ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2025 року м. Черкаси Справа № 925/1408/24

Господарський суд Черкаської області в складі головуючого судді Чевгуза О.В., з секретарем судового засідання Брус Л.П., за участю представників сторін:

від позивачів: не з`явився,

від відповідача: не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Господарського суду Черкаської області у місті Черкаси в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом RD Robinia Development DOO

та Геррієт Хармс

до Фізичної особи - підприємця Баглая Олександра Володимировича

про розірвання контракту № 05/04/2022 та стягнення 17 007,00 Євро,

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Черкаської області звернулися з позовом RD Robinia Development DOO (Milenka Topalovica, 100A, Bajina Basta, Serbia, 31250) та Геррієт Хармс (Еінстеінстрассе, 17 Д, Олденбург, Німеччина, 26133) до Фізичної особи - підприємця Баглая Олександра Володимировича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про:

1) розірвання контракту № 05/04/2022 від 05.04.2022 між Фізичною особою - підприємцем Баглай Олександром Володимировичем та RD Robinia Development DOO;

2) стягнення з Фізичної особи - підприємця Баглая Олександра Володимировича грошових коштів в сумі 17 007,00 Євро, сплачених в якості попередньої оплати по контракту № 05/04/2022 від 05.04.2022 на користь RD Robinia Development DOO.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач не виконав належним чином зобов`язання з поставки йому товару за укладеним між сторонами контрактом № 05/04/2022 від 05.04.2022, чим порушив істотні умови укладеного сторонами договору, що є підставою для розірвання договору та стягнення попередньої оплати.

Ухвалою від 20.11.2024 Господарський суд Черкаської області прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі; справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

04.12.2024 від представника відповідача до суду надійшла заява про залишення позову без розгляду. В обґрунтування заяви зазначено, що відповідно до п. 7.1 Контракту № 05/04/22 від 05.04.2022 сторони погодили, що всі суперечки і розбіжності, які можуть виникнути за цим Договором або в зв`язку з ним вирішуються сторонами шляхом переговорів в дружньому форматі або в Арбітражному суді за місцем знаходження продавця. Представник відповідача зазначив, що умовами Контракту сторони уклали арбітражну угоду у вигляді арбітражного застереження щодо розгляду будь-яких спорів, які виникатимуть з Договору або у зв`язку з ним, за процедурою міжнародного комерційного арбітражу, це унеможливлює звернення сторін до державних судових установ. Тому представник відповідача заперечив проти вирішення даного спору в Господарському суді Черкаської області, вважаємо, що даний спір повинен вирішуватись у Арбітражному суді за місцем знаходження продавця, а саме в Міжнародному комерційному арбітражному суді при Торгово-промисловій палаті України.

11.12.2024 від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній заперечував проти задоволення позовних вимог, оскільки позивачем не виконано взяті на себе зобов`язання перед відповідачем відповідно до умов Контракту № 05/04/22 від 05.04.2022 та Специфікації № 1 від 05.04.2022 до Контракту, де зазначено що до відправки товару позивачем сплачується загальна вартість товару в сумі 24500,00 Євро, а останнім сплачено лише 16943, 00 Євро, в зв`язку з чим відповідач не може виконати в свою чергу свої обов`язки відповідно до умов Контракту.

18.12.2024 від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якій спростовуються заперечення відповідача та зазначено, що повна оплата 30% була можливою лише по факту проміжної готовності дошки, до переробки. Станом на сьогодні, про повну оплату 30% не може йти мови, оскільки дошка так і не була підготовлена до наступного етапу. Її проміжна готовність не підтверджена покупцем. Факт проміжної готовності дошки може бути підтверджено виключно покупцем, оскільки дошка для RD Robinia Development DOO - сировина, яка використовується з метою подальшої переробки. Неправильна проміжна готовність дошки - означає неможливість її подальшого використання RD Robinia Development DOO. Саме по собі перерахування відповідачу частини коштів другого етапу не свідчить про факт проміжної готовності дошки, а свідчить про довірливі відносини, які склалися між сторонами на початку.

26.12.2024 від представника відповідача до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, де останній просить відмовити в позовних вимогах, з підстав зазначених у відзиві та у самих запереченнях.

13.01.2025 від представника позивача до суду надійшли заперечення щодо клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду. В обґрунтування заперечень представник позивача зазначив, що в змісті Контракту № 05/04/2022 від 05.04.2022 відсутні слова міжнародний, комерційний, торгово-промислова палата, а тому твердження про те, що сторони вирішили розглядати можливі спори в міжнародному комерційному арбітражі є необґрунтованими.

На підставі Закону України Про внесення змін до Закону України Про арбітражний суд від 21.06.2001 № 2538 - III та Указу Президента України Про утворення апеляційних господарських судів та затвердження мережі господарських судів України від 11.07.2001 № 511/2001 арбітражні суди було перейменовано на господарські.

