ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

07.03.2025 Справа № 917/455/25

Суддя Кльопов І.Г., розглянувши матеріали

заяви про забезпечення позову, поданої ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

по справі № 917/455/25

за позовною заявою ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

представник позивача Публічне акціонерне товариство "МТБ БАНК", проспект Миру, 28, м.Чорноморськ, Одеська область, 68003

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛА Логістик", вул.Небесної Сотні, 24/37, к.1107, м.Кременчук, Полтавська область, 39600

Благодійної організації "Благодійний фонд "Сприяння малозабезпеченим верствам населення", вул.Першотравнева, 61, м.Кременчук, Полтавська область, 39600

про визнання недійсною майнову дію.

встановив:

05.03.2025 до Господарського суду Полтавської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛА Логістик" та Благодійної організації "Благодійний фонд "Сприяння малозабезпеченим верствам населення" про визнання недійсною майнову дію Товариства з обмеженою відповідальністю «Ла Логістик» з надання благодійного внеску в розмірі 430 000,00 грн на користь Благодійної організації «Благодійний фонд» «Сприяння малозабезпеченим»

06.03.2025 за вхід. № 3086 від ОСОБА_1 надійшла заява про забезпечення позову

В заяві про забезпечення позову заявник просить забезпечити даний позов шляхом накладення арешту на грошові кошти в розмірі 430 000,00 грн, що належать БЛАГОДІЙНІЙ ОРГАНІЗАЦІЇ «БЛАГОДІЙНИЙ ФОНД „СПРИЯННЯ МАЛОЗАБЕЗПЕЧЕНИМ ВЕРСТВАМ НАСЕЛЕННЯ» (, адреса: 39600, Україна, Полтавська обл., місто Кременчук, вулиця Першотравнева, будинок,61), які знаходяться на рахунках БЛАГОДІЙНОЇ ОРГАНІЗАЦІЇ «БЛАГОДІЙНИЙ ФОНД „СПРИЯННЯ МАЛОЗАБЕЗПЕЧЕНИМ ВЕРСТВАМ НАСЕЛЕННЯ», що будуть виявлені виконавцем у банківських та інших фінансових установах.

В обґрунтування заяви заявник вказує наступне:

У приватного виконавця Скрипника Володимира Леонідовича на виконанні перебуває виконавче провадження № 76363319 з примусового виконання наказу Господарського суду Полтавської області № 917/953/24, виданого 02.10.2024, про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ла логістик" ( вул. Небесної Сотні, 24/37, кімната 1107, м.Кременчук, Полтавська область, 39600, ) на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «МТБ БАНК» (місцезнаходження юридичної особи: проспект Миру, б. 28, м. Чорноморськ, Одеська область, 65003, ) заборгованість за кредитним договором (овердрафт) № 000043/2023-К від 25.09.2023 в сумі 114 355,82 грн. - за тілом кредиту, а також судовий збір у сумі 3028,00грн.

Після відкриття виконавчого провадження на виконання вимог чинного законодавства було проведено перевірку майнового стану боржника, в тому числі щодо майнових операцій боржника.

В ході перевірки історій майнових операцій боржника встановлено, що після виникнення в останнього заборгованості за зобов`язанням по кредитному договору (овердрафт) № 000043/2023-К від 25.09.2023 боржник здійснив майнову операцію 06.12.2023 у вигляді перерахування благодійної допомоги у розмірі 430 000,00 грн на користь БО «БФ «СПРИЯННЯ МАЛОЗАБЕЗПЕЧЕНИМ» ()

Враховуючи зазначені події та неможливість задовільнити вимоги кредиторів за рахунок майна боржника у зв`язку з його відсутністю та не вчинення жодних дій з боку боржника на виконання своїх грошових зобов`язань згідно рішення суду, стало за необхідне звернутися до суду в інтересах стягувача з позовною заявою предметом якої є: - визнання недійсною майнової дії Товариства з обмеженою відповідальністю «Ла Логістик» з надання благодійного внеску в розмірі 430 000,00 грн на користь Благодійної організації «Благодійний фонд» «Сприяння малозабезпеченим», оскільки дана дія є такою, що здійснена

боржником на шкоду кредитору (стягувачу) з метою виведення коштів з під стягнення та уникнення сплати боргу.

Підставою звернення з позовною заявою у даній справі стали саме дії боржника ТОВ «Ла Логістик» щодо надання благодійного внеску на користь юридичної особи, власник якої свого часу був керівником та власником ТОВ «Ла Логістик», з метою уникнення відповідальності за борговими зобов`язаннями перед ПАТ «МТБ Банк» та недопущення звернення стягнення на наявне у боржника майно (кошти).

Заявник зазначає, метою забезпечення позову у даному випадку є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів стягувача, адже через недобросовісні дії відповідачів порушуються саме права стягувача, та забезпечення можливості реального виконання рішень суду про відновлення становища, що існувало до вчинення оспорюваної майнової дії, у випадку задоволення позову, чого можна досягнути лише шляхом накладення арешту на грошові кошти, правомірність надання яких оспорюється у даній справі.

