ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" березня 2025 р. Справа№ 920/1100/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Хрипуна О.О.

суддів: Коробенка Г.П.

Мальченко А.О.

розглянувши апеляційну скаргу Сумської міської ради

на рішення Господарського суду Сумської області від 08.11.2024

(повний текст рішення складено 13.11.2024)

у справі № 920/1100/24 (суддя Вдовенко Д.В.)

за позовом Сумської міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Охоронно-детективна агенція Альфа"

про стягнення 246 435, 04 грн

ВСТАНОВИВ:

Сумська міська рада звернулась до Господарського суду Сумської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Охоронно-детективна агенція Альфа", в якій просить суд стягнути з відповідача 246 435 грн 04 коп. за використання земельної ділянки площею 0,4081 га, кадастровий номер :06:002:0038 за адресою: м. Суми, вул. 1-ша Залізнична, буд. 2 без оформлення договору оренди за період з 31.03.2021 по 31.07.2024.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 08.11.2024 у справі № 920/1100/24 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Охоронно-детективна агенція Альфа" на користь Сумської міської ради 168 188, 69 грн безпідставно збережених коштів. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Охоронно-детективна агенція Альфа" на користь Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради 2 522, 83 грн витрат по сплаті судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався тим, що за період з 01.03.2022 до 31.12.2022 орендарі земельних ділянок на території Сумської міської територіальної громади звільнені від нарахування та сплати орендної плати за земельні ділянки комунальної власності.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Сумська міська рада звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Сумської області від 08.11.2024 у справі № 920/1100/24 скасувати в частині відмови у стягненні 78 246,35 грн та прийняти в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до такого:

- в умовах воєнного стану та погіршення економічної ситуації в Україні, сплата податків, в тому числі і орендної плати за земельні ділянки, є обов`язком суб`єктів господарювання, який безпосередньо впливає на обороноздатність Держави, а тому намагання відповідача ухилитись від орендної плати за спірну земельну ділянку з формальних підстав є неприпустимим;

- предметом спору в даній справі є стягнення з відповідача безпідставно збережених у нього коштів, які він вже мав сплатити за користування земельною ділянкою на якій розташоване його нерухоме майно, на підставі частини першої статті 1212 ЦК України, що є кондикційним зобов`язанням, а не спір щодо нарахування плати за землю;

- Податковий кодекс України передбачає «пом`якшення» для законослухняних та добросовісних користувачів земельних ділянок, яким відповідач не є. Набувши право власності на майно ще у 2021 році, відповідач не звертався до Сумської міської ради за отриманням в оренду спірної ділянки, а також не здійснив поділ земельної ділянки на який отримав дозвіл.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.12.2024 витребувано у Господарського суду Сумської області матеріали справи № 920/1100/24; відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Сумської міської ради на рішення Господарського суду Сумської області від 08.11.2024 у справі № 920/1100/24 до надходження справи з суду першої інстанції.

13.12.2024 супровідним листом № 920/1100/24/385 від 09.12.2024 матеріали справи № 920/1100/24 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

У зв`язку з перебуванням у відрядженні судді Гончаров С.А., який входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, для розгляду справи сформовано колегію у складі: головуючий суддя - Хрипун О.О., судді: Коробенко Г.П., Мальченко А.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.12.2024 прийнято справу № 920/1100/24 до провадження колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Хрипун О.О., судді: Коробенко Г.П., Мальченко А.О. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Сумської міської ради на рішення Господарського суду Сумської області від 08.11.2024 у справі № 920/1100/24. Справу № 920/1100/24 за апеляційною скаргою Сумської міської ради на рішення Господарського суду Сумської області від 08.11.2024 вирішено розглядати без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

01.01.2025 через відділ документального забезпечення суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволенні, а оскаржуване рішення без змін.

Щодо нарахування плати за землю за період з 01.03.2022 по 31.12.2022 відповідач зазначає, що відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22 грудня 2022 року № 309 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23 грудня 2022 р. за № 1668/39004, Сумська міська територіальна громада (код UA0073662) визнана територією активних бойових дій з 24.02.2022 до 03.04.2022, тому відповідно до п. 69.14 Перехідних положень Податкового кодексу України, орендна плата за період з 01.03.2022 до 31.12.2022 не нараховується та не сплачується.

У силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Справа була розглянута в розумний строк (в розумінні ст. 6 Конвенції) з незалежних від суду причин: дію воєнного стану в Україні, обставини оголошення сигналу «повітряна тривога» та інші чинники.

