СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2025 року м. Харків Справа №922/3922/23

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Хачатрян В.С., суддя Плахов О.В., суддя Тихий П.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику сторін у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача - фізичної особи-підприємця Ахпаша Іллі Ілліча (вх.№3104Х/1) на рішення Господарського суду Харківської області від 28.11.2024 року у справі №922/3922/23,

за позовом Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» (61037, м.Харків, вул. Георгія Тарасенка, 126),

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Акціонерне товариство «Харківобленерго» (61037, м.Харків, вул. Плеханівська, 149),

до Фізичної особи-підприємця Ахпаша Іллі Ілліча ( АДРЕСА_1 )

про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Харківенергозбут» звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Ахпаша Іллі Ілліча , в якому просило суд (з урахуванням заяви про зміну предмета позову) стягнути з відповідача заборгованість за спожиту електричну енергію за договором про постачання електричної постачальником універсальних послуг №58228 від 01.01.2019 року за період червень-липень 2022 року у сумі 132843,18 грн, 3% річних за період з 13 липня 2022 року по 30 квітня 2023 року у сумі 3195,64 грн та інфляційні нарахування за період з вересня 2022 року по квітень 2023 року у сумі 13143,94 грн. Витрати по оплаті судового збору позивач просив суд покласти на відповідача.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 28.11.2024 року у справі №922/3922/23 (повний текст складено 06.12.2024 року, суддя Трофімов І.В.) позов задоволено частково.

Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Ахпаша Іллі Ілліча на користь Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» заборгованість за спожиту електричну енергію у розмірі за період червень-липень 2022 року в сумі 102844,18 грн, 3% річних у сумі 3195,64 грн, інфляційні нарахування в сумі 13143,94 грн та судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2144,28 грн.

Провадження у справі в частині стягнення основної заборгованості в сумі 29999,00 грн закрито.

Відповідач з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до суду апеляційної інстанції зі скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм права, на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення Господарського суду Харківської області від 28.11.2024 року скасувати в частині задоволення позову та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги залишити без задоволення.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що судом першої інстанції взагалі не аналізується те, яким чином може бути сформована така різниця споживання у майже 35 разів при тому самому обладнанню, а також те, що ніяких актів приймання-передачі електричної енергії не складалось та відповідачем не отримувалось.

Скаржник вказує, що відповідно до матеріалів справи то в акті технічної перевірки та заміни розрахункових засобів обліку до 1 кВ від 01.07.2022 року зазначено, що розрахункові прилади обліку, шафа обліку, встановлені огорожі не мають зовнішніх пошкоджень корпусу, інших елементів, ланцюги обліку пошкодження ізоляції, скруток також немає, але це не відповідає дійсності, так як відповідачем до суду надано докази пошкодження електричних дротів біля лічильника, що залишилось поза увагою суду. 30.06.2022 року було складено акт контрольного огляду засобів обліку №461, а саме лічильника №76924134 типу ZMD120ASer53 та зняті показання лічильника. Вказаний акт містить підпис ФОП Ахпаш І.І. про його ознайомлення з актом, але на вказаному акті підпис не Ахпаш І.І .

В акті технічної перевірки та заміни розрахункових засобів обліку від 01.07.2022 року та акті проведення експертизи лічильника електроенергії №154в від 07.07.2022 року викладено висновки на які посилається позивач не підтверджені жодними доказами, а є тільки припущеннями. При цьому відповідач не в змозі надати докази придатності чи не придатності лічильника, оскільки суд безпідставно відхилив клопотання про проведення технічної експертизи.

