ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" березня 2025 р. Справа№ 910/11301/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кропивної Л.В.

суддів: Руденко М.А.

Пономаренка Є.Ю.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу Комунального підприємства «Київтранспарксервіс»

на рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2024

у справі № 910/11301/24 (суддя Гумега О.В.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Родіонова Дмитра Олександровича

до Комунального підприємства «Київтранспарксервіс»

про стягнення 47 700,00 грн,

ВСТАНОВИВ:

15.09.2024 Фізична особа-підприємець Родіонов Дмитро Олександрович (далі - ФОП Родіонов Д.О.) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» (далі - КП «Київтранспарксервіс») про стягнення 47 700,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15.10.2019 КП «Київтранспарксервіс» проведено електронний аукціон №UA-PS-2019-10-01-000081-1 за найменуванням активів (майна)/права лоту (склад лоту): «право на експлуатацію майданчика для паркування транспортних засобів за адресою: м. Київ, Святошинський район, пр-т Палладіна, 20, в межах ІІІ територіальної зони паркування м. Києва», в межах ІІІ територіальної зони паркування м. Києва, що включає 53 місць для платного паркування транспортних засобів, а також 6 спеціальних місць для безкоштовного паркування транспортних засобів, які перевозять осіб з інвалідністю.

Згідно з протоколом електронного аукціону №UA-PS-2019-10-01-000081-1 від 15.10.2019 переможцем визначено ФОП Родіонова Д.О.

07.11.2019 між КП «Київтранспарксервіс» (Сторона-1) та ФОП Родіоновим Д.О. (Сторона-2) був укладений Договір №ДНП-2019-11/02 про надання майданчика для експлуатації, утримання та облаштування (далі - Договір), за умовами якого Сторона-1 передає за плату Стороні-2 для експлуатації, утримання та облаштування майданчик для паркування транспортних засобів за адресою: м. Київ, Святошинський район, пр-т Палладіна, 20, в межах III територіальної зони паркування м. Києва (далі - майданчик для паркування), що включає 53 місць для платного паркування транспортних засобів, а також 6 місць для безкоштовного паркування транспортних засобів, які перевозять осіб з інвалідністю, для ведення діяльності з паркування транспортних засобів та здійснення розрахунків з юридичними та фізичними особами за паркування їхніх транспортних засобів.

Відповідно до п. 4.2 Договору, вартість експлуатації 1 машиномісця за 1 день в гривнях, визначена за результатами аукціону та становить 25,00 грн, у т.ч. ПДВ в сумі 4,16 грн.

Умовами п. 4.5 Договору передбачено, що оплата вартості експлуатації майданчика починається з дня підписання акту приймання передачі Стороною-1 в експлуатацію Стороні-2 майданчика для паркування та здійснюється Стороною-2 щомісячно шляхом перерахування коштів на рахунок Сторони-1 у розмірі 100% місячної вартості експлуатації майданчика з урахуванням кількості календарних днів в місці, за який проводиться оплата не пізніше 15 (п`ятнадцятого) числа місяця, за яким здійснюється розрахунок. Плата за місяць в якому підписано акт приймання-передачі здійснюється пропорційно до фактичної кількості днів експлуатації майданчика для паркування в даному місяці. Якщо акт приймання-передачі майданчика в експлуатацію підписано після 15 числа місяця, платіж вноситься до 1 (першого числа) наступного місяця.

11.11.2019 між КП «Київтранспарксервіс» та ФОП Родіоновим Д.О. підписано Акт приймання-передачі паркувального майданчика, відповідно до якого Сторона-1 передала, а Сторона-2 прийняла в експлуатацію паркувальний майданчик на 59 машино-місць за адресою: м. Київ, Святошинський район, пр-т Палладіна, 20, в межах III територіальної зони паркування м. Києва.

