ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" лютого 2025 р. Справа№ 920/752/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Мальченко А.О.

Хрипуна О.О.

при секретарі судового засідання Цікра А.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 10.02.2025

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СК-Агро» на рішення Господарського суду Сумської області від 28.10.2024 (повний текст рішення підписано 08.11.2024)

у справі №920/752/24 (суддя Вдовенко Д.В.)

за позовом Керівника Роменської окружної прокуратури Сумської області в інтересах держави в особі Липоводолинської селищної ради Сумської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю «СК-Агро»

про розірвання договору оренди землі, повернення земельної ділянки,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Прокурор в інтересах держави в особі позивача подав позовну заяву, в якій просить суд: 1) розірвати договір оренди землі від 22.04.2008, укладений між Липоводолинською районною державною адміністрацією Сумської області та Товариством з обмеженою відповідальністю СК-АГРО, в частині оренди земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0700 площею 10,1540 га; 2) зобов`язати відповідача повернути Липоводолинській селищній раді земельну ділянку з кадастровим номером :01:002:0700 площею 10,1540 га.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки 22.04.2008 між ТОВ «СК-АГРО» та Липоводолинською районною державною адміністрацією укладений договір оренди землі, який зареєстрований у Липоводолинському відділі Сумської регіональної філії ДП Центр ДЗК за № 88 від 29.05.2008. Згідно п. 2 договору оренди землі, в оренду передаються земельні ділянки загальною площею 242,5389 га, у тому числі 166,2415 га ріллі, 76,2974 га сіножаті. Договір укладений на 49 років (п. 8 договору). Відповідно до п. 15, 16 договору оренди землі, земельна ділянка передається в оренду для вирощування товарної сільськогосподарської продукції. Цільове призначення земельної ділянки - землі сільськогосподарського призначення. 27.03.2018 між ТОВ «СК-АГРО» та ТОВ «АГРОПАРТНЕРИ-2009» укладений договір про тимчасовий обмін земельних ділянок, відповідно до умов якого сторони домовилися обмінятися земельними ділянками сільськогосподарського призначення, які знаходяться у сторін у користуванні на підставі договорів оренди землі, укладених із власниками та розпорядниками земельних ділянок. Відповідно до додатку №2а до договору тимчасового обміну, земельна ділянка з кадастровим номером :01:002:0700 передається в тимчасовий обмін ТОВ «АГРОПАРТНЕРИ-2009». Підпунктом 3.3. договору тимчасового обміну встановлено, що за порушення вимог земельного законодавства України під час користування тимчасово обміняними земельними ділянками сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством. 25.03.2024 між ТОВ «СК-АГРО» та ТОВ «АГРОПАРТНЕРИ-2009» укладена додаткова угода до договору №1 про тимчасовий обмін земельних ділянок від 27.03.2018, відповідно до умов якої сторони обмінюються ділянками на строк з 27 березня 2018 року по 27 березня 2025 року. Таким чином, відповідачем не порушено чинне законодавство України, а тому відсутні будь-які підстави для розірвання договору щодо земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0700. Натомість у 2024 році ТОВ «АГРОПАРТНЕРИ-2009» здійснило культивацію земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0700, що підтверджується протоколами огляду місця події від 11.05.2024 та 21.05.2024. Дані обставини підтверджуються також ухвалою слідчого судді Роменського міськрайонного суду Сумської області від 15.05.2023 по справі № 585/2229/24. Відповідач зазначає, що після повернення земельної ділянки з тимчасового обміну, вона буде використовуватися згідно з чинним законодавством. Відповідачу тільки зараз стало відомо про дані обставини, тому відповідач ініціює повернення земельної ділянки для подальшого використання її згідно з цільовим призначенням та договором оренди землі. Відповідач зазначає, що прокурором не доведено, що відповідач порушує умови договору оренди та використовує земельні ділянки не за цільовим призначенням. Відповідач вважає, що докази, які надані прокурором, є неналежними, недопустимими та недостовірними. Попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи складається із суми поштових відправлень та витрат на правничу допомогу адвоката (10 000 грн). У разі збільшення розміру судових витрат документальне підтвердження про їх збільшення буде надано суду не пізніше п`яти днів після ухвалення рішення судом (ч. 8 ст. 129 ГПК України).

Прокурор подав відповідь на відзив, відповідно до якої відповідач не ставить під сумнів факт порушення умов договору оренди та режиму природоохоронного використання земельної ділянки саме як сіножаті, а не як ріллю, що підтверджується листом відповідача на адресу ТОВ «Агропартнери-2009» про повернення спірної земельної ділянки, у зв`язку з порушенням режиму природоохоронного використання землі, що виразилося у розорюванні сіножатей. У позовній заяві прокурор зазначає про цивільну відповідальність орендаря земельної ділянки, тобто відповідача. Питання ж кримінальної відповідальності досліджується під час досудового розслідування у кримінальних провадженнях, зазначених прокурором у позовній заяві та відповідачем у відзиві, саме в межах досудового розслідування встановлюються конкретні винні особи, розмір спричинених збитків тощо. На підставі договору оренди від 22.04.2008 відповідач по теперішній час є орендарем спірної земельної ділянки. Отже, на відповідача розповсюджуються всі умови, права та обов`язки, передбачені договором оренди та законодавством щодо оренди землі. Незважаючи на наявність договору відповідача з ТОВ «Агропартнери-2009» щодо тимчасового обміну спірною земельною ділянкою, відповідач залишається орендарем цієї земельної ділянки за договором оренди від 22.04.2008 та несе повну відповідальність за виконання умов договору та діючого земельного та природоохоронного законодавства. Орендар спірної земельної ділянки є належним відповідачем за пред`явленим прокурором позовом. Щодо твердження відповідача про відсутність доказів порушення ним умов договору оренди землі, прокурор зазначає, що протоколами огляду місця події прокурор доводить не факт культивації та оброблення спірної земельної ділянки саме ТОВ «СК-АГРО», а факт наявності такої культивації, розорання, оброблення та використання спірної земельної ділянки для вирощування сільськогосподарської продукції, що в сукупності з іншими доказами доводить невиконання відповідачем умов договору оренди землі від 22.04.2008 та недодержання ним як орендарем режиму природоохоронного використання земельної ділянки.