Арбітражні суди - усталене словосполучення, яке продовжує використовуватися в бізнесовому середовищі дотепер та означає систему господарських судів. Крім того, вартість міжнародного комерційного арбітражу є непропорційною до ціни договору: 600 доларів США - реєстраційний збір + 2800 доларів США - арбітражний збір (за умови відсутності рішення про збільшення арбітражного збору) + покриття додаткових витрат, а відтак сторонами, під час укладення контракту, навіть не розглядалася можливість віднесення можливих спорів до компетенції МКАС.

14.01.2025 від представника відповідача до суду надійшло клопотання про долучення доказів, в якому повідомлено, що у відзиві на позовну заяву в зв`язку з великими обсягами заключених контрактів було помилково надано та долучено до матеріалів справи копію меморіального ордера № 260705 NTRF від 26.07.2022 та копію платіжної інструкції № від 15.08.2022, так як дані докази не стосуються оскаржуваного контракту № 05/04/22 від 05.04.2022, що був укладений між Фізичною особою підприємцем Баглаєм Олександром Володимировичем та RD Robinia Development DOO, і оплата по ним була здійснена компанією Eurobinia, що свідчить про виконання умов інших котрактів. На підтвердження вищенаведеного у відповідача зберігся Контракт № 05/07/22 від 05 липня 2022 року, що був укладений між Фізичною особою підприємцем Баглаєм Олександром Володимировичем та Eurobinia, в особі директора Gerriet Harms, сума якого відповідно до Специфікації № 1 від 07.07.2022 складала 2507 Євро, що відповідає сумі зазначеній в меморіальному ордері № 260705 NTRF від 26.07.2022. На підставі вищенаведеного в зв`язку з тим, що вищезазначений меморіальний ордер № 260705 NTRF від 26.07.2022 та копія платіжної інструкції № від 15.08.2022 не є доказами виконання умов Контракту № 05/04/22 від 05.04.2022, що був укладений між Фізичною особою підприємцем Баглаєм Олександром Володимировичем та RD Robinia Development DOO, просимо не враховувати їх під час ухвалення рішення по справі. Представник відповідача просив долучити до матеріалів справи № 925/1408/24 наступні докази: копію Контракту № 05/07/22 від 05 липня 2022 року, укладеного між Фізичною особою підприємцем Баглаєм Олександром Володимировичем та Eurobinia, в особі директора Gerriet Harms, копію Специфікації № 1 від 07.07.2022 та копію Інвойсу № 1 від 07.07.2022; визнати поважними причини неподання доказів у строк встановлений ст. 80 ГПК України.

Також, представник відповідача зазначив, що позивачем на користь відповідача на виконання умов контракту № 05/04/22 від 05.04.2022 було здійснено оплату лише в сумі 10000 Євро відповідно до меморіального ордера № 270474 NTRF від 27.04.2022.

Ухвалою від 14.01.2025 відкладено розгляд справи на 04.02.2025.

29.01.2025 від ATКБ ПриватБанк надійшли докази, які витребовувались судом ухвалою від 20.11.2024, а саме інформація стосовно рахунків відповідача - вибірка з виписки по рахунку № НОМЕР_2 Фізичної особи - підприємця Баглая Олександра Володимировича.

14.02.2025 від представника позивача до суду надійшли додаткові пояснення, в яких зазначено щодо різниці в сумах платежів. Зі змісту квитанцій, долучених до позовної заяви, вбачається, що на виконання Контракту № 05/04/2022 від 05.04.2022, RD Robinia Development (покупець) здійснило передоплату на реквізити ФОП Баглай О.В. (PRIVATBANK, KYIV, 01001, UKRAINE, SWIFT CODE БАНКУ: PBANUA2X, CORRBANK: Commerzbank AG, Frankfurt am Mein, Germany, SWIFT: COBADEFF, IBAN: НОМЕР_2 ): 26.04.2022 на суму 10 000 Євро; 26.07.2022 на суму 2507 Євро; 15.08.2022 на суму 4500 Євро. Разом з тим, зі змісту доказів, наданих АТ КБ «ПриватБанк» на виконання ухвали про витребування доказів від 20.11.2024, вбачається надходження на рахунок відповідача наступних сум платежів, а саме: 26.04.2022 на суму 9276,80 Євро; 26.07.2022 на суму 2499,00 Євро; 15.08.2022 на суму 4460,00 Євро. Різниця в сумах платежів пояснюється тим, що покупець здійснював передоплату на реквізити відповідача через систему SWIFT з умовою розподілу комісії «SHA», що підтверджується квитанцією про переказ коштів від 26.04.2022 (пункт 71А: «Details of Charges: SHA»). Інші платежі були переказані за аналогічною опцією. Система SWIFT визначає стандартні умови розподілу комісій у міжнародних платежах через поле 71A (Details of Charges) в платіжному повідомленні MT103. Таким чином, опція «SHA» в системі SWIFT передбачає, що витрати на обслуговування платежу (за винятком комісії банку-відправника) покриваються отримувачем, що пояснює різницю в сумах платежів, які були відправлені відправником та отримані одержувачем.