На виконання умов договору у період лютий-березень 2022 року позивач сплатив на рахунок відповідача 78 175 грн, а саме:

за лютий 2022 року - 37 100,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 21 від 28.03.2022 в розмірі 15 000,00 грн, платіжним дорученням № 22 від 30.03.2022 в розмірі 10 000,00 грн, платіжним дорученням № 23 від 14.04.2022 в розмірі 12 100,00 грн;

за березень 2022 року - 41 075,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 24 від 14.06.2022 в розмірі 4 107,50 грн, платіжним дорученням № 27 від 29.06.2022 в розмірі 11 925,00 грн, платіжним дорученням № 30 від 12.07.2022 в розмірі 12 322,50 грн, платіжним дорученням № 37 від 23.08.2022 в розмірі 20 537,50 грн.

30.03.2022 Київською міською радою прийнято рішення № 4551/4592 «Про деякі питання комплексної підтримки суб`єктів господарювання міста Києва під час дії воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX».

Згідно пункту 1.3.2 вказаного рішення з метою забезпечення життєдіяльності міста Києва в умовах воєнного стану Київська міська рада встановила, що на період воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, на території міста Києва власники та користувачі транспортних засобів звільняються від оплати за послуги з користування спеціально обладнаними майданчиками для платного паркування транспортних засобів, які надаються комунальним підприємством «Київтранспарксервіс» згідно з переліком, затвердженим рішенням Київської міської ради, а також звільняються від оплати суб`єкти господарювання, які здійснюють діяльність із забезпечення паркування транспортних засобів на майданчиках для паркування у відповідності укладених договорів з комунальним підприємством «Київтранспарксервіс».

Рішенням Київської міської ради від 14.05.2022 № 4577/4618 «Про відновлення роботи автоматизованої системи обліку оплати проїзду в міському пасажирському транспорті міста Києва незалежно від форм власності», яке набрало чинності з 16.05.2022, виключено пункти 1.3.1 та 1.3.2 з рішення Київської міської ради від 30.03.2022 № 4551/4592.

Позивач твердить, що на підставі вказаних рішень він був звільнений від здійснення оплати за Договором від 07.11.2019 № ДНП-2019-11/02 з 24.02.2022 по 15.05.2022, у зв`язку з чим просив суд повернути надмірно сплачені ним кошти в розмірі 47 700,00 грн.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач вказував, що з урахуванням положень рішень Київської міської ради від 30.03.2022 № 4551/4592 та від 14.05.2022 № 4577/4618, ним правомірно було виставлено рахунки на оплату за лютий та березень 2022 року, а оплата за квітень та по 16 травня 2022 року за договором не нараховувалась.

Відповідач, посилаючись на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 15.03.2024 у справі №910/1248/23, вважав, що п. 5 рішення Київської міської ради №6332/6373 від 18.05.2024 не поширюється на суб`єктів господарювання, які здійснюють діяльність із забезпечення паркування транспортних засобів на майданчиках для паркування відповідно до укладених з КП «Київтранспарксервіс» договорів, оскільки станом на дату прийняття цього рішення, пункт 1.3. рішення Київської міської ради від 30.03.2022 № 4551/4592, що регулював питання нарахування платежів таким суб`єктам господарювання, виключено рішенням Київської міської ради № 4577/4618 від 14.05.2022.

Відповідач твердив, що позивач не звільнений від обов`язку оплачувати платежі, нараховані за послуги, оскільки рішення Київської міської ради №4551/4592 від 30.03.2022 (з урахуванням змін та доповнень, внесених рішенням Київської міської ради №4569/4610 від 15.04.2022) набрало чинності з моменту оприлюднення, а рішення не поширюються на відносини, що виникли до його оприлюднення.

Також, відповідач зазначав, про помилковість висновків позивача, що рішення Київської міської ради від 30.03.2022 №4551/4592 має зворотну дію у часі.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.11.2024 у справі № 910/11301/24 позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з КП «Київтранспарксервіс» на користь ФОП Родіонова Д.О. 47 700,00 грн заборгованості, 6 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, 2 422,40 грн судового збору.