Також, поза увагою суду першої інстанції залишились доводи відповідача на відсутність у нього, взагалі, технічної можливості для споживання у червні 2022 року електроенергії у кількості 34506 кВт.год., та наполягав на тому, що завищені показники спожитої електричної енергії у червні 2022 року сталися через потрапляння блискавки в електромережу, що живить споживача, та пошкодження внаслідок цього електричного лічильника №76924134. ФОП Ахпаш І.І. звертався і до ПАТ «Харківенергозбут» і до АТ «Харківобленерго» з приводу того, що в зв`язку з влучанням блискавки в електромережу що живить електроспоживачів та високих паренапруг в цій мережі загалом і в вузлі комерційного обліку з електролічильником. Про попадання блискавки свідчить підгорівші електродроти, корпус електролічильника і навіть металевий тросик, яким опломбовано лічильник.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 30.12.2024 року відкрито апеляційне провадження за скаргою відповідача; встановлено учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу - протягом 20 днів з дня вручення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі, а також встановлено учасникам справи строк на протязі якого вони мають право подати до суду клопотання, заяви та документи в обґрунтування своїх вимог і заперечень по справі. При цьому, судом роз`яснено про можливість надання та звернення до суду засобами електронного зв`язку і порядок такого звернення. Враховуючи, що ціна позову в даній справі є меншою від ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, судом попереджено сторони, що апеляційна скарга буде розглядатися за правилами ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Витребувано з Господарського суду Харківської області матеріали справи №922/3922/23.

Згідно з ч.13 ст.8 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За приписами ч.10 ст.270 Господарського процесуального кодексу України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч.7 ст.252 Господарського процесуального кодексу України, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Згідно з ч.2 ст.270 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Ухвала суду про відкриття апеляційного провадження була направлена учасникам справи через підсистему електронний суд до кабінету користувача і доставлена їм 30.12.2024 року. На адресу відповідача копія ухвали суду була направлена засобами поштового зв`язку.

Колегія суддів вважає, що судом апеляційної інстанції було вчинено всі належні та допустимі заходи направленні на повідомлення учасників справи про відкриття апеляційного провадження у даній справі і її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому в прохальній частині просить здійснювати розгляд апеляційної скарги по справі №922/3922/23 у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Стаття 252 Господарського процесуального кодексу України визначає, що за клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: 1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Наразі наявні умови, що надають можливість у відмові клопотання позивача про розгляд справи у судовому засіданні.

За таких обставин, не вбачаючи підстав для розгляду апеляційної скарги в даній справі у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи з власної ініціативи, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги в порядку спрощеного письмового провадження, в межах встановленого чинним процесуальним законодавством строку, без проведення судового засідання.

07.01.2025 року матеріали справи №922/3922/23 на вимогу надійшли до Східного апеляційного господарського суду.

Від позивача 09.01.2025 року надійшов відзив (вх.№328), в якому зазначає, що згоден з рішенням господарського суду першої інстанції, вважає його обґрунтованим та законним, прийнятим при об`єктивному та повному досліджені всіх матеріалів справи, без порушення матеріального чи процесуального права, у зв`язку з чим просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Визначення обсягу спожитої електричної енергії не відноситься до компетенції ПрАТ «Харківенергозбут», а відноситься до ліцензійних умов провадження господарської діяльності з розподілу електричної енергії, що затверджені Постановою НКРЕКП від 27.12.2017 року №1470. Ані чинним законодавством України, ані умовами договору не передбачено права постачальника електричної енергії не враховувати чи ставити під сумнів обсяги спожитої електричної енергії по споживачу, які передаються йому оператором системи розподілу. Просить врахувати, що ФОП Ахпаш І.І. звертався до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до АТ «Харківобленерго» щодо скасування акту контрольного огляду засобів обліку та нарахування, судова справа №922/304/24, за результатами якої прийнято рішення про відмову в позовних вимогах.

Акціонерне товариство «Харківобленерго» (третя особа) також надав відзив на апеляційну скаргу (вх.№901 від 20.01.2025 року), в якому проти позиції скаржника заперечує та просить оскаржуване рішення залишити без змін.

Третя особа вказує, що за результатами проведення експертизи лічильник зав.№76924134 рік випуску 2003 визнано придатним, пошкоджень лічильника не виявлено. Шафа приладу обліку, в якій встановлено лічильник відповідача оснащена автоматичним вимикачем Іном=50А, дротом СІП 4х16 мм2 та лічильником струмом 100А, що дає технічну можливість споживання 34506 кВт.год. у червні 2022 року. Звертає увагу, що твердження апелянта ґрунтуються лише на припущеннях та не підтверджено жодними доказами.