Також, представник позивача зазначив, що позов в частині стягнення 2499,00 Євро не підлягає задоволенню в межах цього судового процесу. Щодо стягнення 4460,00 Євро сплачених відповідачем відповідно до платіжної інструкції № від 15.08.2022, які останній стверджує, що сплатив по Контракту № 05/07/22 від 05 липня 2022 року, позивач просить стягнути, оскільки в специфікації № 1 від 07.07.2022 та в інвойсі від 07.07.2022 до Контракту № 05/07/22 від 05.07.2022 не фігурує сума 4500 Євро.

Свої зобов`язання з внесення 50% передоплати сторона позивача виконала, оскільки навіть у випадку неврахування комісійних платежів у розрахунках (хоча сторона позивача не повинна брати на себе комісійні платежі відповідача) сукупна сума передплачених коштів на виконання Контракту № 05/04/2022 від 05.04.2022 становить 13 736,80 євро з розрахунку: 9276,80 євро + 4460,00 євро = 13 736,80 Євро, що на 1736,80 Євро більше за обумовлений Контрактом № 05/04/2022 від 05.04.2022 розмір передоплати, а відтак позовна заява підлягає частковому задоволенню.

У судовому засіданні, яке відбулось 19.02.2025, судом розглянута заява представника відповідача про залишення позову без розгляду, представник позивача просив відмовити в задоволенні заяви з підстав зазначених у запереченнях, представник відповідача просив залишити позовну заяву без розгляду з підстав зазначених в заяві.

Розглянувши подану представником відповідача заяву про залишення позовної заяви без розгляду та заперечення на неї представника позивача в сукупності з матеріалами справи, заслухавши представників сторін, суд дійшов висновку, що заява до задоволення не підлягає, виходячи з наступного.

З матеріалів справи судом встановлено, відповідно до п. 7.1 Контракту № 05/04/22 від 05.04.2022 сторони погодили, що всі суперечки і розбіжності, які можуть виникнути за цим Договором або в зв`язку з ним вирішуються сторонами шляхом переговорів в дружньому форматі або в Арбітражному суді за місцем знаходження продавця.

Приписами ч. 4 ст. 236 ГПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 29 - 30, 37 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.08.2018 у справі № 906/493/16, сформульовано такі висновки:

"Як установили суди попередніх інстанцій, позивач та відповідач під час укладення вищевказаного контракту погодили, що в разі недосягнення домовленостей усі спори підлягають вирішенню у Міжнародному комерційному арбітражному суді, рішення якого є остаточним та обов`язковим для обох сторін (пункт 9.2 контракту від 01 червня 2010 року № 01/06/2010). В англомовному варіанті цього ж пункту компетентним органом вирішення спорів за цим контрактом визначено Arbitration Court of International Commerce and Industry. Таким чином, сторони уклали арбітражну угоду у вигляді арбітражного застереження щодо розгляду будь-яких спорів, які виникатимуть з контракту або у зв`язку з ним, за процедурою міжнародного комерційного арбітражу.

Разом з тим, суди попередніх інстанцій у цій справі правильно зазначили про неможливість виконання укладеного арбітражного застереження. Очевидним є намір сторін арбітражної угоди передати визначену в ній категорію спорів на вирішення до міжнародного комерційного арбітражу. Проте назва арбітражної установи, яка міститься у контракті, а також відсутність у ньому інформації про місце проведення арбітражу, не дає можливості визначити до якого саме арбітражу має звертатися сторона. Таким чином, неможливість виконання арбітражної угоди викликана істотною помилкою у назві арбітражу, до якого передається спір.

Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 18 жовтня 2017 року у справі № 910/8318/16, шляхом його уточнення (доповнення) такими висновками:

- у разі наявності арбітражної угоди між сторонами спору та поданого стороною відповідно до вимог ГПК України клопотання про припинення провадження господарський суд може продовжити розгляд справи за умови встановлення в передбаченому законом порядку недійсності, втрати чинності або неможливості виконання вказаної угоди не пізніше початку розгляду справи по суті;

- господарський суд має тлумачити будь-які неточності в тексті арбітражної угоди та розглядати сумніви щодо її дійсності, чинності та виконуваності на користь її дійсності, чинності та виконуваності, забезпечуючи принцип автономності арбітражної угоди;

- суд може визнати угоду такою, що не може бути виконана, внаслідок істотної помилки сторін у назві арбітражу, до якого передається спір (відсилання до неіснуючої арбітражної установи), за умови відсутності в арбітражній угоді вказівки на місце проведення арбітражу чи будь-яких інших положень, які б дозволяли встановити дійсні наміри сторін щодо обрання певної арбітражної установи чи регламенту, за яким має здійснюватись арбітражний розгляд. У разі невизначеності арбітражної установи сторона арбітражної угоди не має обов`язку перед зверненням до компетентного державного суду звертатися до однієї чи декількох арбітражних установ для того, щоб вони вирішили питання щодо своєї компетенції стосовно цього спору".

Таким чином, арбітражна угода визнається невиконуваною внаслідок істотної помилки сторін у назві арбітражу (відсилання до неіснуючої арбітражної установи), за умови відсутності в арбітражній угоді вказівки на місце проведення арбітражу чи будь-яких інших положень, які б дозволяли встановити дійсні наміри сторін щодо обрання певної, тобто конкретної арбітражної установи, яка (установа) не може визначатися альтернативно в залежності від певних умов чи обставин.

