УХВАЛА

06 березня 2025 року

м. Київ

cправа № 910/18228/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Білоуса В. В. - головуючого, Васьковського О. В., Погребняка В. Я.

розглянувши матеріали касаційної скарги ОСОБА_1

на постанову Північного апеляційного господарського суду

від 27.11.2024

у складі колегії суддів: Отрюха Б.В. (головуючого), Остапенка О.М., Пантелієнка В.О.

у справі № 910/18228/23

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Олтрейд 2016»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергомаш-Інвест»

про банкрутство,-

ВСТАНОВИВ:

03.03.2025 ОСОБА_1 звернувся до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду із касаційною скаргою від 03.03.2025 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 27.11.2024 у справі № 910/18228/23, сформована в системі «Електронний суд» 03.03.2025.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 у справі № 910/18228/23 визначено колегію суддів у складі: головуючого судді - Білоуса В.В., судді - Васьковського О.В., судді - Погребняка В.Я., що підтверджується протоколом передачі судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) раніше визначеному складу суду від 03.03.2025.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України (далі по тексту - ГПК України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на ухвали і постанови суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку та постанови суду апеляційної інстанції у справах про банкрутство (неплатоспроможність) у випадках, передбачених Кодексом України з процедур банкрутства.

Скаржником оскаржується постанова Північного апеляційного господарського суду від 27.11.2024 у справі № 910/18228/23, якою скасовано ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.07.2024, а справу № 910/18228/23 направлено до Господарського суду міста Києва для продовження розгляду у підготовчому засіданні.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.07.2024 у справі № 910/18228/23, зокрема, відкрито провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергомаш-Інвест".

ОСОБА_1 звернувся до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду із касаційною скаргою від 03.03.2025 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 27.11.2024 у справі № 910/18228/23, за результатами розгляду ухвали Господарського суду міста Києва від 09.07.2024 у справі № 910/18228/23 про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергомаш-Інвест".

В касаційній скарзі від 03.03.2025 ОСОБА_1 , як фізична особа, зазначає себе скаржником.

Разом з тим, в тексті касаційної скарги від 03.03.2025 ОСОБА_1 зазначив, що входить в провадження як представник ПАТ «Запорізький сталепрокатний завод», але довіреність закінчилась. До касаційної скарги ОСОБА_1 долучив копію довіреності ПАТ «Запорізький сталепрокатний завод» від 30.12.2023 з терміном дії на 1 (один) рік до 30.12.2024.

Відповідно до частини першої статті 77 ГПК обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Колегія суддів зазначає, що ухвалу про відкриття провадження у справі про банкрутство згідно з положеннями статей 1, 8, 39, частин другої, восьмої статті 45 Кодексу України з процедур банкрутства мають право першочергово оскаржувати у судах апеляційної та касаційної інстанцій сторони у справі про банкрутство (боржник, ініціюючий кредитор, а також арбітражний керуючий від імені боржника та кредитор, вимоги якого забезпечені заставою майна боржника), оскільки такі особи відповідно до закону наділені право- та дієздатністю для участі у розгляді судом заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство. Інші особи набувають можливість оскаржити ухвалу про відкриття провадження у справі про банкрутство за умови їх залучення судом під час підготовчого засідання або після набуття відповідного процесуального статусу учасника справи про банкрутство. При цьому наявність права оскарження ухвали про відкриття провадження у справі про банкрутство (набуття відповідного статусу учасника справи про банкрутство) повинна встановлюватися судом у кожному такому випадку окремо. Зазначені висновки є релевантними до правовідносин, у яких виникає питання про встановлення статусу особи, яка має право на оскарження ухвали про відкриття провадження у справі про банкрутство юридичної особи.

Виходячи із вищезазначеного, ОСОБА_1 не зазначає в касаційній скарзі від 03.03.2025 який статус у справі № 910/18228/23 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергомаш-Інвест", виходячи із вимог ст. 1 КУзПБ, має ОСОБА_1 , як фізична особа; який статус у справі має ПАТ «Запорізький сталепрокатний завод»; чи ОСОБА_1 подає касаційну скаргу як фізична особа від свого імені як учасник у справі про банкрутство, чи як уповноважений представник - ПАТ «Запорізький сталепрокатний завод», не зазначаючи при цьому в якому статусі дана юридична особа в справі про банкрутство і чи є ця юридична особа учасником справи про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергомаш-Інвест».

Разом з тим, касаційна скарга ОСОБА_1 від 03.03.2025 містить клопотання про визнання його учасником справи № 910/18228/23.