Відповідач подав заперечення на відповідь на відзив, в якому зазначає, що відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку з кадастровим номером :01:002:0700 відомості про обмеження у використанні земельної ділянки - відсутні. Категорія земель: землі сільськогосподарського призначення. Код цільового призначення: 01.01 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідач зазначає, що прокурором не доведено порушення відповідачем вимог договору оренди та режиму природоохоронного використання земельної ділянки. Положення статті 8-2 Закону України «Про оренду землі» регулює правовідносини до договорів оренди та суборенди. Разом з цим в даній справі відповідач передав в тимчасове користування земельні ділянки шляхом обміну (міни), керуючись ст.715 Цивільного кодексу України.

Прокурор подав пояснення на заперечення, в яких зазначає, що спірна земельна ділянка згідно з Проєктом створення заказнику та Проєктом землеустрою щодо організації та встановлення меж територій природно-заповідного фонду загальнозоологічного заказнику місцевого значення «Русанівський», розробленого ТОВ «Координат-БС» на замовлення Сумської обласної ради повністю входить до меж заказнику. Обмеження щодо режиму використання території заказнику, а саме особливий природоохоронний режим таких територій, визначається Законом України «Про природно-заповідний фонд України». Також проєктом землеустрою щодо організації та встановлення меж територій природно-заповідного фонду - загальнозоологічного заказнику місцевого значення «Русанівський», серед іншого зазначено, що на всю територію цього заказнику (межі якого визначені даним проєктом землеустрою) відповідно до ст. 111 Земельного кодексу України встановлено обмеження у використанні земель, а саме: встановлена заборона на провадження окремих видів діяльності, перелік яких відображено в Положенні про загальнозоологічний заказник місцевого значення «Русанівський». Відповідно до розділу 3 Положення на території заказнику забороняється розорювання земель, порушення ґрунтового покриву. Спірна земельна ділянка є об`єктом права комунальної форми власності, відповідач не є власником земельної ділянки, а є її користувачем на умовах договору оренди. Натомість, ст. 715 ЦК України регулює відносини міни між власниками майна. Договір про тимчасовий обмін земельних ділянок, укладений між відповідачем та ТОВ «Агропартнери-2009» є по своїй правовій суті договором суборенди, укладеним з метою тимчасової міни прав користування земельними ділянками в розумінні ст. 8-2 Закону України «Про оренду землі». Законодавець прямо передбачив, що орендар у випадку обміну належними йому правами користування земельними ділянками шляхом укладання договорів оренди, суборенди відповідних ділянок в масиві земель сільськогосподарського призначення залишається відповідальним перед орендодавцем за виконання договору оренди. Підставами для розірвання договору оренди в частині є невиконання відповідачем як умов договору оренди, так і вимог природоохоронного законодавства в частині виконання законодавчо встановлених щодо об`єкта оренди обмежень та дотримання режиму природоохоронного використання земель природно-заповідного призначення.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду Сумської області від 28.10.2024 у справі №920/752/24 позов задоволено повністю.

Розірвано договір оренди землі від 22.04.2008, укладений між Липоводолинською районною державною адміністрацією Сумської області та Товариством з обмеженою відповідальністю «СК-АГРО» в частині оренди земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0700, площею 10,1540 га.

Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю "СК-АГРО" (вул. Миру, буд. 1, сел. Суха Грунь, Роменський район, Сумська область, 42506, ) повернути Липоводолинській селищній раді Сумської області (вул. Полтавська, 32, сел. Липова Долина, Роменський район, Сумська область, 42500, ) земельну ділянку з кадастровим номером :01:002:0700, площею 10,1540 га.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "СК-АГРО" (вул. Миру, буд. 1, сел. Суха Грунь, Роменський район, Сумська область, 42506, ) на користь Сумської обласної прокуратури (вул. Г.Кондратьєва, буд. 33, м. Суми, ) 4844 грн 80 коп. витрат по сплаті судового збору.

Задовольняючи позов, суд виходив з доведеності та обґрунтованості заявлених позовних вимог.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач 27.11.2024 (документ сформований в системі «Електронний суд» 27.11.2024) звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Апелянт вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом першої інстанції було допущено нез`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, зводяться до наступного:

Будь-які обмеження (обтяження) у використанні земельної ділянки - відсутні, а відповідно до ст.37 Земельного кодексу України, обмеження щодо використання земельних ділянок - не встановлено, тому можуть використовуватися, в тому числі для їх докорінного поліпшення.

Судом першої інстанції було помилково зроблено висновок про те, що обмеження щодо використання спірної земельної ділянки були встановлені у 2007 році, а отже суд спираючись на неналежні докази, дійшов хибних висновків.