Наведеним спростовується твердження представника відповідача про те, що належною та конкретною арбітражною установою є МКАС при ТПП України.

Крім того, зі змісту пункту 7.1 Контракту вбачається, що в ньому міститься досить загальне та абстрактне визначення арбітражної установи - "Арбітражний суд за місцем знаходження продавця" та взагалі не зазначено місце проведення арбітражу, яке би дозволяло встановити дійсні наміри сторін щодо обрання певної арбітражної установи чи регламенту, згідно з яким має здійснюватися арбітражний розгляд.

Також судом враховано, що в пунктах 4.6- 4.7, 4.10- 4.11, 4.13 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.05.2021 у справі № 911/1110/20 міститься такий висновок:

"Місцевий господарський суд, розглядаючи спір по суті, дійшов висновку, що арбітражне застереження, яке викладено у пункті 10.2 контракту, не може бути виконано у зв`язку з відсутністю такого органу, як Арбітражний суд м. Києва, що має розглядати цей спір.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та закриваючи провадження у справі, виходив із того, що розгляд цього спору має бути передано саме МКАС при ТПП, оскільки в арбітражному застереженні у контракті зазначено назву арбітражу, мовою оригіналу: "Арбітражний суд м. Києва"; "Court of Arbitration, Kiev", а також є вказівка на місце проведення розгляду справи, мову арбітражного розгляду та матеріальне право, що підлягає застосуванню, та крім того, арбітражне застереження, недійсним не визнавалось.

Верховний Суд вважає, що суд апеляційної інстанції, закриваючи провадження у справі, дійшов неправильного висновку, що сторонами у контракті передбачено арбітражне застереження, оскільки арбітражна угода у вигляді арбітражного застереження, викладеного у пункті 10.2 контракту не може бути виконана, з огляду на те, що вона містить недоліки, які не дають можливості реалізації арбітражного застереження та встановлення волевиявлення сторін щодо передачі спору до арбітражу.

Суд касаційної інстанції зазначає, що оцінка наявності чи відсутності арбітражного застереження в кожному конкретному випадку індивідуальна і посилання в контракті на Арбітражний суд міста Києва недостатньо для того, щоб зробити висновок, що цей спір підлягає вирішенню саме МКАС при ТПП.

З огляду на те, що арбітражне застереження, яке передбачено у пункті 10.2 контракту є таким, що не може бути виконано, а також виходячи з принципу верховенства права, положень статей 21, 22 Конституції України щодо непорушності конституційних прав особи та статей 3, 15 Цивільного кодексу України щодо права особи на судовий захист цивільного права та інтересу, Верховний Суд вважає, що пріоритет у розгляді цього спору належить саме господарському суду як органу судової влади, а не арбітражному суду".

Отже, з огляду на висновок, викладений в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.05.2021 у справі № 911/1110/20, суд зауважує на неврахуванні представником відповідача тієї істотної обставини, що самого по собі посилання в Контракті на "Арбітражний суд за місцем знаходження продавця" недостатньо для висновку про те, що цей спір підлягає вирішенню саме МКАС при ТПП України.

Щодо клопотання представника відповідача про долучення доказів.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 42 ГПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Відповідно до ч. 10 ст. 80 ГПК України докази, які не додані до позовної заяви чи до відзиву на неї, якщо інше не передбачено цим Кодексом, подаються через канцелярію суду, з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або в судовому засіданні з клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до ч. 4 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк.

Суд, беручи до уваги викладені представником відповідача обставини, з метою дотримання процесуальних прав сторін, повного та всебічного з`ясування обставин справи, дійшов висновку про доцільність поновлення процесуального строку для подання доказів, відповідно приєднанню до матеріалів справи поданих представником відповідача зазначених у клопотанні доказів.

У судовому засіданні представник позивача надав пояснення щодо заявлених вимог, просив стягнути 13 736,80 Євро; представник відповідача заперечував проти позовних вимог з підстав зазначених у відзиві та в запереченнях на відповідь на відзив, просив суд відмовити у задоволенні позову.

У судовому засіданні 20.02.2025 представник сторін не з`явилися, тому вступна та резолютивна частина рішення долучена до матеріалів справи без її проголошення.

Відповідно до частини першої статті 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

05.04.2022 між фізичною особою підприємцем Баглаєм Олександром Володимировичем (продавець, далі відповідач по справі) та RD Robinia Development DOO (покупець, далі позивач по справі) укладено контракт № 05/04/22 (далі Контракт № 05/04/2022).

Відповідно до п. 1 Контракту № 05/04/2022 продавець продає, а покупець купує пиломатеріали різних порід деревини.

Відповідно до п. 2.1 Контракту № 05/04/2022 валюта розрахунків - євро.

Відповідно до п. 4.4 Контракту № 05/04/2022 термін поставки - до 1 січня 2023.