У ході апеляційного розгляду даної справи Східним апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 Господарського процесуального кодексу України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За приписами ч.2 цієї норми, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В ході розгляду даної справи судом апеляційної інстанції було в повному обсязі досліджено письмові докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи в суді першої інстанції - у відповідності до приписів ч.1 ст.210 Господарського процесуального кодексу України, а також з урахуванням положень ч.2 цієї норми, якою встановлено, що докази, які не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзивів на неї, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм права при винесенні оскаржуваного рішення, а також проаналізувавши докази, котрі стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в обґрунтування своїх вимог та заперечень, колегія суддів апеляційної інстанції встановила наступне.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

У відповідності зі ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконати її обов`язок.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст.174 Господарського кодексу України).

Згідно ч.7 ст. 179 Господарського кодексу України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох чи більше осіб, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України)

У зв`язку з відокремлення функції з розподілу електричної енергії від функцій постачання електричної енергії, що визначено положеннями Закону України «Про ринок електричної енергії» від 13.04.2017 року, з 01.01.2019 року ПрАТ «Харківенергозбут» є постачальником електричної енергії за вільними цінами на підставі постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 19.06.2018 року №505 та постачальником універсальних послуг на території Харківської області у відповідності до Постанови НКРЕКП від 26.10.2018 року №1268.

Товариство, як постачальник універсальних послуг, здійснює постачання електричної енергії з 01.01.2019 року у порядку, визначеному правилами роздрібного ринку, та на умовах договору постачання універсальних послуг.

Відповідно до статті 4 Закону учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах.

Частиною 1 статті 63 Закону встановлено, що універсальні послуги надаються постачальником таких послуг виключно побутовим та малим непобутовим споживачам.

Частиною 4 статті 63 Закону встановлено, що договір про постачання універсальних послуг є публічним договором приєднання та розробляється постачальником універсальної послуги на підставі типового договору, форма якого затверджується Регулятором. Постачальник універсальних послуг розміщує договір постачання універсальних послуг на своєму офіційному веб-сайті.

Абзацом п`ятим пункту 13 розділу XVII Закону встановлено, що фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунка постачальника універсальної послуги та/або факт споживання електричної енергії.

Також згідно з п. 7 постанови НКРЕКП від 26.10.2018 року №1268 (далі - Постанова), договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг укладається шляхом приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, опублікованого в засобах масової інформації та на веб-сайті постачальника, шляхом оплати рахунка, отриманого від постачальника універсальної послуги, або фактичного споживання будь-яких обсягів електричної енергії (за умови надання рахунка постачальником універсальної послуги), або підписання заяви-приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг.

Разом з тим, у відповідності до п. 13 Перехідних положень Закону передача постачальнику універсальних послуг персональних даних побутових та малих непобутових споживачів під час здійснення заходів з відокремлення оператора системи розподілу не потребує отримання згоди та повідомлення таких споживачів про передачу персональних даних і вважається такою, що здійснена в загальносуспільних інтересах з метою забезпечення постачання електричної енергії споживачам.

Так, ураховуючи наведені приписи, та те, що відповідачем було фактично спожито електричну енергію про що свідчать відомості з реєстру фактичних обсягів, договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг вважається укладеним на умовах договору №58228 від 01.01.2019 року з відповідачем (далі - договір), дані про якого передані від попереднього постачальника АТ «Харківобленерго».

Згідно з пп. 4.12, 4.13 розділу IV «Правил роздрібного ринку електричної енергії» (далі - Правила), затверджених Постановою НКРЕКП від 14.03.2018 року №312 розрахунки між споживачем та електропостачальником (іншими учасниками роздрібного ринку, якщо вони беруть участь у розрахунках) здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії.

Згідно з п. 2.1 договору постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.

Відповідно до п. 5.8 договору розрахунковим періодом є календарний місяць. Пунктом 5.9 та п. 5.13 договору №58228 передбачено, що оплата вартості електричної енергії здійснюється споживачем виключно шляхом перерахування коштів на спецрахунок постачальника, споживач здійснює оплату за послугу з розподілу (передачі) електричної енергії через постачальника.

Умовами п. 3 комерційної пропозиції №1 від 01.01.2019 року передбачено, що розрахунковим періодом є календарний місяць. Оплата електричної енергії в тому числі послуги з розподілу електричної енергії здійснюється споживачем у формі попередньої оплати визначеної на основі фактичного обсягу відпущеної електричної енергії за відповідний попередній період. Якщо авансовий платіж розраховується для споживача, фактичний обсяг відпущеної електричної енергії якого за попередній період дорівнює 0 (або для нових споживачів), сума попередньої оплати визначається на основі розрахункових значень обсягу електричної енергії на наступний період.