Відповідно до ст. 47 Закону України «Про охорону земель» використання ерозійно- та зсувонебезпечних земельних ділянок дозволяється за умови вжиття заходів щодо їх протиерозійного і протизсувного захисту, передбачених законодавством України.

Забороняється розорювання схилів крутизною понад 7 градусів (крім ділянок для залуження, залісення та здійснення ґрунтозахисних заходів).

При цьому протоколи огляду, на які посилався позивач не містять жодної інформації про крутизну ухилів спірної земельної ділянки, а отже і можливість її розорювання.

Протоколи огляду місця події, на які посилався суд першої інстанції не можуть бути визнані належними та допустимими доказами використання відповідачем земельної ділянки всупереч умовам договору та порушення протиерозійної організації території, так само як і фотографії, долучені до вказаних протоколів, через відсутність на відповідних фотографіях інформації, яка б могла ідентифікувати зображений на них об`єкт, а саме як об`єкт огляду (саме спірної земельної ділянки), підтвердити дату здійснення фотозйомки, та встановити чи пов`язані дані фотографії безпосередньо з моментом здійснення огляду.

Власноруч зроблений дізнавачем на вказаних фотографіях запис, стосовно місця здійснення фотознімку, не може бути взятий до уваги, оскільки він зроблений заінтересованою особою особисто.

Протоколи огляду від 11.05.2024 та від 21.05.2024 не містять належного опису огляду місця події, крім кадастрового номеру земельної ділянки, що виключає можливість суду встановити, що дізнавачем було здійснено огляд саме тієї земельної ділянки, яку зазначає прокурор.

Вважає, що судом неналежним чином було оцінено надані позивачем докази на предмет допустимості та достовірності, взагалі не враховано та не оцінено доводи відповідача щодо факту огляду дізнавачем інших земельних ділянок, які взагалі не мають відношення до предмету спору.

Висновок суду першої інстанції про використання відповідачем спірних земельних ділянок не за їх цільовим призначенням є таким, що ґрунтується на неналежних та недостовірних доказах, а отже підстава для визнання договорів оренди на даний момент відсутня.

Прокурором не було надано жодних належних та допустимих доказів в розумінні ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження своїх доводів, що саме земельна ділянка з кадастровим номером :01:002:0700 була об`єктом огляду під час складання протоколів огляду місця події, також не доведено площу, яка була розорена, і чи перевищував градус крутизни схилів норми допустимого. Матеріали справи не містять доказів завдання шкоди, внаслідок дій відповідача, в тому числі висновку експерта.

При поданні позовної заяви прокурор взагалі не посилався на розорювання сіножатей як на підставу позову. Всі пояснення, викладені в позовній заяві та відповіді на відзив стосуються виключно знаходженню спірної земельної ділянки у межах заказника, а отже відповідач, заперечуючи проти позову, не міг надати відповідні зустрічні пояснення.

Рішення суду ґрунтується на підставах, фактично не заявлених прокурором, без подання ним заяви про зміну підстави позову.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу прокурор заперечував доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, просив її відхилити з підстав необґрунтованості.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 27.11.2024 апеляційну скаргу передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Хрипун О.О., Мальченко А.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.11.2024 витребувано у Господарського суду Сумської області матеріали справи №920/752/24.

Відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «СК-Агро» на рішення Господарського суду Сумської області від 28.10.2024 до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи №920/752/24.

Матеріали справи №920/752/24 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому судді.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.12.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «СК-Агро» на рішення Господарського суду Сумської області від 28.10.2024 у справі №920/752/24, справу призначено до розгляду в судовому засіданні 10.02.2025.

Явка представників сторін

Відповідно до частини 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Нормами статті 120 Господарського процесуального кодексу України передбачена можливість повідомлення сторін про призначення справи до розгляду та про дату, час і місце проведення судового засідання чи проведення відповідної процесуальної дії шляхом направлення повідомлень на адресу електронної пошти та з використанням засобів мобільного зв`язку.

В судове засідання 10.02.2025 представник позивача не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити, прокурор заперечував щодо доводів апеляційної скарги, просив її відхилити з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Враховуючи положення ч.12 ст.270 ГПК України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, зважаючи на те, що явка представника позивача обов`язковою в судове засідання не визнавалась, судова колегія вважає за можливе розглянути справу у його відсутність за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні 10.02.2025 відповідно до ст. 240, 283 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

22.04.2008 між Липоводолинською районною державною адміністрацією Сумської області та Товариством з обмеженою відповідальністю «СК-АГРО» укладений договір оренди землі, за умовами якого відповідачу в строкове платне користування передаються земельні ділянки сільськогосподарського призначення на території Русанівської сільської ради Липоводолинського району Сумської області загальною площею 242,5389 га, в тому числі 166,2415 га ріллі, 76,2974 га сіножатей.

Відповідно до угоди про зміну і доповнення договору оренди, укладеної у 2012 році, пункт 2 договору викладений в новій редакції згідно з якою відповідачу в строкове платне користування передаються земельні ділянки загальною площею 88,1309 га, в тому числі 11,8413 га ріллі, 76,2896 га сіножатей

Об`єктом оренди за договором є, в тому числі, земельна ділянка кадастровий номер :01:002:0700 площею 10,1540 га (сіножаті).

Договір укладений строком на 49 років.