Згідно вимог ст. 288 Господарського процесуального кодексу України, касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині четвертій статті 293 цього Кодексу.

Повний текст оскаржуваної постанови Північного апеляційного господарського суду від 27.11.2024 у справі № 910/18228/23 складено та підписано 10.12.2024. Враховуючи зазначене, останній день строку встановленого для оскарження постанови Північного апеляційного господарського суду від 27.11.2024 в касаційному порядку припадав на 30.12.2024.

Скаржник - ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Північного апеляційного господарського суду від 27.11.2024 у справі № 910/18228/23 - 03.03.2025, сформована в системі «Електронний суд» 03.03.2025, тобто поза межами процесуального строку на касаційне оскарження.

Проте, касаційна скарга ОСОБА_1 від 03.03.2025 містить клопотання про поновлення йому строку на подачу касаційної скарги на постанову Північного апеляційного господарського суду від 27.11.2024 у справі № 910/18228/23, яке мотивоване тим, що пропуск строку на подання касаційної скарги спричинений затрачанням часу та зусиль на заяви, скарги та судові тяжби з суддями Північного апеляційного господарського суду, які виникли з участі в справі № 910/18228/23.

Розглянувши клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на подання касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що викладені в ньому причини є неповажними, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 288 Господарського процесуального кодексу України касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині четвертій статті 293 цього Кодексу.

За змістом ч. 1 ст. 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Отже, можливість поновлення пропущеного строку судом касаційної інстанції не є необмеженою, а вирішення цього питання пов`язується із наявністю поважних причин пропуску строку.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.

Зі змісту наведеної правової норми вбачається, що законодавець не передбачив обов`язок суду автоматично поновлювати пропущений строк за наявності відповідного клопотання заявника, оскільки в кожному випадку суд має чітко визначити, з якої саме поважної причини такий строк було пропущено та чи підлягає він поновленню.

Для поновлення процесуального строку суд має встановити наявність об`єктивно непереборних обставин, які перешкоджали вчасному зверненню зі скаргою на судове рішення, у зв`язку з чим заявник має довести суду їх наявність та непереборність, оскільки, в іншому випадку нівелюється значення чіткого окреслення законодавчо закріплених процесуальних строків.

Повний текст оскаржуваної постанови Північного апеляційного господарського суду від 27.11.2024 у справі № 910/18228/23 складено та підписано 10.12.2024. Враховуючи зазначене, останній день строку встановленого для оскарження постанови Північного апеляційного господарського суду від 27.11.2024 в касаційному порядку припадав на 30.12.2024.

27.11.2024 ОСОБА_1, як представник Публічного акціонерного товариства «Запорізький сталепрокатний завод», вже звертався до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду із касаційною скаргою від 27.11.2024 у справі № 910/18228/23.

Проте, касаційна скарга Публічного акціонерного товариства «Запорізький сталепрокатний завод» від 27.11.2024 не містила прохальної частини, текст касаційної скарги не містив вимог із зазначенням судових рішень, які скаржником оскаржувались в касаційному порядку.

Ухвалою Верховного Суду від 17.12.2024 касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Запорізький сталепрокатний завод» від 27.11.2024 у справі № 910/18228/23 було залишено без руху. Надано скаржнику строк для усунення недоліків касаційної скарги шляхом виконання вимог пункту 4 частини 2 статті 290 Господарського процесуального кодексу України та зазначення які саме судові рішення ним оскаржуються в касаційному порядку; шляхом виконання вимог пункту 5 частини 2 статті 290 Господарського процесуального кодексу України та зазначення підстави (підстав), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

Проте, оскільки заявник касаційної скарги - Публічне акціонерне товариство «Запорізький сталепрокатний завод», у встановлені Верховним Судом в ухвалі від 17.12.2024 строки, ні в строки визначені ч. 2 ст. 174 ГПК України, недоліків касаційної скарги не усунув, суд касаційної інстанції касаційну скаргу ПАТ «Запорізький сталепрокатний завод» від 27.11.2024 у справі № 910/18228/23 повернув скаржнику без розгляду.

Крім того, відповідно до статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

Інформація про стан судових справ є відкритою і кожна заінтересована особа може дізнатися про прийняті судом рішення за допомогою контакт-центру суду та/або за допомогою Єдиного державного реєстру судових рішень.

Оскаржувану ОСОБА_1 постанову Північного апеляційного господарського суду від 27.11.2024 у справі № 910/18228/23 було оприлюднено у Єдиному державному реєстрі судових рішень 12.12.2024, а тому ОСОБА_1 мав змогу ознайомитися з текстом цієї постанови раніше, та не був позбавлений можливості оскаржити постанову Північного апеляційного господарського суду від 27.11.2024 у справі № 910/18228/23 в установленому законом порядку та в межах строку на касаційне оскарження, який закінчувався 30.12.2024.