Відповідно до п. 9.1. Справжній Договір набирає чинності з дати його підписання обома сторонами і діє до 1 січня 2023 року або до повного фінансового розрахунку між сторонами Контракту.

05.04.2022 сторонами підписано Специфікацію № 1 до контракту № 05/04/22 від 05.04.2022.

Згідно Специфікації № 1 від 05.04.2022 до контракту № 05/04/22 від 05.04.2022 сторони погодили загальну вартість товару, що складає 24500,00 Євро. Оплата складається з трьох частин:

50% - предоплата після підписання Контракту, Специфікації та інвойсу, що складає 12000,00 Євро;

30% - оплата по факту проміжної готовності дошки, до переробки, що складає 8500,00 Євро;

20% - кінцева оплати по факту готовності товару до відвантаження, що складає 4000,00 Євро (а.с. 11).

На виконання умов Контракту № 05/04/22 відповідачем було направлено позивачу Інвойс № 1 від 05.04.2022 на загальну суму 24500 Євро (а.с. 48).

На виконання умов Контракту № 05/04/22 позивач сплатив відповідачу 9984,00 Євро, що підтверджується меморіальним ордером № 270474NTRF від 27.04.2022.

Представник позивача у додаткових поясненнях зазначив, що на виконання Контракту № 05/04/2022 від 05.04.2022, RD Robinia Development (покупець) здійснило передоплату на реквізити фізичної особи - підприємця Баглая Олександра Володимировича (PRIVATBANK, KYIV, 01001, UKRAINE, SWIFT CODE БАНКУ: PBANUA2X, CORRBANK: Commerzbank AG, Frankfurt am Mein, Germany, SWIFT: COBADEFF, IBAN: НОМЕР_2 ): 26.04.2022 на суму 10 000 Євро; 15.08.2022 на суму 4500 Євро. Відповідно до наданих АТ КБ «ПриватБанк» доказів вбачається надходження на рахунок відповідача наступних сум платежів, а саме: 26.04.2022 на суму 9276,80 Євро; 15.08.2022 на суму 4460,00 Євро. Різниця в сумах платежів пояснюється тим, що покупець здійснював передоплату на реквізити відповідача через систему SWIFT з умовою розподілу комісії «SHA», що підтверджується квитанцією про переказ коштів від 26.04.2022 (пункт 71А: «Details of Charges: SHA»). Опція «SHA» в системі SWIFT передбачає, що витрати на обслуговування платежу (за винятком комісії банку-відправника) покриваються отримувачем, що пояснює різницю в сумах платежів, які були відправлені відправником та отримані одержувачем. Також, представник позивача зазначив, що позов в частині стягнення 2499,00 Євро не підлягає задоволенню в межах цього судового процесу. Щодо стягнення 4460,00 Євро сплачених відповідачем відповідно до платіжної інструкції № від 15.08.2022, які останній стверджує, що сплатив по Контракту № 05/07/22 від 05 липня 2022 року, позивач просить стягнути, оскільки в специфікації № 1 від 07.07.2022, та в інвойсі від 07.07.2022 до Контракту № 05/07/22 від 05.07.2022 не фігурує сума 4500 Євро. Свої зобов`язання з внесення 50% передоплати сторона позивача виконала, оскільки навіть у випадку неврахування комісійних платежів у розрахунках (хоча сторона позивача не повинна брати на себе комісійні платежі відповідача) сукупна сума передплачених коштів на виконання Контракту № 05/04/2022 від 05.04.2022 становить 13 736,80 євро з розрахунку: 9276,80 євро + 4460,00 євро = 13 736,80 Євро, що на 1736,80 Євро більше за обумовлений Контрактом № 05/04/2022 від 05.04.2022 розмір передоплати. Однак, відповідачем товар не поставлено, тому позивач вимушений був звернутися з позовом до суду, з метою захисту свого майнового права шляхом повернення попередньої плати за непоставлений товар.

Отже, предметом позову, що розглядається у даній справі, є матеріально-правова вимога позивача до відповідача про стягнення грошових коштів 13 736,80 Євро попередньої оплати товару - пиломатеріали різних порід деревини, обумовленого Контрактом № 05/07/22 від 05.07.2022 та розірвання Контракту № 05/07/22 від 05.07.2022.

Згідно з ст. 3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором України встановлено інші правила судочинства, ніж ті, що передбачені цим Кодексом, іншими законами України, застосовуються правила міжнародного договору.

При цьому правовідносини, пов`язані з усіма видами зовнішньоекономічної діяльності в Україні, регулюються положеннями Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність", а питання, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом (хоча б один учасник правовідносин є іноземцем, особою без громадянства або іноземною особою; об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який впливає на виникнення, зміну або припинення правовідносин, мав чи має місце на території іноземної держави), у тому числі й питання підсудності судам України справ з іноземним елементом, вирішуються згідно із Законом України "Про міжнародне приватне право".

Закон України "Про міжнародне приватне право" (пункт 1 частини 1 статті 1) визначає приватноправові відносини як відносини, які ґрунтуються на засадах юридичної рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності, суб`єктами яких є фізичні та юридичні особи.