Відповідно до п. 15 договору земельні ділянки передаються в оренду для вирощування товарної сільськогосподарської продукції.

Цільове призначення земельних ділянок землі сільськогосподарського призначення (п. 16 договору).

На орендовану земельну ділянку встановлені обмеження (обтяження) та інші права осіб (п. 26 договору).

Відповідно до п. 28 договору орендар має право вимагати від орендаря використовувати земельну ділянку за цільовим призначенням згідно з договором, дотримання режиму зон особливого режиму використання земель та територій, які особливо охороняються.

За умовами п. 31 договору орендар зобов`язаний виконувати встановлені щодо земельної ділянки обмеження, в обсязі, передбаченому законом та договором; дотримуватися режиму природоохоронного використання земель.

Згідно п. 38 договору дія договору припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також інших підстав, визначених законом.

Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 21.03.2024 (інформаційна довідка № 370820127) власником земельної ділянки кадастровий номер :01:002:0700 на праві комунальної власності є Липоводолинська селищна рада; право власності зареєстроване 03.02.2021.

В обґрунтування позовних вимог прокурор зазначає, що земельна ділянка кадастровий номер :01:002:0700 перебуває в межах об`єкту природно-заповідного фонду загальнозоологічного заказника місцевого значення «Русанівський», на земельну ділянку поширюються обмеження щодо її використання з урахуванням особливого природоохоронного режиму, передбаченого, зокрема, Законом України «Про природно-заповідний фонд України», та встановлена заборона на провадження на ділянці окремих видів діяльності, перелік яких відображено в Положенні про загальнозоологічний заказник місцевого значення «Русанівський». Під час досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000442, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.05.2024, за попередньою правовою кваліфікацією ч. 1 ст. 239 КК України, за фактом культивації земельної ділянки, яка розташована в межах природно-заповідного фонду - загальнозоологічного заказнику місцевого значення «Русанівський», встановлено факт розорювання ґрунтового покрову на орендованій земельній ділянці з кадастровим номером :01:002:0700, наданій у користування як сіножаті, з метою подальшого вирощування сільськогосподарської продукції. У договорі оренди землі визначений обов`язок використання орендарем спірної земельної ділянки з дотриманням обмежень, встановлених щодо земельної ділянки в обсязі, передбаченому законом та договором, обов`язок використання орендарем спірної ділянки з дотриманням режиму природоохоронного використання земель. Невиконання орендарем цих умов (обов`язків) тягне за собою розірвання договору на вимогу орендодавця. Також прокурор зазначає, що спірна земельна ділянка віднесена до сіножатей. Відповідач, розоравши спірну земельну ділянку та використовуючи її для вирощування сільськогосподарської продукції, не виконав умову договору щодо використання спірної земельної ділянки відповідно до виду угідь сіножаті. Сіножаті не можливо використовувати в якості ріллі для вирощування сільськогосподарських культур. Використання орендарем спірної земельної ділянки саме відповідно до виду угідь сіножаті є істотною умовою договору оренди, яку сторони погодили під час його укладення, а невиконання орендарем цієї умови є істотним порушенням договору орендарем.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі «Трофимчук проти України» no.4241/03 від 28.10.2010).

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що рішення суду підлягає залишенню без змін, виходячи з наступного.

Статтею 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 526, 629 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобов`язання не допускається; договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Відповідно до ст. 651 Цивільного кодексу України розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. У такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору, на підставі частини другої статті 651 ЦК України.

Частиною 1 ст. 3 Земельного кодексу України унормовано, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 2 Земельного кодексу України земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Об`єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).

Відповідно до ст. 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

За приписами ст. 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ст. 32 вказаного Закону на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

За приписами ст. 24, 25 Закону орендодавець має право вимагати від орендаря: використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди; дотримання режиму водоохоронних зон, прибережних захисних смуг, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон, зон особливого режиму використання земель та територій, які особливо охороняються.

Орендар земельної ділянки зобов`язаний: виконувати встановлені щодо об`єкта оренди обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченому законом або договором оренди землі; дотримуватися режиму використання земель природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення, водного фонду.

Відповідно до ст. 34 вказаного Закону, у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця.

У разі невиконання орендарем обов`язку щодо умов повернення орендодавцеві земельної ділянки орендар зобов`язаний відшкодувати орендодавцю завдані збитки.

Відповідно до ст. 46-1 Земельного кодексу України землі територій та об`єктів природно-заповідного фонду використовуються з урахуванням обмежень у їх використанні, визначених відповідно до Закону України "Про природно-заповідний фонд України" та положеннями про ці території, об`єкти.

Статтею 3 Закону України "Про природно-заповідний фонд України" визначено, що до природно-заповідного фонду України належать, в тому числі, заказники.

Згідно ст. 7 Закону України "Про природно-заповідний фонд України" на землях природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико-культурного призначення забороняється будь-яка діяльність, яка негативно впливає або може негативно впливати на стан природних та історико-культурних комплексів та об`єктів чи перешкоджає їх використанню за цільовим призначенням.

На використання земельної ділянки або її частини в межах природно-заповідного фонду може бути встановлено обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченому законом або договором. Обмеження (обтяження) підлягає державній реєстрації і діє протягом строку, встановленого законом або договором.

Згідно ст. 26 Закону України "Про природно-заповідний фонд України" на територіях заказників забороняються рубки головного користування, суцільні, прохідні, лісовідновні та поступові рубки, видалення захаращеності, а також полювання та інша діяльність, що суперечить цілям і завданням, передбаченим положенням про заказник.