Згідно зі ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права встановила наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав відповідач є власником нерухомого майна (нежитлових приміщень загальною площею 365,4 кв.м), розташованого за адресою: м. Суми, вул. 1-а Залізнична, буд. 2.

Право власності на нерухоме майно відповідача зареєстроване в реєстрі 30.03.2021 на підставі рішення про передачу об`єкта нерухомості до статутного капіталу ТОВ "Охоронно-детективна агенція Альфа" № 1 від 02.02.2021, протоколу № 11 від 02.02.2021, акту приймання-передачі майна до статутного капіталу від 02.02.2021.

Зазначене нерухоме майно розташоване на земельній ділянці кадастровий номер :06:002:0038 площею 0, 4081 га, яка належить на праві власності Сумській міській раді (дата державної реєстрації права власності - 31.08.2020; інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно).

Земельна ділянка є сформованою, останній присвоєний кадастровий номер (дата державної реєстрації земельної ділянки у кадастрі 06.04.2006); категорія земель - Землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення; вид цільового призначення - 11.02 Для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної машинобудівної та іншої промисловості (витяг з Державного земельного кадастру НВ-024 від 03.06.2024).

Договір оренди земельної ділянки між сторонами не укладений, такі докази в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до листа Головного управління ДПС у Сумській області від 14.05.2024 № 4018/5/18-28-04-0806 інформація про сплату відповідачем за 2021-2024 роки земельного податку чи орендної плати відсутня (не обліковується як платник).

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що у період з 31.03.2021 до 31.07.2024 відповідач користувався земельною ділянкою кадастровий номер :06:002:0038 без оформлення договору оренди, тому, відповідно до положень статей 1212 - 1214 ЦК України, зобов`язаний відшкодувати Сумській міській раді всі доходи, які остання могла б одержати від оренди земельної ділянки.

Розглянувши апеляційну скаргу Сумської міської ради, колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до положень статті 80 Земельного кодексу України суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.

За змістом статей 122, 123, 124 Земельного кодексу України міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

За змістом глави 15 Земельного кодексу України право користування земельною ділянкою комунальної власності реалізується через право постійного користування або право оренди.

Частина перша статті 93 Земельного кодексу України встановлює, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права (стаття 125 Земельного кодексу України).

Згідно зі статтею 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Плата за землю це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункти 14.1.72, 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

З наведеного вбачається, що чинним законодавством розмежовано поняття "земельний податок" і "орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності".

Як зазначалось колегією суддів вище, що відповідач є власником нерухомого майна розташованого за адресою: м. Суми, вул. 1-а Залізнична, буд. 2, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом частини 1 статті 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Нерухоме майно нерозривно пов`язане із земельною ділянкою, на якій воно знаходиться, і переміщення такого майна неможливе без його знецінення, а тому використання об`єкту нерухомості, що належить відповідачу на праві власності, неможливе без відповідної земельної ділянки.

Наведена правова норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований, а тому, у зв`язку з користуванням відповідачем нерухомим майном, презюмується його користування земельною ділянкою, якщо іншого не доведено.

Відповідач не є власником або постійним землекористувачем земельної ділянки, а тому, відповідно, не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку.

Єдиною можливою формою здійснення плати за землю для відповідача, як землекористувача, є орендна плата на підставі договору оренди земельної ділянки.

У контексті вищевикладеного колегія суддів констатує, що матеріали справи не містять доказів належного оформлення відповідачем права користування земельною ділянкою у спірний період, зокрема укладення договору оренди та державної реєстрації права оренди.

Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1212 цього Кодексу особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цього Кодексу застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

До моменту оформлення власником об`єктів нерухомості права оренди земельних ділянок, на яких ці об`єкти розташовані, відносини з фактичного користування земельними ділянками без укладених договорів їх оренди та недоотримання їхнім власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

Фактичний користувач земельних ділянок, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цих ділянок зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування ділянками, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельних ділянок на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.

Зазначеної правової позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду у постановах від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц, від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17, від 04.12.2019 по справі № 917/1739/17.

Колегія суддів зазначає, що земельна ділянка за адресою: м. Суми, вул. 1-а Залізнична, буд. 2 площею 0,4081 га, на якій розташоване нерухоме майно відповідача, є сформованою, останній присвоєний кадастровий номер (дата державної реєстрації земельної ділянки 06.04.2006); категорія земель - Землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення; вид цільового призначення - 11.02 Для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної машинобудівної та іншої промисловості.