Згідно зі статтею 38 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" спори, що виникають між суб`єктами зовнішньоекономічної діяльності, іноземними суб`єктами господарської діяльності у процесі такої діяльності можуть розглядатися судами України, а також за згодою сторін спору Міжнародним комерційним арбітражним судом та Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України та іншими органами вирішення спору, якщо це не суперечить чинним законам України або передбачено міжнародними договорами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про міжнародне приватне право" право, що підлягає застосуванню до приватноправових відносин з іноземним елементом, визначається згідно з колізійними нормами та іншими положеннями колізійного права цього Закону, інших законів, міжнародних договорів України.

Частиною 1 статті 5 Закону України "Про міжнародне приватне право" визначено, що у випадках, передбачених законом, учасники (учасник) правовідносин можуть самостійно здійснювати вибір права, що підлягає застосуванню до змісту правових відносин.

Відповідно до ст. 366 Господарського процесуального кодексу України підсудність справ за участю іноземних осіб визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до статті 365 Господарського процесуального кодексу України іноземні суб`єкти господарювання мають такі самі процесуальні права і обов`язки, що і суб`єкти господарювання України, крім винятків, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно зі ст. 6 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" суб`єкти, які є сторонами зовнішньоекономічного договору (контракту), мають бути здатними до укладання договору (контракту) відповідно до цього та інших законів України та/або закону місця укладання договору (контракту). Зовнішньоекономічний договір (контракт) складається відповідно до цього та інших законів України з урахуванням міжнародних договорів України. Суб`єкти зовнішньоекономічної діяльності при складанні тексту зовнішньоекономічного договору (контракту) мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації, правила міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо та у виключній формі цим та іншими законами України.

Згідно з визначенням, яке наведене у ст. 1 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність", зовнішньоекономічний договір (контракт) - це домовленість двох або більше суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та їх іноземних контрагентів, спрямована на встановлення, зміну або припинення їх взаємних прав та обов`язків у зовнішньоекономічній діяльності.

Правовідносини, які виникли між сторонами у справі за своєю правовою природою є відносинами з поставки товару, на підставі укладеного між сторонами договору (контракту).

За приписами ч. 2 ст. 180 Господарського кодексу України (далі - ГК України), господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Ч. 1 ст. 181 ГК України встановлено, що господарський договір укладається в порядку, встановленому Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3 ст. 264 ГК України основні вимоги щодо укладення та виконання договорів поставки встановлюються цим Кодексом, іншими законодавчими актами.

Відповідно до ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. (ч. 1)

Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення. (ч. 2)

Сторонами договору поставки можуть бути суб`єкти господарювання, зазначені у пунктах 1, 2 частини другої статті 55 цього Кодексу. (ч. 3)

Сторони для визначення умов договорів поставки мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації, правила міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо або у виключній формі цим Кодексом чи законами України. (ч. 4)

Реалізація суб`єктами господарювання товарів негосподарюючим суб`єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу. (ч. 6)

Відповідно до ч. 7 ст. 179 ГК України господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Стаття 655 ЦК України визначає, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу статті 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Оцінивши фактичні обставини справи та приписи наведеного вище законодавства, суд доходить до наступних висновків.

Із матеріалів справи вбачається, що 05.04.2022 між фізичною особою підприємцем Баглаєм Олександром Володимировичем (відповідач) та RD Robinia Development DOO (позивач) укладено контракт № 05/04/22.

Відповідно до п.п. 1, 4.4 Контракту № 05/04/2022 продавець продає, а покупець купує пиломатеріали різних порід деревини, термін поставки - до 1 січня 2023.

05.04.2022 сторонами підписано Специфікацію № 1 до контракту № 05/04/22 від 05.04.2022.

Згідно з Специфікацією № 1 від 05.04.2022 до контракту № 05/04/22 від 05.04.2022 сторони погодили загальну вартість товару, що складає 24500,00 Євро. Оплата складається з трьох частин:

50% - предоплата після підписання Контракту, Специфікації та інвойсу, що складає 12000,00 Євро;

30% - оплата по факту проміжної готовності дошки, до переробки, що складає 8500,00 Євро;

20% - кінцева оплати по факту готовності товару до відвантаження, що складає 4000,00 Євро (а.с. 11).

На виконання умов Контракту № 05/04/22 відповідачем було направлено позивачу Інвойс № 1 від 05.04.2022 на загальну суму 24500 Євро (а.с. 48).

Відповідно до наданих АТ КБ «ПриватБанк» доказів вбачається надходження на рахунок відповідача наступних сум платежів, а саме: 26.04.2022 на суму 9276,80 Євро; 26.07.2022 на суму 2499,00 Євро; 15.08.2022 на суму 4460,00 Євро (а.с. 112).

З матеріалів справи судом встановлено, що 05.04.2022 позивачем RD Robinia Development DOO було перераховано відповідачу 9276,80 Євро, що підтверджується меморіальним ордером № 270474NTRF від 27.04.2022.