Задовольняючи позовні вимоги повністю, місцевий господарський суд виходив з того, що згідно з рішенням Київської міської ради № 4551/4592 від 30.03.2022 власники та користувачі транспортних засобів звільняються від оплати за послуги з користування спеціально обладнаними майданчиками для платного паркування транспортних засобів, які надаються комунальним підприємством «Київтранспарксервіс» згідно з переліком, затвердженим рішенням Київської міської ради, а також звільняються від оплати суб`єкти господарювання, які здійснюють діяльність із забезпечення паркування транспортних засобів на майданчиках для паркування у відповідності до укладених договорів з комунальним підприємством «Київтранспарксервіс».

Крім того суд послався на постанову Верховного Суду від 15.03.2024 у справі № 910/1248/23, у якій Верховний Суд дійшов висновку, що оскільки рішення від 30.03.2022 звільняє орендарів від орендної плати за договорами оренди комунального майна територіальної громади міста Києва на період воєнного стану, введеного 24.02.2022, і це рішення пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи, то воно має зворотну дію у часі і, відповідно, відповідач отримав право не здійснювати оплату за договором саме з 24.02.2022 (п. 97); на підтвердження цієї позиції свідчить рішення Київської міської ради від 18.05.2023 № 6332/6373, яким внесено зміни до Рішення від 30.03.2022, а саме доповнено його пунктом 5 такого змісту: «Нарахування за цим рішенням здійснюються, починаючи з 24.02.2022» (п. 98); однак, оскільки відповідач був звільнений від орендної плати з 24.02.2022, то нарахування суми основного боргу за березень 2022 року є необґрунтованим та, відповідно, позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають (п. 100).

За висновком місцевого господарського суду позивач вправі був не здійснювати оплату за Договором № ДНП-2019-11/02 про надання майданчика для експлуатації, утримання та облаштування у період з 24.02.2022 по 16.05.2022, а здійснені ним платежі за цей період підлягають поверненню на на підставі ст. 1212 ЦК України.

Вирішуючи питання розподілу витрат позивача на професійну правничу допомогу, місцевий господарський визнав співмірними із складністю справи є витрати позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн, у зв`язку з чим стягнув їх з відповідача на користь позивача.

Не погодившись з висновками та мотивами, якими керувався суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення, Комунальне підприємство «Київтранспарксервіс» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою від 29.11.2024, в якій просило суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2024 по справі № 910/11301/24 та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовної заяви повністю.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що ухвалене рішення порушує права та законні інтереси відповідача, оскільки судом не з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що призвело до помилкового висновку.

Скаржник, посилаючись на висновки, викладені у постановах КГС ВС від 31.08.2021 у справі № 926/1392/20, від 21.07.2021 у справі № 923/518/20, від 07.12.2022 у справі № 927/189/22, твердив, що за системним аналізом положень статей 11, 177, 202, статті 1212 ЦК України чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей), тому набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним. Таким чином, договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень статті 1212 ЦК України.

За доводами скаржника, посилання позивача на рішення Київської міської ради від 18.05.2023 № 6332/6373, яким внесені зміни до іншого рішення № 4551/4592 від 30.03.2022 та доповнено його пунктом 5 такого змісту: « 5. Нарахування за цим рішенням здійснюються починаючи з 24 лютого 2022 року» є безпідставими, оскільки зазначений п.5 не може не може застосовуватись при нарахуванні платежів суб`єктам господарювання, які здійснюють діяльність із забезпечення паркування транспортних засобів на майданчиках для паркування відповідно до укладених з КП «Київтранспарксервіс» договорів, адже станом на 18.05.2024, пункт 1.3 рішення, що регулював питання нарахування платежів таким суб`єктам господарювання, був виключений рішенням Київської міської ради № 4577/4618 від 14.05.2022.

Скаржник вказував на помилковість висновків суду про надання рішенню Київської міської ради від 30.03.2022 № 4551/4592 зворотньої дії у часі.