Власники або користувачі земельних ділянок, водних та інших природних об`єктів, оголошених заказником, беруть на себе зобов`язання щодо забезпечення режиму їх охорони та збереження.

Судом встановлено, що Загальнозоологічний заказник «Русанівський» площею 353,0 га (далі - Заказник) був оголошений об`єктом природно-заповідного фонду місцевого значення рішенням Сумської обласної ради від 01.12.2006 «Про зміни в мережі об`єктів природно-заповідного фонду області». Пунктом 4 цього рішення зобов`язано землекористувачів та виконавчі комітети місцевих рад, території яких заповідаються, позначити їх в натурі охоронними знаками, забезпечити охорону та збереження, дотримуватися заповідного режиму на них відповідно до чинного законодавства.

07.11.2007 Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в Сумській області затверджене Положення про Заказник. Заказник входить до складу природно-заповідного фонду України, охороняється як національне надбання, щодо якого встановлюється особливий режим охорони. На території Заказника сіножаті займають 70,6 га, перебувають у віданні виконкомів Русанівської та Лучанської сільських рад.

Межі заповідного об`єкту були визначені планом об`єкта, затвердженим заступником начальника держуправління охорони навколишнього природного середовища в Сумській області 01.11.2007 (а.с.185, том 1).

26.02.2020 Департаментом екології та охорони природних ресурсів Сумської обласної державної адміністрації Положення про Заказник було затверджено в новій редакції. Площа Заказника не була змінена.

У Положеннях про Заказник визначений режим території, згідно з яким на території Заказника забороняється розорення земель, порушення ґрунтового покриву, дозволяється регульоване сінокосіння на придатних для цього угіддях.

Спірна земельна ділянка перебуває в межах об`єкту природно-заповідного фонду загальнозоологічного заказника місцевого значення «Русанівський». Зазначена обставина підтверджується матеріалами проекту землеустрою щодо організації та встановлення меж територій природно-заповідного фонду загальнозоологічного заказника місцевого значення «Русанівський» (далі Заказник), розташованого та території Липоводолинської селищної ради Роменського району Сумської області площею 353 га, який затверджений наказом Управління майном Сумської обласної ради від 23.11.2021 № 374 (а.с. 98, том 1).

Відомості про обмеження у використанні земель зоологічного заказника внесені до Державного земельного кадастру 16.12.2021 (лист ГУ Держгеокадастру у Сумській області від 08.04.2024; лист Департаменту захисту довкілля та природних ресурсів від 05.04.2024, проект землеустрою, перелік обмежень а.с. 96-97, том 1).

Таким чином, станом на дату встановлення факту вчинення дій щодо культивації, розрихлення ґрунтового покриву у вигляді однотипних полос-заглиблень від 3 до 7 см спірної земельної ділянки (протоколи огляду місця події від 11.05.2024, від 21.05.2024, а.с. 127-135), остання входила до складу земель заказника і щодо неї був встановлений особливий режим охорони.

Те, що обмеження у використанні земель Заказника були зареєстровані у кадастрі; невнесення відомостей про обмеження у використанні окремо по спірній земельній ділянці, не свідчить про відсутність відповідних обмежень, що зареєстровані на землі Заказника, до складу яких входить спірна земельна ділянка.

На території Заказника забороняється розорення земель, порушення ґрунтового покриву.

Згідно ст. 19 Земельного кодексу України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на категорії, в тому числі землі сільськогосподарського призначення, землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення.

Земельна ділянка, яка за основним цільовим призначенням належить до відповідної категорії земель, відноситься в порядку, визначеному цим Кодексом, до певного виду цільового призначення, що характеризує конкретний напрям її використання та її правовий режим.

За приписами ст. 20 Земельного кодексу України при встановленні цільового призначення земельних ділянок здійснюється віднесення їх до певної категорії земель та виду цільового призначення. При зміні цільового призначення земельних ділянок здійснюється зміна категорії земель та/або виду цільового призначення. Віднесення земельних ділянок до певної категорії та виду цільового призначення земельних ділянок здійснюється щодо: земельних ділянок, якими розпоряджаються Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, - за рішенням відповідного органу.

За договором оренди відповідачу передані в користування земельні ділянки для вирощування сільськогосподарської продукції; цільове призначення земель землі сільськогосподарського призначення. Докази внесення до договору змін щодо виду використання та цільового призначення спірної земельної ділянки в матеріалах справи відсутні.

Водночас вказані обставини не впливають на правовий режим земельної ділянки як такої, що належить до земель природно-заповідного фонду, оскільки за законом такий правовий режим пов`язаний з фактом включення спірної земельної ділянки до земель заказника, що оголошений об`єктом природно-заповідного фонду.

Відповідно до ст. 22 Земельного кодексу України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

До земель сільськогосподарського призначення належать сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги).

За видом використання спірна земельна ділянка належить до сіножатей (як на дату укладення договору оренди, так і станом на 03.07.2024 відповідно до витягу з Державного земельного кадастру № НВ-024, а.с. 224-229) і відповідач зобов`язаний використовувати її відповідно до того виду використання, за яким ця земельна ділянка була передана в користування власником.

Сіножаті - це сільськогосподарські угіддя, які систематично використовуються для сінокосіння.