Відповідно до меморіального ордера № 260705 NTRF від 26.07.2022 перераховано 2499,00 Євро, платіжної інструкції № від 15.08.2022 перераховано 4460,00 Євро, оплата була здійснена компанією Eurobinia, що свідчить про виконання умов інших котрактів, тому суд зазначає таке.

Відповідачем подано докази підписання контракту № 05/07/22 від 05 липня 2022 року, що був укладений між Фізичною особою підприємцем Баглаєм Олександром Володимировичем та Eurobinia, в особі директора Gerriet Harms, сума якого відповідно до Специфікації № 1 від 07.07.2022 складала 2507 Євро, що відповідає сумі зазначеній в меморіальному ордері № 260705 NTRF від 26.07.2022.

Щодо платіжної інструкції № від 15.08.2022 на суму 4460,00 Євро, оплата була здійснена компанією Eurobinia, що не є належним доказом виконання умов Контракту № 05/04/22 від 05.04.2022, укладеного між фізичною особою підприємцем Баглаєм Олександром Володимировичем (відповідач) та RD Robinia Development DOO (позивач).

Відповідно до ст. 76 ГПК належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до положень ст. 77 ГПК («Допустимість доказів») обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Допустимість доказів має загальний і спеціальний характер. Загальний характер полягає в тому, що незалежно від категорії справ слід дотримуватися вимоги щодо отримання інформації з визначених законом засобів доказування з додержанням порядку збирання, подання і дослідження доказів. Спеціальний характер полягає в обов`язковості певних засобів доказування для окремих категорій справ чи заборона використання деяких з них для підтвердження конкретних обставин справи.

Отже, допустимість доказів означає, що у певних випадках, передбачених нормами матеріального права, певні обставини повинні або не можуть підтверджуватися певними засобами доказування (постанови Верховного Суду від 25.02.2021 у справі № 913/38/20, від 25.02.2021 у справі № 904/7804/16, від 26.02.2021 у справі № 908/2847/19, ухвала Верховного Суду від 20.04.2021 у справі № 750/3192/14 ).

Суд зобов`язаний надати оцінку кожному належному, допустимому та достовірному доказу, який міститься в матеріалах справи, а також визначити певну сукупність доказів, з урахуванням їх належності, допустимості, достовірності, вірогідності та взаємного зв`язку, що дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (постанова Верховного Суду від 01.07.2021 у справі № 917/549/20).

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Верховний Суд неодноразово звертався до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує (в тому числі і як свідок). Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).

Таким чином, суд доходить до висновків, що належним доказом, на підставі якого можна встановити обставини, які входять в предмет доказування є меморіальний ордер № 270474NTRF від 27.04.2022, відповідно до якого позивачем RD Robinia Development DOO було перераховано відповідачу 9276,80 Євро, що підтверджує виконання позивачем умов Контракту № 05/04/22 від 05.04.2022

Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування даного позову, а саме меморіальний ордер № 260705 NTRF від 26.07.2022 на суму 2499,00 Євро та платіжну інструкцію № від 15.08.2022 на суму 4460,00 Євро, де оплата була здійснена компанією Eurobinia.

Однією із загальних засад цивільного законодавства є судовий захист цивільного права та інтересу. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Передумовою для захисту прав та охоронюваних законом інтересів особи є наявність такого права або інтересу та порушення або оспорювання їх іншою особою (іншими особами).

Невиконання відповідачем своїх обов`язків у зобов`язанні порушує право позивача на належне виконання зобов`язаною стороною свого обов`язку у зобов`язанні та повернення попередньої оплати, за товар, що не був поставлений.

Таким чином, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, керуючись своїм внутрішнім переконанням, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та стягнення з відповідача попередньої оплати в розмірі 9276,80 Євро.

Також позивач просив розірвати контракт № 05/04/2022 від 05.04.2022, укладений між Фізичною особою - підприємцем Баглай Олександром Володимировичем та RD Robinia Development DOO, оскільки відповідач не поставив вчасно товар позивачу, що є істотним порушенням договору.

Статтею 663 Цивільного кодексу України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту.

Пунктом 1 ст. 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами частини 2 ст. 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї з сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. При цьому, істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Таким чином, приписи ст. 651 Цивільного кодексу України пов`язують можливість розірвання договору у зв`язку з порушенням стороною його умов, якщо внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Істотність порушення договору визначається за об`єктивними ознаками та обставинами, що вказують на значну міру позбавлення того на, що особа розраховувала при укладенні договору.

Виходячи зі змісту вищенаведених правових норм, підставою для розірвання договору може бути належним чином доведене невиконання виконавцем його зобов`язань, передбачених законом або Договором.

Отже, чинним законодавством передбачене право сторони за договором на звернення до суду з вимогою розірвати такий договір у разі невиконання зобов`язань однієї зі сторін, якщо вбачається істотне порушення його умов.