Розрахунок суми попередньої оплати здійснюється споживачем шляхом множення чинної у розрахунковому періоді ціни на електричну енергію, що включає в себе ціну на постачання електричної енергії і розподіл електричної енергії на фактичний обсяг відпущеної електроенергії за відповідний попередній період. Попередня оплата здійснюється споживачем самостійно до початку найближчого наступного розрахункового періоду.

Остаточний розрахунок споживача за електричну енергію за розрахунковий період здійснюється відповідно до фактичного обсягу електричної енергії, визначеного за показами розрахункових засобів обліку (або розрахунковим шляхом), на підставі виставленого рахунка споживачу постачальником, в якому зазначаються суми до сплати за використану електричну енергію в тому числі за послугу з розподілу електричної енергії.

У разі відсутності графіка погашення заборгованості та при відсутності у платіжному документі у реквізиті «Призначення платежу» посилань на період, за який здійснюється оплата, або перевищення суми платежу, необхідної для цього періоду, ці кошти, перераховані споживачем за електричну енергію. Постачальник має право зарахувати як погашення існуючої заборгованості споживача з найдавнішим терміном її виникнення.

У разі зміни тарифу надлишок (переплата) оплаченої, але не спожитої електричної енергії зараховується споживачу на його особовий рахунок як авансовий платіж за новими тарифами в наступному розрахунковому періоді.

Укладення сторонами та дотримання споживачем узгодженого графіка погашення заборгованості не звільняє споживача від оплати поточного споживання електричної енергії поточного періоду.

Відповідно до п. 6.2 договору споживач зобов`язується забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії відповідно до умов цього договору та пов`язаних з постачанням електричної енергії послуг згідно з умовами цього договору.

Пунктом 4 комерційної пропозиції №1 від 01.01.2019 року, встановлено, що рахунок за спожиту електричну енергію надається споживачу протягом 5 робочих днів від дня закінчення розрахункового періоду. Рахунок за спожиту електричну енергію має бути оплачений протягом 5 робочих днів від дня отримання рахунка споживачем. Рахунки на оплату надаються споживачу у відповідних структу рних підрозділах постачальника. В разі неотримання споживачем рахунків постачальник направляє рахунки споживачу поштовим зв`язком. У такому разі рахунки вважаються отриманими споживачем з дня їх відправлення.

Згідно з переданими даними від АТ «Харківобленерго» відповідачу проведено нарахування та за результатами розрахункових періодів, сформовано рахунки за електричну енергію за період з червня 2022 року по липень 2022 року станом на 01.05.2023 року:

- за червень 2022 року на суму 117040,56 грн, ПДВ 20% 23408,11 грн, разом з ПДВ 140448,67 грн. Відповідачем за червень 2022 спожито 34506 кВт год згідно фактичних даних, а саме: відомостей реєстру фактичних обсягів електричної енергії по споживачам. Рахунок за червень 2022 року та акт приймання-передачі електричної енергії надіслано засобами поштового зв`язку 05.07.2022 року. Строк оплати рахунку 12.07.2022 року. Рахунок не сплачено в повному обсязі. 01.06.2022 року було сплачено за червень 2022 року у розмірі 3202,65 грн відповідно до платіжного доручення №@2PL564092 від 01.06.2022 року. 15.07.2022 року було сплачено за червень 2022 року у розмірі 4000,00 грн згідно платіжного доручення №@2PL908680 від 15.07.2022 року. Також споживачем було сплачено 02.08.2022 року за електричну енергію за червень 2022 року у розмірі 1086,92 грн, згідно платіжного доручення №@2PL 191485 від 02.08.2022 року.

