ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2025р. Справа № 904/5749/24

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Суми», м. Суми

До: Акціонерного товариства «Дніпровська теплоелектроцентраль», м. Кам`янське

Про: стягнення 87 107,04грн.

Суддя Васильєв О.Ю.

Без участі представників сторін

СУТЬ СПОРУ:

ТОВ «Енера Суми» (позивач) звернулося до суду з позовом до АТ «Дніпровська теплоелектроцентраль» (відповідач) про стягнення 87 107,04грн. (в т.ч.: 75 118,86грн. - інфляційні втрати та 11 988,18грн. - 3% річних). В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на порушення відповідачем зобов`язань з оплати вартості електричної енергії, поставленої на підставі договору про постачання електричної енергії споживачу №42400025 від 01.02.23р.

Ухвалою суду від 02.01.25р. відкрите провадження у справі №904/5749/24 за правилами спрощеного позовного провадження, встановленими ГПК України, без призначення судового засідання та виклику сторін - за наявними у ній матеріалами.

АТ «Дніпровська теплоелектроцентраль» (відповідач) у відзиві на позов просить зменшити розмір 3% річних та інфляційних втрат на 90% у зв`язку з тим, що є підприємством критичної інфраструктури паливно-енергетичного сектору, яке має стратегічне значення, до якого використовується режим покладених спеціальних обов`язків, адже забезпечує життєдіяльність міста Кам`янське в осінньо-зимовий період.

ТОВ «Енера Суми» (позивач) у відповіді на відзив вказав, що сума 3% річних правомірно нарахована на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України та відсутні підстави для її зменшення на 90%. Позивач повідомив, що також має статус підприємства паливно-енергетичного комплексу, яке є критично важливим для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 19.06.24р. по справі №904/1060/24 , залишеним без змін постановою ЦАГС від 20.11.24р. стягнуто з АТ «Дніпровська теплоелектроцентраль» на користь ТОВ «Енера Суми» : 1 419 959,00грн. заборгованості за поставлену в грудні 2023 р. електроенергію, 3% річних за період з 25.01.24р. по 29.02.24р. - в розмірі 9 435,93грн. та витрати зі сплати судового збору - в розмірі 17 152,74грн. Відстрочено виконання рішення на 9 місяців - до 19.03.25 р.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 30.12.24р. по справі №904/4059/24 позовні вимоги задоволено; стягнуто з АТ «Дніпровська теплоелектроцентраль» на користь ТОВ «Енера Суми» інфляційні втрати за період з 25.01.24р. по 11.09.24р. у розмірі 63 725,77грн., 3% річних за період з 01.03.24р. по 11.09.24р. в сумі 24 745,24грн. та судовий збір в розмірі 2 422,40грн.

Звертаючись з позовом до АТ «Дніпровська теплоелектроцентраль» у справі № 904/5749/24, ТОВ «Енера Суми» посилається на факт прострочення виконання основного грошового зобов`язання за договором про постачання електричної енергії споживачу №42400025 від 01.02.23р. за грудень 2023р.

Відповідно до матеріалів справи на виконання умов договору від 01.02.23р. позивач поставив електричну енергію, а відповідач її спожив, що підтверджується наявним в матеріалах справи актом прийняття - передавання товарної продукції - електричної енергії №1-1 від 31.12.23р. на суму 3 919 959,00грн.

На підставі акту прийняття - передавання товарної продукції - електричної енергії №1-1 від 31.12.23р. позивач виставив відповідачу рахунок за грудень 23р. №1-1 від 31.12.23р. на суму 3 919 959,00грн.

Відповідачем вартість поставленої енергії була сплачена частково у розмірі 2 500 000,00грн. Сума основного боргу перед позивачем 1 419 959,00грн.

24.12.24р. відповідачем була здійснена оплата залишку боргу за спожиту електричну енергію у розмірі 1 419 959,00грн., що підтверджується платіжною інструкцією №1471 від 24.12.24р. (а.с. 35).