Земельна ділянка для сінокосіння може використовуватися лише у межах цього виду використання; за умови передачі в оренду земельної ділянки, що за видом використання належить до сінокосіння, орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку виключно для сінокосіння, тобто в межах виду користування (правова позиція Верховного Суду у постановах від 30 липня 2024 року у справі № 917/14/22, від 16 листопада 2022 року у cправі № 914/291/22).

Відповідач не забезпечив виконання обов`язків за договором щодо використання земельної ділянки як сіножатей, виконання встановлених щодо земельної ділянки обмежень в обсязі, передбаченому законом, допустив розорювання спірної земельної ділянки, видом використання якої є сіножаті, щодо якої встановлені зареєстровані обмеження (заказник) (факт розорювання земельної ділянки підтверджується протоколами огляду місця події від 21.05.2024, від 11.05.2024).

Обставини передачі спірної земельної ділянки відповідачем за договором про тимчасовий обмін № 1 від 27.03.2018 ТОВ «Агропартнери-2009», фактичне розорювання ґрунтового покрову останнім, не свідчить про відсутність факту порушення відповідачем умов договору оренди. Договір оренди не припинив дії на час передачі відповідачем земельної ділянки в користування іншій особі, ТОВ «Агропартнери-2009» не є стороною договору оренди від 22.04.2008. Відповідно, відповідальність за невиконання договірних обов`язків щодо використання земельної ділянки як сіножатей, виконання встановлених щодо земельної ділянки обмежень в обсязі, передбаченому законом, дотримання режиму природоохоронного використання земель, несе саме відповідач.

За встановлених у справі обставин невиконання відповідачем обов`язків, передбачених статтею 25 Закону України «Про оренду землі», умовами договору оренди землі, факту розорювання земельної ділянки сільськогосподарського призначення, яка за своїми характеристиками відноситься до сіножатей, входить до земель Заказника, щодо якої встановлені зареєстровані обмеження, місцевий господарський суд дійшов обгрунтованого висновку про задоволення позову у зв`язку з порушенням відповідачем положень земельного законодавства та умов договору оренди та наявність, з урахуванням п. 38 договору, ст. 32, 34 Закону України «Про оренду землі», підстав для розірвання договору оренди землі від 22.04.2008 в частині оренди земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0700 площею 10,1540 га, та зобов`язання відповідача повернути власнику - Липоводолинській селищній раді земельну ділянку з кадастровим номером :01:002:0700, площею 10,1540 га.

Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного відповідачем в апеляційній скарзі

Щодо доводів апелянта про не встановлення та недоведення факту існування меж об`єкта природно-заповідного фонду - загальнозоологічного заказнику «Русанівський» до 16.12.2021 року, коли відомості про обмеження у використанні земель загальнозоологічного заказника місцевого значення «Русанівський» внесені до Державного земельного кадастру, колегія суддів зазначає наступне.

Доводи відповідача спростовуються доказами, які містяться у матеріалах справи, а саме: додатками 10, 11 до позовної заяви - копіями Положення про загальнозоологічний заказник місцевого значення «Русанівський» (в різних редакціях), копією проєкту створення ПЗФ, охоронних зобов`язань.

Рішенням Сумської обласної ради від 01.12.2006 «Про зміни в мережі об`єктів природно-заповідного фонду області» в адміністративних межах Роменського району Сумської області (Липоводолинська селищна громада) створено територію природно-заповідного фонду - загальнозоологічний заказник місцевого значення «Русанівський» площею 353,0 га.

В подальшому, Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в Сумській області 07.11.2007 було затверджене Положення про вказаний заказник.

26.02.2020 Департаментом екології та охорони природних ресурсів Сумської обласної державної адміністрації Положення про вказаний заказник було затверджено в новій редакції, відповідно до вимог діючого законодавства.

Межі заказника при цьому не були винесені на місцевості в натурі та визначалися відповідно до проєкту створення об`єкту природно-заповідного фонду.

Відповідно до ч. 4 ст. 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» (в редакції з 21.01.2010 та по теперішній час) межі територій та об`єктів природно-заповідного фонду встановлюються в натурі відповідно до законодавства. До встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду в натурі їх межі визначаються відповідно до проектів створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

Таким чином, проєкт створення ПЗФ містить графічне зображення меж загальнозоологічного заказника місцевого значення «Русанівський» на просторовій карті місцевості.

У 2021 році було розроблено та 18.11.2021 затверджено Департаментом захисту довкілля та енергетики Сумської обласної державної адміністрації проект землеустрою щодо організації та встановлення меж територій природно-заповідного фонду загальнозоологічного заказнику місцевого значення «Русанівський».

Отже, фактично межі та площу загальнозоологічного заказнику місцевого значення «Русанівський» встановлено з моменту затвердження Проєкту створення цього заказнику та Положення про нього (07.11.2007), а законодавче визначення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду в натурі встановлене з 21.01.2010.

Щодо доводів апелянта про помилковість висновків суду, що обмеження щодо використання спірної земельної ділянки були встановлені у 2007 році, колегія суддів зазначає наступне.

Вказані доводи також спростовуються доказами, які містяться у матеріалах справи, а саме: додатками 10, 11 до позовної заяви - копією Положення про загальнозоологічний заказник місцевого значення «Русанівський» (в різних редакціях).

Обмеження щодо режиму використання території заказнику, а саме: особливий природохоронний режим таких територій, визначається, зокрема, Законом України «Про природно-заповідний фонд України», отже режим природоохоронного використання спірної земельної ділянки встановлений Законом України «Про природно-заповідний фонд України» в зв`язку з її перебуванням в межах обмежень у використанні земель загальнозоологічного заказника місцевого значення «Русанівський».