- за липень 2022 року на суму 3570,07 грн, ПДВ 20% 714,01 грн, разом з ПДВ 4284,08 грн. Відповідачем за липень 2022 спожито 950 кВт год згідно фактичних даних, а саме: відомостей реєстру фактичних обсягів електричної енергії по споживачам. Рахунок за липень 2022 року та акт приймання-передачі електричної енергії були особисто отриманні Ахпашем І.І. 02.08.2022 року. Строк оплати рахунку 09.08.2022 року. Рахунок не сплачено. 29.08.2022 року сплачено за електричну енергію за липень 2022 року у розмірі 3600 грн, згідно платіжного доручення №@2PL 168977 від 29.08.2022 року.

Позивач зазначає, що станом на 01.05.2023 року сума заборгованості за спожиту електричну енергію по договору №58228 від 01.01.2019 року за червень 2022 року та липень 2022 року складає 132843,18 грн.

Згідно статті 275 Господарського кодексу України, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір про постачання електричної енергії споживачу.

Відповідно до вимог статті 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Статтею 91 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до вимог частин 1, 2 статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Частинами 6, 7 статті 276 Господарського кодексу України визначено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/визначених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Отже, однією із основних умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Рахунок за червень 2022 року та акт приймання-передачі електричної енергії надіслано засобами поштового зв`язку 05.07.2022 року. Строк оплати рахунку 12.07.2022 року. Рахунок за липень 2022 року та акт приймання-передачі електричної енергії були особисто отриманні Ахпашем І.І. 02.08.2022 року. Строк оплати рахунку 09.08.2022 року.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач за спожиту електричну енергію за договором №58228 від 01.01.2019 року за період червень-липень 2022 року в повному обсязі не розрахувався. Заборгованість відповідача станом на 01.05.2023 становила 132843,18 грн. Під час розгляду справи в суді першої інстанції, відповідачем частково сплачена заборгованість за червень 2022 року за договором №58228 від 01.01.2019 року у розмірі 29999,00 грн, що підтверджується квитанцією №17 від 21.10.2024 року.

Таким чином, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку з огляду на приписи п.2 ч.1 ст.231 Господарського процесуального кодексу України про закриття провадження у справі в частині стягнення 29999,00 грн основної заборгованості, у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Заперечуючи проти позовних вимог відповідач вказував, що позивачем було значно завищено обсяги спожитої електричної енергії за червень 2022 року.

У відповідності до п.п.12.4.4 «Кодексу комерційного обліку електричної енергії» (далі - ККОЕЕ), затвердженого постановою національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 року №311 у редакції від 20.03.2020 року №716, до дати запуску інформаційного обміну між учасниками ринку через Датахаб функції адміністратора комерційного обліку з ведення реєстрів точок комерційного обліку, адміністрування процесів зміни електропостачальника, адміністрування припинення електропостачання та агрегації даних комерційного обліку (упорядкування та об`єднання даних комерційного обліку електричної енергії окремих площадок та/або областей комерційного обліку, що здійснюється адміністратором комерційного обліку з метою подальшого їх використання при здійсненні розрахунків між учасниками ринку та/або формуванні статистичної звітності) виконують оператори системи за місцем провадження ними господарської діяльності з розподілу/передачі електричної енергії.

У відповідності до п. 4.12 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою НКРЕКП від 14.03.2018 року №312 розрахунки між споживачем та електропостачальником (іншими учасниками роздрібного ринку, якщо вони беруть участь у розрахунках) здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії.

У відповідності до п. 4.3 Правил дані, необхідні для формування платіжних документів, у тому числі щодо обсягів електричної енергії, надаються учасникам роздрібного ринку адміністратором комерційного обліку в порядку, встановленому Кодексом комерційного обліку. На підставі отриманих даних відповідно до умов договору (обраної споживачем комерційної пропозиції) сторони складають акти прийому-передачі проданих товарів та/або наданих послуг.

Відповідно до п. 10 Постанови до запуску електронної платформи Датахаб адміністратора комерційного обліку функції адміністратора комерційного обліку на роздрібному ринку електричної енергії виконує відповідний оператор системи розподілу, у даному випадку АТ «Харківобленерго» (третя особа).

За вимогами п. 9.1.1 Розділу ІХ Кодексу комерційного обліку електричної енергії обмін даними між адміністратором комерційного обліку, постачальником послуг комерційного обліку та учасниками ринку здійснюється у вигляді електронних документів відповідно до стандартів інформаційного обміну Датахаб, що розробляються адміністратором комерційного обліку (АТ «Харківобленерго») та затверджуються Регулятором.