У свою чергу, у разі невжиття заходів забезпечення позову та допущення виведення коштів відповідачем 2 до розгляду справи по суті, поновлення порушеного права стягувача у такому випадку буде неможливим. Тобто, фактично вжиття заходу забезпечення позову шляхом накладання арешту на кошти спрямоване лише на збереження існуючого становища до розгляду цієї справи по суті.

Суд розглянув вказану заяву про забезпечення позову та дійшов висновку про наступне:

Забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Близькі за змістом висновки щодо застосування статей 136, 137 ГПК України викладені у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/19256/16, від 14.05.2018 у справі № 910/20479/17, від 14.06.2018 у справі № 916/10/18, від 23.06.2018 у справі № 916/2026/17, від 16.08.2018 у справі № 910/5916/18, від 11.09.2018 у справі № 922/1605/18, від 14.01.2019 у справі № 909/526/18, від 21.01.2019 у справі № 916/1278/18, від 25.01.2019 у справі № 925/288/17, від 26.09.2019 у справі № 904/1417/19.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає стаття 136 ГПК України, згідно з приписами якої господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до статті 137 ГПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) виключено; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) виключено; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (частина перша статті 137 ГПК України).

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Відповідні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18, у постанові Верховного Суду від 10.11.2020 у справі № 910/1200/20.

Отже, у кожному конкретному випадку розглядаючи заяву про забезпечення позову суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів наявні підстави вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

За змістом статті 136 ГПК України обґрунтування щодо необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника. Близькі за змістом висновки викладені Верховним Судом, зокрема, у постановах від 21.01.2019 у справі № 902/483/18, від 28.08.2019 у справі №910/4491/19, від 12.05.2020 у справі № 910/14149/19, від 13.01.2020 у справі №922/2163/17.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.

За змістом цієї норми під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на майно або кошти суд має виходити із того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватися та розпоряджатися коштами або майном, тому може застосуватися у справі, в якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, коштів або про стягнення коштів.

Сума арештованих коштів обмежується розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт має стосуватися майна, належного до предмета спору.

Накладення арешту в межах ціни позову на кошти, що належать чи підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб, є одним із визначених законом способів забезпечення позову.

КГС ВС в постанові від 26.11.2020 у справі № 911/949/20 дійшов висновку, що пункт 1 частини першої статті 137 ГПК України визначає два окремі засоби забезпечення позову, а саме накладення арешту на майно та накладення арешту на кошти, які за змістом цієї норми можуть застосовуватися одночасно або незалежно один від одного.

Слід зазначити, що предметом позову є визнання недійсною майнову дію Товариства з обмеженою відповідальністю «Ла Логістик» з надання благодійного внеску в розмірі 430 000,00 грн на користь Благодійної організації «Благодійний фонд» «Сприяння малозабезпеченим».

Проте, приватний виконавець у заяві про забезпечення позову зазначає про наявність виконавчого провадження № 76363319 з примусового виконання наказу Господарського суду Полтавської області № 917/953/24, виданого 02.10.2024, про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ла логістик" на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «МТБ БАНК» заборгованість за кредитним договором (овердрафт) № 000043/2023-К від 25.09.2023 в сумі 114 355,82 грн. - за тілом кредиту, а також судовий збір у сумі 3028,00грн.

Судом під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Крім того, у постанові від 18.05.2021 р. у справі № 914/1570/20 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення.

Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

Також згідно з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 12.04.2024 р. у справі № 916/4659/23 та від 14.05.2024 р. у справі № 924/1351/20 (924/1227/23) саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Всупереч вищенаведеному заявником не надано доказів, які б переконливо свідчили про існування реальних ризиків щодо можливого утруднення чи неможливості виконання рішення суду у даній справі, а також того, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на грошові кошти відповідача може призвести до порушення прав, свобод та законних інтересів заявника або ускладнити ефективний захист порушеного права.

Заявником, окрім посилань на загальні норми процесуального права, які регулюють питання забезпечення позову, не наведено жодних обставин, що свідчили б про наявність підстав для задоволення заяви.

Згідно зі ст.ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 13 ГПК України). Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 ГПК України).

З огляду на викладене, відсутні підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову.

За викладеного та керуючись ст.ст. 136, 137, 140, 234 ГПК України, суд

УХВАЛИВ :

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 від 06.03.2025 (вх. № 3086) про забезпечення позову у справі № 917/455/25

Ухвала підписана 07.03.2025

Ухвала набирає законної сили з дати підписання та може бути оскаржена у апеляційному порядку протягом 10 днів з дня підписання (ст.ст.235, 255-256 ГПК України). Апеляційна скарга подається в порядку, передбаченому ст. 257 ГПК України.

Суддя Кльопов І.Г.