ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

03.03.2025 Справа № 914/3265/24

Суддя Господарського суду Львівської області Мазовіта А.Б., при секретарі Чорній І.Б., розглянувши матеріали справи

за позовом:Керівника Шептицької окружної прокуратури Львівської області в інтересах держави в особі Радехівської міської ради Львівської області, м. Радехів, Львівська область;
до відповідача:Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут», м. Львів;
про:визнання недійсними додаткових угод до договору та стягнення 33 946,82 грн.

Представники сторін:

прокурор: Слиш Г.С.

від позивача: Басарабчук В.С. - представник;

від відповідача: Борис В.Ю. адвокат;

ВСТАНОВИВ:

Керівник Шептицької окружної прокуратури Львівської області в інтересах держави в особі Радехівської міської ради Львівської області, м. Радехів, Львівська область звернувся із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут», м. Львів про визнання недійсними додаткових угод до договору та стягнення 33 946,82 грн.

Хід розгляду справи відображено в попередніх ухвалах суду та протоколах судових засідань.

19.02.2025 через канцелярію суду від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі (вх. №661/25 від 19.02.2025).

В підготовчому засіданні 20.02.2025 було оголошено перерву до 03.03.2025.

Прокурор та представник позивача в підготовче засідання 03.03.2025 з`явилися, надали пояснення щодо позовних вимог, заперечили щодо заявленого відповідачем клопотання про зупинення провадження у справі.

Представник відповідача в підготовче засідання 03.03.2025 з`явився, підтримав подане через канцелярію суду клопотання про зупинення провадження у справі.

Розглянувши клопотання про зупинення провадження у справі, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

В обґрунтування позовних вимог прокурор посилався на те, що між позивачем та відповідачем 21.01.2021 було укладено договір №2209600/2021 про постачання електричної енергії споживачу. Надалі сторонами 31.08.2021, 23.09.2021, 25.10.2021, 19.11.2021, 26.11.2021 було укладено додаткові угоди, якими збільшено ціну за одиницю товару. Внаслідок укладення цих угод ціна за одиницю товару, визначеного в договорі, з початку його дії збільшилась на 48,544%, що не відповідає вимогам пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі». Таким чином, прокурор просив суд визнати недійсними оспорювані додаткові угоди та стягнути з відповідача суму зайво сплачених коштів у розмірі 33 943,82 грн.

Обґрунтовуючи позов, прокурор зокрема посилався на правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2024 у справі №922/2321/22.

У п. 90 вказаної постанови зазначено, що у будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у статті 652 ЦК України та пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII, проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.

Разом з тим, в межах розгляду подібного спору (справа №920/19/24 за позовом керівника Конотопської окружної прокуратури Сумської області в інтересах держави в особі Управління освіти Конотопської міської ради Сумської області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергетичне партнерство» про визнання недійсним додаткових угод до договору публічної закупівлі та стягнення коштів у сумі 692 623,48 грн) Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновку про необхідність відступлення від вказаного висновку Великої Палати Верховного Суду у справі №922/2321/22, та передав справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду (ухвала Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 29.01.2025 у справі №920/19/24).

Передаючи справу №920/19/24 на розгляд Великої Палати Верховного Суду, судом було зазначено, що деякі учасники публічних закупівель у своїх запитах наголошують на тому, що після ухвалення Великою Палатою Верховного Суду постанови від 24.01.2024 у справі №922/2321/22 постачальник не бажає піднімати ціну електричної енергії більше ніж на 10% від початкової ціни, а бажає розірвати договір.

У випадку, якщо постачальники будуть ініціювати розірвання договорів про публічні закупівлі, покупці (зокрема, суб`єкти владних повноважень) будуть вимушені звертатись до постачальників останньої надії, в яких ціна на певні ресурси (електричну енергію) є вищою за ту, що встановлена на ринку.

Це може призвести до закупівлі товарів за значно дорожчими цінами, що в свою чергу призведе до збільшення витрат держави на поставку електричної енергії та буде суперечити інтересам держави і суспільства.

Отже, неможливість підняття ціни за одиницю товару більше, ніж на 10% від тієї, що встановлена у договорі, створює ризики як для постачальників, які нестимуть матеріальні втрати від реалізації товарів за нижчими цінами, ніж встановлені на ринку, так і для покупців (зокрема, суб`єктів владних повноважень), які у випадку розірвання таких договорів не зможуть забезпечити належну та безперебійну роботу державних та комунальних підприємств.

На думку колегії суддів, з урахуванням відсутності стабільної ситуації на енергетичному ринку, сторони договору можуть неодноразово збільшувати ціну за одиницю товару не більше, ніж на 10% пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку. При цьому, не має змінюватися саме загальна ціна договору, а факт коливання цін має бути належним чином доведений.

З огляду на це, Верховний Суд вважає, що необхідно відступити (шляхом уточнення) від висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 24.01.2024 у справі №922/2321/22, щодо застосування п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону «Про публічні закупівлі» (у будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше, ніж на 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору).

У цьому випадку підставами для відступу від уже сформованої правової позиції Верховного Суду є:

- зміна законодавства: Велика Палата Верховного Суду хоч і зробила висновок щодо застосування п .2 ч. 5 ст. 41 Закону «Про публічні закупівлі» в редакції Закону №114-ІХ, втім не робила висновок щодо застосування п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону «Про публічні закупівлі» в редакції із змінами, внесеними Законом №1530-IX від 03.06.2021;

- порушення принципу належного урядування з огляду на неоднакове праворозуміння п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону «Про публічні закупівлі»: Мінекономіки вважає, що сторони договору про закупівлю можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення до 10% пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку за наявності відповідних умов, в той час як Велика Палата Верховного Суду вважає, що у будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі.

Зважаючи на наведене, правовідносин у справі №914/3265/24 та у справі №920/19/24 з урахуванням критеріїв, визначених у пунктах 39, 96, 97 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі №233/2021/19, є подібними.

Водночас, однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдине застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.

Згідно з ч. 4 ст. 236 ГПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 228 ГПК України, суд може з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

За правилами п. 11 ч. 1 ст. 229 ГПК України, провадження у справі у випадку, встановленому п. 7 ч. 1 ст. 228 цього Кодексу, зупиняється до закінчення перегляду в касаційному порядку судового рішення в подібних правовідносинах в іншій справі.

Враховуючи викладене, з метою дотримання єдності судової практики, суд вважає за необхідне зупинити провадження у справі на підставі приписів п. 7 ч. 1 ст. 228 ГПК України до перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (справа №920/19/24) у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду.

Керуючись ст. ст. 228, 229, 234, Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівенергозбут» про зупинення провадження у справі задовольнити.

2. Зупинити провадження у справі №914/3265/24 до перегляду судового рішення у подібних правовідносинах у справі №920/19/24, що перебуває на розгляді Великої Палати Верховного Суду.

3. Сторонам після усунення обставин, що зумовили зупинення провадження у справі, письмово повідомити про це господарський суд, додавши відповідні докази.

4. Про поновлення провадження у справі, час і місце наступного судового засідання сторони будуть повідомлені ухвалою суду.

Ухвала набирає законної сили в порядку та строк, передбачені ст. 235 ГПК України.

Веб-адреса сторінки суду http://lv.arbitr.gov.ua на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається.

Повну ухвалу складено 05.03.2025.

Суддя Мазовіта А.Б.