При цьому скаржник послався на висновки Конституційного Суду України, викладені у рішенні у справі від 09.02.1999 № 1-pn/1999, згідно з яким положення частини першої ст. 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб (людини і громадянина) і не поширюється на юридичних ociб. Надання зворотної дії в часі нормативно-правовим актам, які пом`якшують або скасовують відповідальність юридичних осіб, передбачається шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті. Натомість у рішенні Київської міської ради, на які посилається позивач, не міститься прямої вказівки про надання цьому рішенню зворотної дії у часі.

Отже, на думку скаржника, рішення Київської міської ради № 4551/4592 від 30.03.2022 (з урахуванням змін та доповнень, внесених рішенням Київської міської ради № 4569/4610 від 15.04.2022) набрало чинності з моменту оприлюднення, його норми не поширюються на відносини, що виникли до його оприлюднення, а отже наймач не звільнений від обов`язку оплачувати платежі передбачені договором.

Крім того, скаржник заперечував проти стягнення витрат на правову допомогу у зазначеному в оскарженому рішенні розмірі, у зв`язку з необґрунтованістю заявлених позовних вимог.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.12.2024 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали господарської справи № 910/11301/24. Вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» на рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2024, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, відкладено до надходження матеріалів справи № 910/11301/24 до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.12.2024 апеляційну скаргу Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» на рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2024 у справі № 910/11301/24 - залишено без руху та надано скаржникові строк для усунення недоліків, допущених останнім при поданні апеляційної скарги.

Через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів 24.12.2024 до Північного апеляційного господарського суду від Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.01.2025 відкрито апеляційне провадження у справі №910/11301/24 за апеляційною скаргою КП «Київтранспарксервіс» на рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2024. Розгляд апеляційної скарги КП «Київтранспарксервіс» на рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2024 у справі №910/11301/24 здійснюється у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Сторонам по справі встановлено строк для подання відзивів, заперечень на апеляційну скаргу та інших заяв/клопотань, протягом 10 днів з моменту отримання даної ухвали.

16.01.2025 до Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив залишити апеляційну скаргу КП «Київтранспарксервіс» без задоволення, а рішення Господарського суду м. Києва від 12.11.2024 у справі №910/11301/24 - без змін, стягнути з КП «Київтранспарксервіс» на користь ФОП Родіонова Д.О. витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн.

В обґрунтування позиції, викладеної у відзиві, позивач вказував, що на розгляді Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у справі № 910/1248/23 перебувало питання стосовно дії у часі рішення Київської міської ради від 30.03.2022 № 4551/4592. Об`єднана палата Касаційного господарського суду дійшла до висновку, що оскільки Рішення КМР від 30.03.2022 звільняє орендарів від орендної плати за договорами оренди комунального майна територіальної громади міста Києва на період воєнного стану, введеного 24.02.2022, і це рішення пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи, то воно має зворотну дію у часі і, відповідно, наймач отримав право не здійснювати оплату за Договором саме з 24.02.2022.

Позивач вважав, що висновок суду першої інстанції про наявність у позивача права не здійснювати оплату за Договором № ДНП-2019-11/02 про надання майданчика для експлуатації, утримання та облаштування від 07.11.2019 саме з 24.02.2022 по 16.05.2022.

Спростовуючи доводи скаржника про безпідставність застосування місцевим господарським судом положень статті 1212 ЦК України, позивач стверджував, що для виникнення зобов`язання, передбаченого ст. 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якої це відбулося. Суд першої інстанції повно дослідивши обставини справи, які мають значення для правильного вирішення справи, та вірно застосувавши норми матеріального права, ухвалив рішення про задоволення позовних вимог. Підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

За доводами позивача, посилання відповідача, що суд може відступити від загального правила розподілу витрат на професійну правничу допомогу та не розподіляти такі витрати повністю є безпідставним.

25.02.2025 до Північного апеляційного господарського суду від позивача подала додаткові пояснення у справі.