Оператором системи розподілу, який здійснює розподіл електричної енергії відповідачу, є АТ «Харківобленерго».

У відповідності до встановлених норм, оператор системи розподілу АТ «Харківобленерго» адмініструє точки комерційного обліку електричної енергії, приймає від споживача покази засобів комерційного обліку електричної енергії, визначає обсяги електричної енергії, використаної споживачем та надає цю інформацію постачальнику електричної енергії, на підставі чого ПрАТ «Харківенергозбут» і проводить розрахунки зі споживачами згідно з умовами договорів.

Таким чином, розрахунки за спожиту відповідачем електроенергію проведені на підставі інформації про обсяги розподіленої відповідачу електричної енергії, яка отримана від оператора системи розподілу - АТ «Харківобленерго».

Суд враховує, що інформацію щодо обсягів спожитої відповідачем електричної енергії ПрАТ «Харківенергозбут» отримує від АТ «Харківобленерго», як оператора системи розподілу, який виконує функцію адміністратора комерційного обліку. ПрАТ «Харківенергозбут» не має повноважень та не зобов`язано самостійно здійснювати будь-які розрахунки, які стосуються визначення обсягів спожитої споживачем електричної енергії.

При цьому, ані чинним законодавством України, ані умовами договору не передбачено права постачальника електричної енергії не враховувати чи ставити під сумнів обсяги спожитої електричної енергії по споживачу, які передаються йому оператором системи розподілу.

Матеріалами справи підтверджено, що розрахунки за спожиту відповідачем електроенергію є обґрунтованими, оскільки проведені на підставі інформації про обсяги розподіленої відповідачу електричної енергії, яка отримана від оператора системи розподілу АТ «Харківобленерго», про що свідчить Витяг з Реєстру фактичних обсягів електричної енергії по споживачам електропостачальника.

Доказів щодо підтвердження відсутності споживання електричної енергії протягом спірного періоду за адресою відповідача останнім не надано.

30.06.2022 року представником АТ «Харківобленерго» в присутності відповідача було складено акт контрольного огляду засобів обліку №462. Відповідно до вказаного акту, тип лічильника споживача (відповідача) ZMD 120р, лічильник №76924134, показники лічильника 206693,6. При огляді був присутній, з актом ознайомлений, екземпляр акта отримав споживач (відповідач по справі). Апелянт вказану обставину заперечує і відзначає, що підпис в акті не його, однак не надає будь-яких доказів у підтвердження своєї позиції.

Крім того, ФОП Ахпаш І.І. звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою про визнання недійсним акта контрольного огляду засобів обліку від 30.06.2022 року №461 зі споживання ним за червень 2022 року 34506 кВт/год та скасування даних нарахувань. Рішенням Господарського суду Харківської області від 05.06.2024 року, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 11.09.2024 року та постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28.01.2025 року у позові відмовлено.

За результатами проведення експертизи - лічильник зав.№76924134 рік випуску 2003 визнано придатним, пошкоджень лічильника не виявлено; шафа приладу обліку, в якій встановлено лічильник відповідача оснащена автоматичним вимикачем Іном=50А, дротом СІП 4х16 мм2 та лічильником струмом 100А, що дає технічну можливість споживання 34506 кВт.год. Тобто, технічно у відповідача була наявна можливість для споживання у червні 2022 року електроенергії у кількості 34506 кВт.год.

Щодо твердження відповідача, що в червні 2022 року було попадання блискавки в електромережу що живить відповідача, то таке посилання також відповідачем не доведено.

Так, як вбачається з акту технічної перевірки та заміни розрахункових засобів обліку до 1кВ від 01.07.2022 року, розрахункові прилади обліку, шафа обліку, встановлені огорожі не мають зовнішніх пошкоджень корпусу, інших елементів, ланцюги обліку, пошкодження ізоляції, скруток також не має. У той час, згідно даних Нововодолазького РЕМ, в червні 2022 року аварійних відключень та пошкоджень обладнання за відповідною адресою (с.Слобожанське, вул. Центральна, 29), що підтверджується службовою запискою вих.№55РЕМ/27-345 від 22.09.2022 року - не було.