Відповідно до ст. 46-1 Земельного кодексу України землі територій та об`єктів природно-заповідного фонду використовуються з урахуванням обмежень у їх використанні, визначених відповідно до Закону України "Про природно-заповідний фонд України" та положеннями про ці території, об`єкти.

Особливий режим охорони, відтворення і використання земель територій та об`єктів природно-заповідного фонду поширюється на всі розташовані в межах таких територій та об`єктів землі та земельні ділянки незалежно від форми власності та цільового призначення.

Статтями 43, 44 Земельного кодексу України встановлено, що землі природно- заповідного фонду - це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду. До земель природно-заповідного фонду включаються природні території та об`єкти (природні заповідники, національні природні парки, біосферні заповідники, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища), а також штучно створені об`єкти (ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва).

Згідно з наведеними положеннями Земельного кодексу України, а також статті 61 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», статей 3, 25 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» заказники належать до природно-заповідного фонду України.

Територіям природно-заповідного фонду законодавець надав особливий, виключний статус.

Так, відповідно до статті 5 Закону України «Про охорону навколишнього природного

середовища» території та об`єкти природно-заповідного фонду підлягають особливій державній охороні.

Частиною третьою статті 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України»

встановлено, що на землях природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико-культурного призначення забороняється будь-яка діяльність, яка негативно впливає або може негативно впливати на стан природних та історико-культурних комплексів та об`єктів чи перешкоджає їх використанню за цільовим призначенням.

Статтею 9 цього Закону визначено вичерпний перелік видів використання територій та об`єктів природно-заповідного фонду, яким не передбачено ведення на цих землях будь-яких сільськогосподарських робіт з вирощування сільськогосподарської продукції, отже, діяльність з розорювання земельної ділянки в межах об`єкту природно-заповідного фонду та вирощування на ній сільськогосподарської продукції суперечить вимогам зазначеної законодавчої норми.

Положеннями статей 25, 26 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» визначається, що заказниками оголошуються природні території (акваторії) з метою збереження і відтворення природних комплексів чи їх окремих компонентів.

Оголошення заказників провадиться без вилучення земельних ділянок, водних та інших природних об`єктів у їх власників або користувачів.

Разом з тим, на територіях заказників забороняється діяльність, що суперечить цілям і завданням, передбаченим положенням про заказник.

Власники або користувачі земельних ділянок, водних та інших природних об`єктів, оголошених заказником, беруть на себе зобов`язання щодо забезпечення режиму їх охорони та збереження.

Положення про загальнозоологічний заказник місцевого значення «Русанівський» було затверджене 07.11.2007 Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в Сумській області.

В подальшому, Положення про вказаний заказник було затверджено 26.02.2020 Департаментом екології та охорони природних ресурсів Сумської обласної державної адміністрації, відповідно до вимог діючого законодавства.

Вищевказані редакції Положення про заказник не відрізняються по суті в частині загальних засад створення та функціонування заказнику, в частині мети створення та завдань заказнику, в частині режиму території та охорони заказнику.

Відповідно пунктам 1.7. в обох редакціях, територія заказника може використовуватися:

- у природоохоронних цілях;

- у науково-дослідних цілях;

- в оздоровчих та інших рекреаційних цілях;

- в освітньо-виховних цілях.

Таким чином, використання території заказника в будь-яких інших цілях, зокрема, у сільськогосподарських з метою вирощування сільськогосподарської продукції, Положенням не передбачено, а тому суперечить режиму використання заказнику.

Відповідно до Положення в обох редакціях метою створення заказнику є збереження в природному стані рідкісного фауністичного комплексу, а саме: масиву евтрофних високотравних, осокових, чагарникових і лісових боліт та прилеглої сіножаті, що забезпечують збереження цінних компонентів ландшафтного і біорозманіття, підтримання гідрологічного режиму р.Хорол, підтримання в природному стані рідкісного фауністичного комплексу.

Основними завданнями заказнику є, зокрема, збереження, відновлення чисельності та охорона рідкісних видів тварин та рослин, в тому числі, занесених до Червоної книги України, охорона умов їхнього відтворення, охорона територій, яка представлена місцем мешкання рідкісних та занесених до Червоної книги України видів тварин.

Відповідно до Розділу 3. «Режим території та охорона» обох редакцій Положення про заказник на території заказнику забороняється, зокрема, турбування, знищення всіх видів птахів і тварин, що мешкають у заказнику, пошкодження та розорення гнізд, нір, інших сховищ та жител звірів та птахів; розорювання земель, порушення грунтового покриву; пересування та стоянка всіх видів механізованого транспорту поза межами доріг загального користування; здійснення природокористування (сінокосіння, випас худоби та ін.) без дозволів, виданих в затверджених лімітах; інші види господарської діяльності, які можуть призвести до зміни ландшафтів, знищення тварин, порушення природних зв`язків та ходу природних процесів, втрати наукової цінності природних комплексів, які охороняються.

Таким чином, відповідно до Закону України "Про природно-заповідний фонд України" обмеження щодо використання земель загальнозоологічного заказника місцевого значення «Русанівський» встановлені з моменту створення цього об`єкту природно- заповідного фонду, тобто з 07.11.2007 року, відколи було затверджене Положення про вказаний заказник, а самі обмеження встановлені Положенням про загальнозоологічний заказник місцевого значення «Русанівський».