Розглянувши доводи апелянта, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права при вирішенні позову, колегія суддів дійшла таких висновків.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як вбачається з матеріалів справи, 07.11.2019 між КП «Київтранспарксервіс» (Сторона-1) та ФОП Родіоновим Д.О. (Сторона-2) був укладений Договір №ДНП-2019-11/02 про надання майданчика для експлуатації, утримання та облаштування (далі - Договір), за умовами якого Сторона-1 передає за плату Стороні-2 для експлуатації, утримання та облаштування майданчик для паркування транспортних засобів за адресою: м. Київ, Святошинський район, пр-т Палладіна, 20, в межах III територіальної зони паркування м. Києва (далі - майданчик для паркування), що включає 53 місць для платного паркування транспортних засобів, а також 6 місць для безкоштовного паркування транспортних засобів, які перевозять осіб з інвалідністю, для ведення діяльності з паркування транспортних засобів та здійснення розрахунків з юридичними та фізичними особами за паркування їхніх транспортних засобів.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором найму. Згідно із частиною 1,3 статті 759 ЦК за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язаний передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Особливості найму (оренди) державного і комунального майна встановлюються Законом України «Про оренду державного та комунального майна».

Приписами статті 752 ЦК України встановлено, що за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Загальна ціна договору про передачу паркувального майданчику в експлуатацію визначається за формулою.

Як встановлено місцевим господарським судом, перевірено апеляційним судом та не заперечується сторонами, позивач на виконання умов договору за лютий 2022 року сплатив відповідачу 37 100,00 грн за 28 днів найму, що підтверджується: платіжним дорученням № 21 від 28.03.2022 в розмірі 15 000,00 грн, платіжним дорученням № 22 від 30.03.2022 в розмірі 10 000,00 грн, платіжним дорученням № 23 від 14.04.2022 в розмірі 12 100,00 грн; за березень 2022 року сплачено за 31 день 41 075,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 24 від 14.06.2022 в розмірі 4 107,50 грн, платіжним дорученням № 27 від 29.06.2022 в розмірі 11 925,00 грн., платіжним дорученням № 30 від 12.07.2022 в розмірі 12 322,50 грн, платіжним дорученням № 37 від 23.08.2022 в розмірі 20 537,50 грн.

Рішенням від 30.03.2022 КМР, зокрема, встановила, що на період воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-IX, у сфері оренди комунального майна територіальної громади міста Києва: у разі використання об`єкта оренди за цільовим призначенням та/або використання об`єкта оренди для потреб оборони, забезпечення життєдіяльності міста Києва в умовах воєнного стану, орендарі звільняються від орендної плати за договорами оренди комунального майна територіальної громади міста Києва (пп. 1.2.1).

Також підпункти 1.3.1, 1.3.2 п. 1.3 Рішення КМР від 30.03.2022 передбачали, що на період воєнного стану у сфері паркування транспортних засобів на території міста Києва: власники та користувачі транспортних засобів звільняються від оплати за послуги з користування відведеними майданчиками для платного паркування транспортних засобів, які надаються КП «Київтранспарксервіс» згідно з переліком, затвердженим наказом Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу КМР (Київської міської державної адміністрації); власники та користувачі транспортних засобів звільняються від оплати за послуги з користування спеціально обладнаними майданчиками для платного паркування транспортних засобів, які надаються КП «Київтранспарксервіс» згідно з переліком, затвердженим рішенням КМР, а також звільняються від оплати суб`єкти господарювання, які здійснюють діяльність із забезпечення паркування транспортних засобів на майданчиках для паркування у відповідності укладених договорів з КП «Київтранспарксервіс».

Рішенням КМР від 15.04.2022 № 4569/4610 «Про внесення змін до Рішення КМР від 30.03.2022» (далі - Рішення КМР від 15.04.2022) пп. 1.2 п. 1 рішення КМР від 30.03.2022 викладено в такій редакції: «У сфері комунального майна територіальної громади міста Києва на період дії воєнного стану та один місяць з дати його припинення орендарі за договорами оренди комунального майна територіальної громади міста Києва звільняються від орендної плати».