Разом із тим право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за свою природою потребує регулювання державною. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").

Сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Олександр Шевченко проти України", заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26.04.2007, та "Трух проти України" (ухвала), заява № 50966/99, від 14.10.2003), та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами.

Отже, ОСОБА_1 , не був позбавлений об`єктивної можливості звернутись до суду касаційної інстанції із касаційною скаргою на постанову Північного апеляційного господарського суду від 27.11.2024 у справі № 910/18228/23 в установленому законом порядку та в межах строку на касаційне оскарження, користуючись відкритим безоплатним цілодобовим доступом до Єдиного державного реєстру судових рішень тощо.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України", зазначив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Отже можливість поновлення пропущеного строку судом касаційної інстанції не є необмеженою, а вирішення цього питання пов`язується із наявністю поважних причин пропуску строку, обов`язок з доведення яких покладено на скаржника.

Згідно з частиною третьою статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Господарський процесуальний кодекс України не пов`язує право суду відновити пропущений строк з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку. Отже, в кожному випадку суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює докази, що наведені в обґрунтування клопотання про його відновлення, та робить мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.

Суд зазначає, що клопотання чи заява про відновлення процесуального строку повинна містити роз`яснення причин пропуску і підстави, з яких заявник вважає ці причини поважними. В клопотанні чи заяві повинні бути докази того, що здійснити відповідні процесуальні дії у визначений строк у заявника не було можливості.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

В силу положень ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 79 ГПК України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

В порядку, передбаченому ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Розглянувши вищевказане клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на подання касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що воно не є належним чином мотивоване, а вказані заявником в якості поважних причин пропуску строку на касаційне оскарження підстави є неповажними та не свідчать про наявність у ОСОБА_1 об`єктивно непереборних та дійсно істотних перешкод чи труднощів для своєчасного звернення із касаційною скаргою в установленому законом порядку в межах встановленого процесуальним законом строку на касаційне оскарження, відтак вважає, що клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на подання касаційної скарги на постанову Північного апеляційного господарського суду від 27.11.2024 у справі № 910/18228/23 з цих підстав не підлягає задоволенню.

Частиною третьою статті 292 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 288 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними.

При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку.

Статтею 290 ГПК України встановлено вимоги щодо форми та змісту касаційної скарги.

Пунктом 2 частини 4 статті 290 Господарського процесуального кодексу України визначено, що до касаційної скарги додаються, зокрема, документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України "Про судовий збір".

Частиною першою статті 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Підпунктом 5 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що ставка судового збору за подання до господарського суду касаційної скарги на рішення суду встановлюється у розмірі - 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Згідно з підпунктом 9 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір", за подання до господарського суду заяви кредитора про відкриття провадження у справі про банкрутство ставка судового збору становила 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини третьої статті 4 Закону України "Про судовий збір" при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Також правова позиція щодо необхідності застосування ч. 3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" при поданні до суду процесуальних документів, передбачених ч. 2 цієї статті в електронній формі, викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 916/228/22.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановлено з 1 січня - 2 684,00 грн.

Таким чином, з огляду на те, що касаційну скаргу подано в електронній формі через підсистему ЄСІТС "Електронний суд", судовий збір підлягає сплаті з урахуванням понижуючого коефіцієнта 0,8, який підлягає застосуванню, а отже, за подання касаційної скарги скаржник мав сплатити судовий збір в розмірі 42 944,00 грн ((2 684,00 х 10) х 200% х 0,8).

Проте, матеріали касаційної скарги ОСОБА_1 від 03.03.2025 не містять документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Разом з тим, касаційна скарга ОСОБА_1 від 03.03.2025 містить клопотання про звільнення його від сплати судового збору за подання касаційної скарги, так як останній не має доходів. На підтвердження зазначеного, ОСОБА_1 долучив до касаційної скарги Податкову декларацію платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця у податковому (звітному) періоді за три квартали 2024 року та відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела та суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору за період з січня 2024 по грудень 2024.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про судовий збір" враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Так, з аналізу статті 8 Закону України "Про судовий збір" вбачається, що законодавець, застосувавши конструкцію "суд, враховуючи майновий стан сторони, може…", тим самим визначив, що питання звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору осіб, є правом, а не обов`язком суду навіть за наявності однієї з умов для такого звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення.