Щодо доводів апелянта про відсутність порушень вимог діючого законодавства у зв`язку з розорюванням сіножатей (тобто розорювання спірної земельної ділянки, яка за видом угідь є сіножатями), колегія суддів зазначає наступне.

Доводи апелянта в цій частині також спростовуються доказами, які містяться у матеріалах справи, а саме: додатками 10, 11 до позовної заяви - копією Положення про загальнозоологічний заказник місцевого значення «Русанівський» (в різних редакціях).

Відповідно до Розділу 3. «Режим території та охорона» обох редакцій Положення про заказник на території заказнику забороняється, зокрема, розорювання земель, порушення грунтового покриву.

При цьому Відповідач не заперечує, що спірна земельна ділянка дійсно за видом угідь є сіножатями. Більше того, у відзиві на позовну заяву відповідач визнавав порушенням вимог діючого законодавства розорення спірної земельної ділянки, проте відповідач стверджував, що він не несе відповідальності за розорювання, оскільки воно здійснене не ним, а фактичним користувачем земельної ділянки - ТОВ «Агропартнери-2009», на адресу якого відповідачем нібито спрямовано лист про повернення спірної земельної ділянки в зв`язку з порушенням ТОВ «Агропартнери-2009» режиму природоохоронного використання землі, що

виразилося у розорюванні сіножатей.

Щодо доводів апелянта про неналежність, недопустимість та недостовірність такого доказу, поданого прокурором, як - протоколи огляду місця події, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Стаття 77 ГПК України визначає критерії допустимості доказів, а саме: обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування; докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Відповідно до ст. 78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Так, відповідно до протоколу огляду місця події від 11.05.2024 на земельній ділянці, яка за місцем розташування та координатами співпадає з земельною ділянкою з кадастровим номером :01:002:0700, зафіксовано сліди культивації, розрихлення грунтового покриву та наявність сільськогосподарської механізованої техніки (трактор з сіялкою з насінням кукурудзи та бочками з рідиною, вантажний автомобіль з мінеральними добривами).

Відповідно до протоколу огляду місця події від 21.05.2024 слідчим за участі спеціаліста Державної екологічної інспекції у Сумській області та спеціаліста-землевпорядника встановлено, що, зокрема, земельна ділянка з кадастровим номером :01:002:0700 має сліди культивації та розрихлення у вигляді однотипних полос-заглиблень від 3 до 7 см, межі земельної ділянки встановлено спеціалістом-землевпорядником за допомогою спеціального обладнання, під час огляду здійснювалася фотофіксація.

Вказаними протоколами огляду місця події прокурор доводить факт наявності культивації, розорання, оброблення та використання спірної земельної ділянки для вирощування сіськогосподарської продукції, що в сукупності з іншими доказами доводить невиконання відповідачем умов договору оренди землі від 22.04.2008 та недодержання ним як орендарем режиму природоохоронного використання спірної земельної ділянки.

Подані прокурором на підтвердження позовних вимог копії зазначених відповідачем протоколів огляду місця події, є письмовими докази, які безпосередньо стосуються предмету спору (є належними), добуті у законний спосіб (є допустимими) та створені за відсутністю хибного уявлення про обставини справи (є достовірними).

Доводи апелянта про те, що при поданні позовної заяви прокурор взагалі не посилався на розорювання сіножатей як на підставу позову, всі пояснення, викладені в позовній заяві та відповіді на відзив, стосуються виключно знаходження спірної земельної ділянки у межах заказника, а отже відповідач, заперечуючи проти позову, не міг надати відповідні зустрічні пояснення, колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

Враховуючи, що прокурором в позовній заяві зазначено, що відповідач порушив умови договору оренди землі від 22.04.2008 через недодержання ним як орендарем режиму природоохоронного використання спірної земельної ділянки саме шляхом розорення спірної земельної ділянки, яка є сіножатями за видом угідь, та те, що спірна земельна ділянка є сіножатями, підтверджуєтьсяя і самим договором оренди від 22.04.2008 з додатками до нього, і Поземельною книгою на спірну земельну ділянку, і інформацією ГУ Дердгеокадастру в Сумській області, доводи апелянта в цій частині не ґрунтуються на матеріалах справи.

Всі інші доводи та міркування учасників судового процесу обґрунтовано не досліджувались судом з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, та дійшов правильного висновку про задоволення позову.

З огляду на викладене, доводи апелянта (відповідача), викладені в апеляційній скарзі, не спростовують вірного по суті рішення суду, при ухваленні якого судом надано оцінку як кожному доказу окремо, так і в їх сукупності, вірно встановлено характер спірних правовідносин та в цілому правильно застосовані норми матеріального права, які їх регулюють.

Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди відповідача з висновками суду першої інстанції про задоволення позову, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що у апеляційній скарзі не наведено достатніх та переконливих доводів, на підставі яких колегія суддів могла б дійти висновку про помилковість висновків суду першої інстанції.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994, серія А, №303-А, п.29).

Статтею 276 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, доводи відповідача (апелянта) суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду про задоволення позову.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст.129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СК-Агро» на рішення Господарського суду Сумської області від 28.10.2024 у справі №920/752/24 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Сумської області від 28.10.2024 у справі №920/752/24 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «СК-Агро».

4. Матеріали справи №920/752/24 повернути до Господарського суду Сумської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови підписано 11.03.2025.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді А.О. Мальченко

О.О. Хрипун