Рішенням КМР від 14.05.2022 виключено пункти 1.3.1 та 1.3.2 з Рішення КМР від 30.03.2022.

Метою прийняття вказаних Рішень КМР є підтримка та полегшення ведення господарської діяльності для орендарів в період воєнного стану, а заходи, передбачені цими рішеннями, мають тимчасовий характер та пов`язані з певною подією (подібний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 11.07.2023 у справі №910/8348/22).

З матеріалів справи встановлено, що відповідач врахував Рішення КМР від 30.03.2022, адже за період з 01.04.2022 по 16.05.2022 плату за Договором не нараховував; однак орендну плату за період 24.02.2022-16.05.2022 отримав.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Так, згідно з висновками щодо тлумачення змісту ст. 58 Конституції, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13.05.97 № 1-зп, від 09.02.99 № 1-рп/99, від 05.04.2001 № 3-рп/2001, від 13.03.2012 № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом. Єдиний виняток з цього правила становлять випадки, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Частини 1, 2 ст. 5 ЦК України передбачають, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Оскільки Рішення КМР від 30.03.2022 звільняло орендарів від орендної плати за договорами оренди комунального майна територіальної громади міста Києва на період воєнного стану, введеного 24.02.2022, і це рішення пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи, воно має зворотну дію у часі і, відповідно, позивач отримав право не здійснювати оплату за Договором саме з 24.02.2022.

На підтвердження цієї позиції свідчить рішення КМР від 18.05.2023 № 6332/6373, яким внесено зміни до Рішення від 30.03.2022, а саме доповнено його пунктом 5 такого змісту: Нарахування за цим рішенням здійснюються, починаючи з 24.02.2022».

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 15.03.2024 №910/1248/23.

Отже, довід відповідача, про те, що Рішення КМР від 30.03.2022 з урахуванням змін та доповнень, внесених рішенням Київської міської ради № 4569/4610 від 15.04.2022 немає зворотної дії в часі є помилковим.

Аналіз статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали.

Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином (постанова Верховного Суду від 04.03.2021 у справі № 910/15621/19).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб із метою виникнення у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, оскільки отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Тобто в разі, коли правочин утворює правову підставу для набуття (збереження) майна, статтю 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Виключенням є випадки, коли майно безпідставно набуте у зв`язку з зобов`язанням (правочином), але не відповідно до його умов.

Вказаний висновок узгоджується із висновком КГС ВС від 12.08.2021 у справі № 910/17567/19.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для звернення з даним позовом є неврахування відповідач положень Рішень КМР, якими з 24.02.2022 по 16.05.2022 було звільнено позивача від внесення коштів за найм паркувального майданчика. Відтак, підстави для нарахування відповідачем та сплата позивачем коштів за найм паркувального майденчика у даний період були відсутні взагалі, фактично нарахування та сплата відбулось всупереч прийнятим Рішенням КМР. Наведене свідчить, що місцевий господарський суд правомірно застосував до спірним правовідносин положення статті 1212 ЦК України, у зв`язку з чим аргументи відповідача про неможливість застосування до спірних правовідносин положень статті 1212 ЦК України не знайшли свого підтвердження.

Заперечення відповідача щодо розподілу місцевим господарським судом витрат на професійну правничу допомогу колегія суддів вважає спроможними з таких підстав.

За приписами ст. 2 ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Статтею 123 ГПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Верховний Суд у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду в своїй постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19 дотримується позиції, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України. Водночас у частині п`ятій наведеної норми встановлено критерії, за якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від зазначеного загального правила під час вирішення питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Колегія суддів зазначає, що норми, якими встановлено, що «суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, за клопотанням іншої сторони» та «суд має право зменшити суму судових витрат, встановивши їх неспіврозмірність, незалежно від того, чи подавалося відповідачем відповідне клопотання» не є тотожними за своєю суттю, що фактично відповідає висновку, викладеному у вищевказаній постанові.