Приймаючи до уваги встановлений факт прострочення відповідачем виконання основного грошового зобов`язання, вимоги про стягнення з нього 3% річних в сумі 11 988,18грн. за період з 12.09.24р. по 23.12.24р. та інфляційних втрат у розмірі 75 118,86грн. за період з вересня по грудень 2024р. заявлено позивачем обґрунтовано.

За змістом положень ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

У відповідності з п.п. 1 п. 6.2. договору, споживач зобов`язується забезпечувати своєчасну та повну оплату активної електричної енергії відповідно до умов цього Договору. Також, у відповідності зі ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має бути виконане належним чином і в установлений строк. Відповідач порушив вимоги зазначених правових норм.

Відповідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошових зобов`язань на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Щодо зменшення 3% річних та інфляційних нарахувань, суд враховує таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019р. у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

Звертаючись з вимогою про стягнення процентів річних та інфляційних за час затримки розрахунку відповідно до ст. 625 ЦК України, позивач також не повинен доводити розмір дійсних майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат кредитора, пов`язаних із затримкою розрахунку, не має на меті встановлення точного їх розміру.

Відповідно до частини першої ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до ст. 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Вказана позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020р. у справі № 902/417/18.

Правовий аналіз зазначених норм свідчить про те, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов та на розсуд суду.

Сплата інфляційних нарахувань та 3% річних, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06. 2019р. у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, а також у постанові Верховного Суду від 16.01.2020р. у справі № 910/14522/18.

Суд зазначає, що 3 % річні, та інфляційні втрати не відносяться до штрафних санкцій та є помилковим при обґрунтуванні відповідача, щодо відмови в задоволені позовних вимог в цій частині з посилання на ст. 233 ГПК України.

Крім того, у постанові від 05.06.24р. у справі № 910/14524/22 Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що зменшення судом заявлених до стягнення штрафних санкцій чи відсотків, нарахованих на підставі ст. 625 ЦК України, є правом, а не обов`язком суду і може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку, за наслідками оцінки обставин справи та наданих учасниками справи доказів.

Відповідач, заявивши клопотання про зменшення розміру 3% річних та інфляційних втрат на 90%, не надав суду жодного доказу та не навів беззаперечних обставин, які могли б свідчити про поважність причин неналежного виконання грошового зобов`язання та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.06.24р. по справі №904/1060/24.

Отже, суд вважає правомірними вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат і вони не підлягають зменшенню судом.

Суд критично оцінює твердження АТ «Дніпровська теплоелектроцентраль» на ту обставину, що воно є підприємством критичної інфраструктури паливно-енергетичного сектору, що має стратегічне значення, до якого використовується режим покладених спеціальних обов`язків, адже забезпечує життєдіяльність міста Кам`янське в осінньо-зимовий період ; оскільки ТОВ «Енера Суми» (позивач) також віднесено до підприємств критичної інфраструктури паливно-енергетичного сектору та до переліку підприємств, установ, організацій паливно-енергетичного комплексу. З огляду на викладене, заперечення відповідача відхиляються господарським судом.

Здійснивши перевірку наданих розрахунків, суд дійшов висновку, що визначення розміру 3% річних та інфляційних втрат здійснено позивачем арифметично правильно.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги задовольнити.

2.Стягнути з відповідача Акціонерного товариства «Дніпровська теплоелектроцентраль» (51925, м. Кам`янське, вул. Заводська, буд. 2; ) на користь позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Енера Суми» (40004, м. Суми, вул. Реміснича, буд. 35; ): 75 118,86грн. - 3% річних, 11 988,18грн. - інфляційних втрат та 2 422,40грн. - витрат зі сплати судового збору. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України рішення складено та підписано без його проголошення 05.03.25р.

Відповідно до вимог ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно до вимог ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до вимог ст. 257 ГПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Васильєв О.Ю.