Змагальність сторін є одним із основних принципів господарського судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи (ст. 78 Господарського процесуального кодексу України).

17.10.2019 року набув чинності Закон України від 20.09.2019 року №132-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні», яким були внесені зміни до Господарського процесуального кодексу України, зокрема змінено назву статті 79 Господарського процесуального кодексу України з «Достатність доказів» на нову - «Вірогідність доказів», викладено її у новій редакції, та фактично впроваджено в господарський процес стандарт доказування «вірогідності доказів».

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування «вірогідності доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Тлумачення змісту ст. 79 Господарського процесуального кодексу України свідчить про те, що ця стаття покладає на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Аналогічний висновок Верховного Суду викладений у пункті 7.44. постанови від 16.02.2021 року у справі №927/645/19.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 року у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 року у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 року у справі №902/761/18, від 04.12.2019 року у справі №917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 року у справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19).

Зазначений підхід узгоджується і з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23 серпня 2016 року у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. and others v. Sweden») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Виходячи з наведеного Верховний Суд зазначає про те, що суд зобов`язаній надати оцінку кожному належному, допустимому та достовірному доказу, який міститься в матеріалах справи, а також визначити певну сукупність доказів, з урахуванням їх належності, допустимості, достовірності, вірогідності та взаємного зв`язку, що дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Рішення може ґрунтуватись лише на тих доказах, які були предметом дослідження і оцінки судом.

Оскільки матеріали справи не містять доказів щодо помилки лічильника, неналежної його роботи, технічної неможливості споживання обсягу електричної енергії, чи не споживання електричної енергії, влучання блискавки, застосовуючи стандарт вірогідності доказів, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги про стягнення 102844,18 грн заборгованості є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Належних доказів сплати заборгованості у повному обсязі чи обґрунтованого контррозрахунку стягуваних сум відповідач суду не надав.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вказана стаття визначає відповідальність за порушення грошового зобов`язання та її приписи підлягають застосуванню у випадку прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. Тобто, у разі неналежного виконання боржником грошового зобов`язання виникають нові додаткові зобов`язання, які тягнуть за собою втрату матеріального характеру. Відповідно такі додаткові зобов`язання є заходами відповідальності за порушення основного зобов`язання, у тому числі, коли має місце прострочення виконання основного зобов`язання.

3% річних за своїми ознаками є платою за користування чужими коштами в цей період прострочки виконання відповідачем його договірного зобов`язання, і за своєю правовою природою є самостійним способами захисту цивільних прав і забезпечення виконання цивільних зобов`язань.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права і інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. До вимог про стягнення сум процентів, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України, застосовується загальна позовна давність (стаття 257 названого Кодексу).

Тобто, всі вищевказані приписи застосовуються у разі наявності прострочення грошового зобов`язання боржника перед кредитором за невиконання (неналежне виконання) умов відповідного договору.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції, перевіривши розрахунок позивача, здійснивши власний розрахунок, дійшов обґрунтованого та правомірного висновку про стягнення інфляційних втрат у сумі 13143,94 грн та 3% річних у розмірі 3195,64 грн, оскільки такий розрахунок є вірним, а вимоги обґрунтованими та доведеними.

Згідно ст. 129 Конституції України, до основних засад судочинства відносяться, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 55 Конституції України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 86 цього ж кодексу визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Колегія суддів зазначає, що апелянтом по даній справі всупереч приписів ст. 73, 74, 76-79, 86 Господарського процесуального кодексу України не доведено факту, а також не надано належних, допустимих і достатніх доказів на підтвердження своєї позиції по справі.

Статтею 236 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв`язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням судом норм права. Доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки колегії суддів, у зв`язку з чим апеляційна скарга фізичної особи-підприємця Ахпаша Іллі Ілліча не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржуване рішення Господарського суду Харківської області від 28.11.2024 року у справі №922/3922/23 має бути залишене без змін.

Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені заявником апеляційної скарги, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 13, 73, 74, 76-79, 126, 129, 240, 269, 270, п.1, ч.1 ст.275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Ахпаша Іллі Ілліча залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 28.11.2024 року у справі №922/3922/23 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки її оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.С. Хачатрян

Суддя О.В. Плахов

Суддя П.В. Тихий