Крім того, колегія суддів зазначає, що не розподіляти витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення є правом, а не обов`язком суду. Натомість, суд при вирішенні питання розподілу судових витрат зобов`язаний враховувати: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (постанова Великої Палати Верховного Суду у додатковій постанові від 18.01.2024 у справі №9901/459/21).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N 19336/04).

Відтак, місцевий господарський суд, з яким погоджується колегія суддів апеляційного суду, правомірно стягнув з відповідача 6 000,00 грн витрат на правову допомогу за розгляд справи в суді першої інстанції як такі, що є розумно необхідними, співмірними та обґрунтованими.

Викладені в апеляційній скарзі доводи фактично свідчать про незгоду апелянта з висновками суду, проте по суті їх не спростовують; підстав для скасування чи зміни судового рішення не містять, а тому визнаються судом апеляційної інстанції неспроможними.

Висновок суду

Судова колегія вважає, що місцевий господарський суд не допустив порушень норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваного апелянтом судового рішення.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин справи апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення - слід залишити без змін.

Розподіл судових витрат

В силу статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

За умовами ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у тому числі, витрати на професійну правничу допомогу.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.ч. 3, 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).

Частиною 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

13.09.2024 між ФОП Родіновим Д.О. та Адвокатським об`єднанням «Вишневий і Партнери» укладено договір про надання правової допомоги № 35/Г.

На підтвердження понесення витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 5 000,00 грн. позивачем до матеріалів справи долучено додаток №2 від 14.01.2024 до Договору про надання професійної правничої допомоги №35/Г від 13.09.2024. Відповідно до умов вказаного додатку сторони погодили, що вартість послуг Адвокатського об`єднання клієнту на стадії апеляційного провадження є фіксованою та складає 5 000,00 грн. за написання відзиву на апеляційну скаргу по справі №910/11301/24.

16.01.2025 між Адвокатським об`єднанням та позивачем був підписаний акт про надання професійної правничої допомоги, згідно з яким адвокатське об`єднання надало, а клієнт прийняв послуги з написання відзиву на апеляційну скаргу по справі №910/11301/24 вартість 5 000,00 грн.

Заперечень проти заявлених позивачем на стадії апеляційного провадження витрат на професійну правничу допомогу від відповідача до суду апеляційної інстанції не надходило.

Колегія суддів зазначає, що втручання суду в договірні відносини між адвокатом та його клієнтом в частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам.

В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому в статті 43 Конституції (Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19 Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду).

Витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Відповідна правова позиція викладена у постановах об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18, а також у додатковій постанові Верховного Суду від 04.03.2020 у справі № 914/633/18, які в силу ч. 4 ст. 236 ГПК України підлягають врахуванню при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Враховуючи, що заявлений позивачем розмір витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції відповідає укладеному між позивачем та адвокатським об`єднанням «Вишневий і Партнери» договору та вимогам Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», підтверджений документально, є співмірним часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, з урахуванням ціни позову та складності справи, суд дійшов висновку, що заявлені до стягнення витрати на професійну правничу допомогу в 5 000,00 грн. відповідають критеріям ст. 126 ГПК України, є розумно необхідними, належно обґрунтованими, документально доведеними, та покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» на рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2024 у справі № 910/11301/24 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2024 у справі № 910/11301/24 залишити без змін.

3. Стягнути з Комунального підприємства «Київтранспарксервіс» (01030, м. Київ, вул. Леонтовича, буд. 6; ідентифікаційний код 35210739)

на користь Фізичної особи-підприємця Родіонова Дмитра Олександровича ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 )

5 000,00 (п`ять тисяч гривень нуль копійок) витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Доручити місцевому господарському суду видати наказ на виконання даної постанови.

4. Матеріали справи № 910/11301/24 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення.

Постанова не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя Л.В. Кропивна

Судді М.А. Руденко

Є.Ю. Пономаренко