04 березня 2025 року
cправа № 916/5104/23
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Губенко Н.М. - головуючий, Баранець О.М., Кондратова І.Д.,
за участю секретаря судового засідання - Долгополової Ю.А.,
представників учасників справи:
позивача - Ніценко О.С.,
відповідача-1 - Василюк Н.І.,
відповідача-2 - Василюк Н.І.,
розглянув у відкритому судовому засіданні заяву Фермерського господарства "ЮГ" та ОСОБА_1
про ухвалення додаткового рішення
у справі № 916/5104/23 Господарського суду Одеської області
за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку "УКРГАЗБАНК"
до Фермерського господарства "ЮГ", ОСОБА_1
про солідарне стягнення 2 000 356,81 грн.
Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк "УКРГАЗБАНК" звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просило солідарно стягнути з Фермерського господарства "ЮГ" та ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 2 000 356,81 грн, з якої: по кредиту - 1 625 000,00 грн, по процентах - 254 735,01 грн, по процентах (компенсація процентів за програмою Фонду розвитку підприємництва) - 120 620,80 грн.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 18.07.2024 у справі № 916/5104/23, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.10.2024, у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "УКРГАЗБАНК" відмовлено повністю; присуджено до стягнення з Фермерського господарства "ЮГ на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку "УКРГАЗБАНК" 15 002,68 грн судового збору; присуджено до стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку "УКРГАЗБАНК" 15 002,67 грн судового збору.

Ухвалою від 14.01.2025 Верховний Суд закрив касаційне провадження у справі № 916/5104/23 за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку "УКРГАЗБАНК" на рішення Господарського суду Одеської області від 18.07.2024 та постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.10.2024 на підставі пункту 5 частини 1 статті 296 Господарського процесуального кодексу України.

У відзиві на касаційну скаргу відповідачі наводили розрахунок витрат на професійну правничу допомогу в суді касаційної інстанції в загальній сумі 10 000,00 грн та просили стягнути їх з позивача на користь кожного з відповідачів по 5 000,00 грн.

Позивач, в порядку частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України заявив клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката у Верховного Суду, у якому зазначав, що, з огляду на конкретні обставини справи № 916/5104/23, заявлені відповідачами витрати на правову допомогу у справі не відповідають критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їх розміру. Розмір витрат є неспівмірним із складністю справи, витраченим адвокатом часом, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Також позивач вважав, що усі судові витрати мають бути покладені на відповідачів у справі відповідно до частини 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

При прийнятті ухвали Верховним Судом розподіл судових витрат не здійснювався.

12 лютого 2025 року, після закінчення судового засідання у цій справі, на адресу Верховного Суду надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, в якій Фермерське господарство "ЮГ" та ОСОБА_1 просять ухвалити додаткове рішення у справі № 916/5104/23 про розподіл судових витрат, яким стягнути з позивача на користь кожного з відповідачів по 5 000,00 грн судових витрат на професійну правову допомогу, понесених у суді касаційної інстанції.

27 лютого 2025 року Публічним акціонерним товариством Акціонерним Банком "УКРГАЗБАНК" подано заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення, в яких зазначає про відсутність підстав для задоволення вказаної заяви. Заперечення мотивовані тим, що відповідачами не зазначено в заяві правових підстав покладання на позивача, понесених ними витрат на професійну правничу допомогу за складання та подання відзиву і захисті касаційної скарги у справі № 916/5104/23. Касаційне провадження у справі № 916/5104/23 було закрито ухвалою Верховного Суду від 14.01.2025. Отже, відсутні підстави для застосування Верховним Судом приписів частин 4, 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України при розгляді вимог заяви відповідачів. Також позивач зазначає про подання ним клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, з відповідними обґрунтуваннями.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Норми статті 59 Конституції України встановлюють, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Право особи на отримання правової допомоги під час розгляду справи господарськими судами гарантоване статті 131-2 Конституції України, статті 16 Господарського процесуального кодексу України, відповідними нормами Закону "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Відповідно до статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частиною 1 статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в пункті 4 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", згідно з яким договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Відповідно до статті 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини 5 статті 130 Господарського процесуального кодексу України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Для забезпечення принципу господарського судочинства щодо відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, та забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді у разі подання до неї необґрунтованого позову (необґрунтованої касаційної скарги), витрати на професійну правничу допомогу при прийнятті ухвали про закриття касаційного провадження мають покладатися на сторону, яка допустила необґрунтоване подання касаційної скарги (такий висновок викладено в додатковій ухвалі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20).

Частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Водночас за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5 та 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

У розумінні положень частин 5 та 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим у частині 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, також визначені положеннями частин 6, 7 та 9 статті 129 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5 та 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно із частиною 1 статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції.

Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Враховуючи викладене, в силу приписів наведених вище норм, для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

Фермерське господарство "ЮГ" та ОСОБА_1 на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу в загальній сумі 10 000,00 грн в суді касаційної інстанції надали:

- договір від 26.11.2024 про надання правничої допомоги, укладений між адвокатом Василюк Н.І. (надалі - Адвокат) та ОСОБА_1 (надалі - Клієнт). За умовами статті 1 цього договору керуючись нормами Конституції України та іншого законодавства України, згідно з Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», Клієнт надає право та уповноважує Адвоката діяти з правом підпису, подання та/або отримання будь-яких документів в інтересах Клієнта в Верховному Суді у справі № 916/5104/23. У статті 2 вказаного договору сторони домовились, що за подання відзиву на касаційну скаргу та захист у суді касаційної інстанції у справі № 916/5104/23 винагорода (гонорар) Адвоката за домовленістю з Клієнтом складає 5 000,00 грн. Винагорода (гонорар) вважається відпрацьованою Адвокатом у разі його особистої участі у Суді та постановлення судового рішення чи ухвали/постанови у справі судом, або з позасудовим вирішенням справи, або з моменту виконання певних дій, замовлених Клієнтом. Винагорода (гонорар) сплачується Клієнтом на вказаний картковий рахунок Адвоката, до постановлення судового рішення чи ухвали/постанови у справі судом, або за фактом позасудового вирішення справи. Договір укладений строком на 1 рік - до 15.11.2025 (стаття 5 зазначеного договору);

- договір від 26.11.2024 про надання правничої допомоги, укладений між адвокатом Василюк Н.І. (надалі - Адвокат) та Фермерським господарством "ЮГ" (надалі - Клієнт), умови якого є аналогічними договору від 26.11.2024 про надання правничої допомоги, укладеному між адвокатом Василюк Н.І. та ОСОБА_1 ;

- платіжні інструкції від 09.12.2024 № 0.0..1 та № 0.0..1 на оплату правової допомоги у загальному розмірі 10 000,00 грн (по 5 000,00 грн кожна).

Крім того, в матеріалах справи наявні ордери на надання правничої (правової) допомоги серій АІ № 1732498 і № 1701399 та свідоцтва на право зайняття адвокатською діяльністю серії КС № 8855/10.

Отже Фермерським господарством "ЮГ" та ОСОБА_1, згідно з вимогами статті 74 Господарського процесуального кодексу України, було надано докази в обґрунтування понесених витрат.

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5 - 7 та 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. Такий висновок щодо застосування статей 126, 129 Господарського процесуального кодексу України викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21.

Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо. Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 01.12.2021 у справі №910/20852/20, у додаткових постановах Верховного Суду від 29.02.2024 у справі № 917/272/23, від 05.03.2024 у справі № 916/2266/22, від 17.04.2024 у справі № 910/19865/21 зазначено, що Суд при зменшенні витрат на правову допомогу враховує: чи змінювалася правова позиція сторін у справі в судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій; чи потрібно було адвокату вивчати додаткові джерела права, законодавство, що регулює спірні правовідносини у справі, документи та доводи, якими протилежні сторони у справі обґрунтували свої вимоги, та інші обставини.

Суд враховує, що правова позиція Фермерського господарства "ЮГ" та ОСОБА_1 була сталою і не зазнавала змін протягом розгляду спору в судах першої та апеляційної інстанцій, нормативно-правове регулювання спірних правовідносин не змінювалося, а адвокат Василюк Н.І. надавала правову допомогу відповідачам у судах першої та апеляційної інстанцій, тому, відповідно, була обізнане у справі з усіма деталями, що з неї випливають. Отже, підготовка цієї справи до розгляду в суді касаційної інстанції не вимагала значного обсягу юридичної роботи.

До того ж, Суд враховує, що аргументи відповідачів, викладені у відзиві на касаційну скаргу, не містили доводів щодо заявленої скаржником підстави касаційного оскарження рішень судів першої та апеляційної інстанцій (пункт 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України) та відповідно щодо наявності підстав для закриття касаційного провадження згідно з пунктом 5 частини 1 статті 296 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, врахувавши результати розгляду справи у суді касаційної інстанції, дослідивши заяву відповідачів про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на правничу допомогу, пов`язаних з розглядом касаційної скарги Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку "УКРГАЗБАНК" у даній справі у Верховному Суді, а також надані заявником документи, заперечення Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку "УКРГАЗБАНК" на заяву про ухвалення додаткового рішення, беручи до уваги те, що для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору в контексті вирішення питання про розподіл судових витрат, Суд дійшов висновку про стягнення з позивача на користь Фермерського господарства "ЮГ" та ОСОБА_1 6 000,00 грн (по 3 000,00 грн на користь кожного з відповідачів) витрат на професійну правничу допомогу в суді касаційної інстанції, які відповідають критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру і ці витрати є співрозмірні з виконаною роботою у суді касаційної інстанції.

Керуючись статтями 123, 126, 129, 130, 234, 235, 244 Господарського процесуального кодексу України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Заяву Фермерського господарства "ЮГ" та ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку "УКРГАЗБАНК" (місцезнаходження: 03087, м. Київ, вул. Єреванська, 1; ідентифікаційний код 23697280) на користь Фермерського господарства "Юг" (місцезнаходження: 74822, Херсонська обл., Каховський р-н, с. Любимівка, вул. Мелітопольська, 1, корп. "Б"; ідентифікаційний код 24750065) 3 000 (три тисячі) гривень 00 копійок судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з касаційним розглядом справи № 916/5104/23.

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку "УКРГАЗБАНК" (місцезнаходження: 03087, м. Київ, вул. Єреванська, 1; ідентифікаційний код 23697280) на користь фізичної особи ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) 3 000 (три тисячі) гривень 00 копійок судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з касаційним розглядом справи № 916/5104/23.

4. В іншій частині у задоволенні заяви Фермерського господарства "ЮГ" та ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення відмовити.

5. Видачу відповідних наказів доручити Господарському суду Одеської області.

Додаткова ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та не підлягає оскарженню.

Головуючий Н.М. Губенко

Судді О.М. Баранець

І.Д. Кондратова