У постанові Верховного Суду від 12.03.2020 у справі № 910/4994/19, зазначено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї з сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. У такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України. Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. Водночас, йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 07.08.2018 у справі № 910/22259/17, від 14.08.2018 р. № 910/22454/17, від 28.08.2018 р. № 910/20932/17 від 02.10.2018 р. № 910/21033/17 від 16.10.2018 р. № 910/3568/18, від 19.02.2019 р. № 910/4427/18, від 22.06.2020 р. № 922/2216/19, та від 06.03.2019 р. у справі № 183/262/17.

Аналізуючи твердження та подані учасниками справи на їх підтвердження докази, керуючись наведеним критерієм доказування, суд доходить висновку, що зазначені вище докази відповідають критеріям належності та вірогідності, тому вважаються такими, що підтверджують наведені позивачем обставини щодо укладення між сторонами Контракту № 05/04/2022 від 05.04.2022, здійснення на його підставі господарської операції попередньої оплати, невиконання відповідачем взятих на себе договірних зобов`язань з передачі товару у встановлені контрактом порядку та строки, внаслідок чого утворився борг з повернення сплачених позивачем за договором коштів в розмірі 9276,80 Євро.

Отже, судом встановлено, що внаслідок невиконання відповідачем взятих на себе договірних зобов`язань позивач у повній мірі позбавляється того, на що розраховував при укладенні договору.

Враховуючи наведене суд зазначає про доведеність позивачем обставини істотного порушення відповідачем умов Контракту № 05/04/2022 від 05.04.2022, а відтак позовна вимога позивача про розірвання укладеного між позивачем та відповідачем Контракту № 05/04/2022 від 05.04.2022 є мотивованою та обґрунтованою та підлягає до задоволення.

Щодо заперечень представника відповідача проти розірвання контракту, зазначених у відзиві, суд зазначає таке.

Те, що сторона спору не скористалася процедурою його позасудового врегулювання, не позбавляє її права реалізувати своє суб`єктивне право на зміну чи припинення договору та вирішити існуючий конфлікт у суді в силу прямої вказівки, що міститься у частині 2 статті 651 ЦК України.

Підставами для виникнення юридичного спору про внесення змін у договір чи про його розірвання, який підлягає вирішенню судом є обставини, наведені у частині другій статті 651 ЦК України, і ці обставини виникають в силу прямо наведених у цій нормі фактів та подій, що зумовлюють правову невизначеність у суб`єктивних правах чи інтересах. Такі підстави та умови виникнення юридичного спору у правовідносинах є однаковими незалежно від їх суб`єктного складу (за участі фізичних чи юридичних осіб) та змісту правовідносин (цивільні чи господарські).

Право особи на звернення до суду для внесення змін у договір (чи його розірвання) у передбаченому законом випадку відповідає статті 16 ЦК України, способам, передбаченим нею (зміна чи припинення правовідношення) та не може ставитися в залежність від поінформованості про позицію іншої сторони чи волевиявлення іншої сторони.

Суд застосував правові позиції Верховного Суду, викладені у постанові від 29.01.2020 у справі № 904/5265/18.

Крім того, відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 238 ГПК України у резолютивній частині рішення зазначаються відомості про розподіл судових витрат.

Відповідно до положень частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається:

1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін;

2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про судовий збір" за подання позовів, ціна яких визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується у гривнях з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати.

Оскільки, майнові вимоги позивача задоволенні частково до відшкодування йому за рахунок відповідача підлягає судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 6114,56 грн (курс НБУ Євро (EUR) станом на 13.11.2024 (день сплати судового збору позивачем) становив 43,9416 грн *9276,80 Євро = 407637,43 грн*1,5% =6114,56 грн ).

Також судом встановлено, що позивач до позовної заяви не додав документів, які підтверджують сплату судового збору у встановленому розмірі щодо немайнової вимоги, тому суд зазначає таке.

За змістом п. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до п. 2.2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Оскільки немайнова вимога позивача задоволена, з відповідача в дохід державного бюджету підлягають стягненню 3028,00 грн судового збору, які підлягали сплаті позивачем при поданні позову.

Керуючись статтями 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд Черкаської області

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Розірвати контракт № 05/04/2022 від 05.04.2022, укладений між фізичною особою - підприємцем Баглай Олександром Володимировичем ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) та RD Robinia Development DOO (Milenka Topalovica, 100A, Bajina Basta, Serbia, 31250) до Фізичної особи - підприємця Баглая Олександра Володимировича.

Стягнути з фізичної особи - підприємця Баглая Олександра Володимировича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) грошові кошти в сумі 9276,80 Євро, сплачені в якості попередньої оплати по контракту № 05/04/2022 від 05.04.2022 та 6114,56 грн судового збору на користь RD Robinia Development DOO (Milenka Topalovica, 100A, Bajina Basta, Serbia, 31250).

Стягнути з фізичної особи - підприємця Баглая Олександра Володимировича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) в дохід Державного бюджету України (отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106; код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача: UA0026001; код класифікації доходів бюджету: 22030106) 3028,00 грн судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги на рішення, рішення набирає законної сили після прийняття судом апеляційної інстанції судового рішення.

Рішення може бути оскаржене до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене та підписане 03 березня 2025 року.

Суддя О.В. Чевгуз