Що ж до самих умов, визначених статтею 8 вказаного Закону, то вони диференційовані за суб`єктним та предметним застосуванням.

Слід зазначити, що встановлений у статті 8 Закону України "Про судовий збір" перелік умов, для звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення є вичерпним.

Звільнення від сплати судового збору, зменшення його розміру, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору є дискреційним правом, а не обов`язком суду, можливість реалізації якого пов`язується з майновим станом особи.

В силу положень ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В порядку, передбаченому ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Розглянувши вищевказане клопотання, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для його задоволення, оскільки ОСОБА_1 жодним чином не мотивував умову, згідно вимог статті 8 Закону України "Про судовий збір", відповідно до якої, враховуючи його майновий стан, суд може своєю ухвалою звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання ним касаційної скарги; докази на підтвердження доводів про відсутність у ОСОБА_1 доходів, колегія суддів оцінює критично, оскільки Податкова декларація платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця у податковому (звітному) періоді за три квартали 2024 року не містить відмітки посадової особи контролюючого органу про внесення даних до електронної бази податкової звітності, доказів того, що вона взята з електронної бази податкової звітності контролюючого органу також немає.

Крім того, якщо ОСОБА_1 подає касаційну скаргу все ж як представник ПАТ «Запорізький сталепрокатний завод», то чинне законодавство не передбачає правових підстав для звільнення юридичної особи від сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Верховний Суд зауважує, що "право на суд" не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, включно з фінансовими. Так, інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовуватися накладенням фінансових обмежень на доступ особи до суду. Вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права на доступ до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 у справі "Креуз проти Польщі").

Необхідність сплати судового збору є певним обмеженням при зверненні до суду, однак таке обмеження є загальним для всіх суб`єктів, узгоджується зі статтею 129 Конституції України, якою, як одну із засад судочинства, визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 7 липня 1989 року у справі "Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain" Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Частиною 2 статті 292 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Частиною другою статті 174 вказаного Кодексу передбачено, що в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Враховуючи зазначене, з метою усунення допущених недоліків оформлення касаційної скарги, скаржнику слід сплатити судовий збір у розмірі 42 944,00 грн, який має бути перерахований за такими реквізитами: отримувач коштів: ГУК у м. Києві/Печерс. р-н/22030102; код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783; банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); номер рахунку отримувача (стандарт IBAN): UA0026007; код класифікації доходів бюджету: 22030102; "Судовий збір (Верховний Суд, 055)", надавши суду оригінал документу, що підтверджує сплату судового збору в розмірі 42 944,00 грн за подання касаційної скарги на постанову Північного апеляційного господарського суду від 27.11.2024 у справі № 910/18228/23.

Крім того, відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 290 ГПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у пунктах 2 і 3 частини першої статті 287 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Частиною другою статті 287 ГПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Системний аналіз наведених положень ГПК України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 287 ГПК України у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт (пункти) ч. 2 ст. 287 ГПК України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Тобто, скаржник повинен зазначити підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, зокрема, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

Зазначення суті порушення або неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права полягає в тому, що скаржник повинен у касаційній скарзі вказати, порушення яких конкретно норм матеріального та/або процесуального права припустився суд при прийнятті оскаржуваного судового рішення, а також обґрунтування того, в чому саме полягає таке порушення або неправильне застосування і яким чином воно вплинуло на прийняття цього рішення.

При цьому правильність оформлення касаційної скарги, зокрема, її вимоги, зміст та підстави касаційного оскарження, покладається саме на заявника касаційної скарги. Верховний Суд не наділений повноваженнями за скаржника доповнювати касаційну скаргу міркуваннями, які сам заявник скарги не викладав у тексті касаційної скарги, оскільки вказане свідчитиме про порушення судом принципу змагальності сторін.

З урахуванням змін до ГПК України, які набрали чинності 08.02.2020, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Водночас Суд зазначає, що слід виходити також з того, що підставою для касаційного оскарження, передбаченою п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь - якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови. Саме лише зазначення у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.

Загальне посилання на неправильне застосування/порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального чи норм процесуального права, без належного обґрунтування, не може вважатися підставою для відкриття касаційного провадження.

Частиною 1 ст. 300 ГПК України передбачено що, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Таким чином процесуальний закон покладає на скаржника обов`язок зазначати у касаційній скарзі про неправильне застосування яких конкретно норм матеріального та/або порушення норм процесуального права припустилися суди нижчих інстанцій при прийнятті оскаржуваних судових рішень та чітко визначити конкретну підставу (підстави) касаційного оскарження судового рішення, передбаченої (передбачених) ч. 2 ст. 287 ГПК України, а тому право касаційного оскарження обмежено виключно тими підставами, які передбачені наведеними вище положеннями ч. 2 ст. 287 ГПК України.

При цьому правильність оформлення касаційної скарги, зокрема, її вимоги, зміст та підстави касаційного оскарження, покладається саме на заявника касаційної скарги.

Всупереч наведеному скаржником у касаційній скарзі від 03.03.2025 не зазначено неправильне застосування/порушення яких саме норм матеріального та процесуального права припустився суд (суди) попередніх інстанцій та в чому конкретно полягає неправильне застосування/порушення норм матеріального та процесуального права судом (судами) при прийнятті оскаржуваних судових рішень, та не зазначено конкретну підставу (підстави), на якій (яких) ним подається касаційна скарга, а саме: з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

Отже, касаційна скарга ОСОБА_1 від 03.03.2025 у справі № 910/18228/23 не відповідає також вимогам пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 292 ГПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Частиною 2 ст. 174 ГПК України унормовано, що в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Оскільки ОСОБА_1 в касаційній скарзі від 03.03.2025 не зазначив належним чином свій статус в справі № 910/18228/23, не надав доказів сплати судового збору за подання касаційної скарги, не вказав підставу (підстави), на якій (яких) ним подається касаційна скарга, а саме: з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав), як того вимагає п. 5 ч. 2 ст. 290 ГПК України, підстави для поновлення строку на касаційне оскарження визнані судом неповажними, Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги ОСОБА_1 від 03.03.2025 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 27.11.2024 у справі № 910/18228/23 без руху на підставі ч. ч. 2 та 3 ст. 292 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, касаційна скарга ОСОБА_1 від 03.03.2025 містить клопотання про здійснення заміни правонаступництвом Товариства з обмеженою відповідальністю "Олтрейд 2016" на ПАТ «Запорізький сталепрокатний завод», ФОП ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , та клопотання про визнання ОСОБА_1 учасником справи № 910/18228/23.

Проте, оскільки касаційна скарга ОСОБА_1 від 03.03.2025 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 27.11.2024 у справі № 910/18228/23 підлягає залишенню без руху, то розгляд вищезазначених клопотань касаційним судом відкладається.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що у справі № 910/18228/23 вже відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Олтрейд 2016" від 30.12.2024 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 27.11.2024, і 04.03.2025 відбулось судове засідання за участю представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Олтрейд 2016", що підтверджується протоколом судового засідання від 04.03.2025.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 174, 234, 235, 287, 288, 290, 292 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд, -

У Х В А Л И В:

1. Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення його від сплати судового збору за подання касаційної скарги.

2. Підстави наведені у клопотанні ОСОБА_1 про поновлення строку на подання касаційної скарги на постанову Північного апеляційного господарського суду від 27.11.2024 у справі № 910/18228/23 - визнати неповажними.

3. Касаційну скаргу ОСОБА_1 від 03.03.2025 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 27.11.2024 у справі № 910/18228/23 залишити без руху.

4. Надати ОСОБА_1 строк для усунення недоліків касаційної скарги, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху.

5. ОСОБА_1 необхідно зазначити чи ОСОБА_1 подає касаційну скаргу як фізична особа, чи як уповноважений представник - ПАТ «Запорізький сталепрокатний завод», надавши при цьому належні та допустимі докази такого представництва;

також необхідно вказати, який статус у справі № 910/18228/23 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергомаш-Інвест", виходячи із вимог ст. 1 Кодексу України з процедур банкрутства, має ОСОБА_1 , як фізична особа, та який статус у справі має ПАТ «Запорізький сталепрокатний завод».

6. ОСОБА_1 усунути недоліки касаційної скарги щодо сплати судового збору у такий спосіб:

- надавши суду оригінал документу, що підтверджує сплату судового збору в розмірі 42 944,00 грн за подання касаційної скарги на постанову Північного апеляційного господарського суду від 27.11.2024 у справі № 910/18228/23.

7. ОСОБА_1 має право звернутись до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку, протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху, навівши інші підстави для поновлення строку .

8. ОСОБА_1 необхідно виконати вимоги пункту 5 частини 2 статті 290 Господарського процесуального кодексу України та належним чином зазначити підставу (підстави), на якій (яких) ним подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

9. У разі усунення недоліків документи подати через ?Електронний суд? або направити поштою на адресу Касаційного господарського суду: 01016, м. Київ, вул. О. Копиленка, 6 із наданням доказів про дату вручення даної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. В. Білоус

Судді О. В. Васьковський

В. Я. Погребняк