Згідно з розрахунком позивача, за період з 31.03.2021 до 31.07.2024 місцевий бюджет недоотримав 246 435 грн 04 коп. орендної плати через не оформлення відповідачем права користування земельною ділянкою.

У розрахунку позивач врахував: нормативно-грошову оцінку земельної ділянки в розмірі 2 941 421 грн. 56 коп. за 2021 рік згідно з витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 23.04.2020; у розмірі 3 107 550 грн 18 коп. за 2022 рік та у розмірі 3 573 682 грн 71 коп. за 2023 рік з урахуванням коефіцієнтів індексації 1,15 та 1,051 відповідно до листа Держгеокадастру від 12.01.2024 р. № 6-28-0.222-600/2-24; у розмірі 3 755 940 грн 53 коп. за 2024 рік згідно з витягом з технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 25.03.2024.

Розмір відсотку від нормативної грошової оцінки земельної ділянки визначений позивачем відповідно до рішень Сумської міської ради від 24.06.2020 № 7000-МР, від 30.06.2021 № 1231-МР, від 14.07.2022 № 3025-МР (11.02 Для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості у 2021-2022 роках 3%, у 2023-2024 роках 1,5%).

Згідно до ч. 4 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Приписами ч. 3 ст. 277 ГПК України встановлено виключний перелік підстав норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.

Так, під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення в частині, яка не є предметом апеляційного оскарження.

Стосовно позовних вимог, які є предметом перегляду в суді апеляційної інстанції, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до п. 69.14 Перехідних положень Податкового кодексу України (пункт 69 підрозділу 10 розділу ХХ доповнено підпунктом 69.14 згідно із Законом № 2120-IX від 15.03.2022; в редакції Закону № 3050-IX від 11.04.2023) за період з 1 січня 2022 року до 31 грудня 2022 року не нараховується та не сплачується плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки (земельні частки (паї), що розташовані на територіях активних бойових дій або на тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях України, та перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, фізичних осіб, та за період з 1 березня 2022 року до 31 грудня 2022 року - в частині земельних ділянок, що перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, визначається у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Відповідно до повідомлення Державної податкової служби України, оприлюдненого на офіційному сайті 18.05.2023, 6 травня 2023 року набув чинності Закон України від 11 квітня 2023 року № 3050-ІХ Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо звільнення від сплати екологічного податку, плати за землю та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за знищене чи пошкоджене нерухоме майно (далі Закон № 3050).

Законом змінено механізм визначення переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією (далі Перелік територій). Згідно з Законом Перелік територій визначається у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку (п. 2831.2 ст. 2831, п. 286.1 ст. 286, п. 288.8 ст. 288, п.п. 69.14 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідні положення Податкового кодексу України (далі Кодекс)).

Постанова Кабінету Міністрів України від 06.12.2022 № 1364 (далі постанова № 1364) визначає деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією. Зокрема, пунктом 1 постанови № 1364 визначається орган виконавчої влади (Міністерство з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій), якому делегуються повноваження щодо затвердження переліку територій, а також визначаються складові переліку територій, вимоги до формату територій, за якими ці території відображаються у переліку, та затверджена форма переліку територій.

Враховуючи зазначене, у контексті Закону № 3050 постанова № 1364 може вважатися такою, що встановила порядок визначення Переліку територій.

У зв`язку з цим Перелік територій, затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 23.12.2022 за № 1668/39004 (далі наказ № 309), може застосовуватися при справлянні плати за землю на відповідних територіях.

Відповідно до п.п. 69.14 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідні положення Кодексу (у редакції Закону № 3050) власники та користувачі земельних ділянок не нараховують та не сплачують плату за землю (земельний податок та/або орендна плата) на територіях активних бойових дій або тимчасово окупованих російською федерацією:

Фізичні особи:

2022 рік з 1 січня до 31 грудня; 2023 рік з першого числа місяця, в якому було визначено щодо відповідних територій дату початку активних бойових дій або тимчасової окупації, до останнього числа місяця, в якому було завершено активні бойові дії або тимчасова окупація на відповідній території;

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці:

2022 рік з 1 березня до 31 грудня; 2023 рік з першого числа місяця, в якому було визначено щодо відповідних територій дату початку активних бойових дій або тимчасової окупації, до останнього числа місяця, в якому було завершено активні бойові дії або тимчасова окупація на відповідній території.

Для цілей справляння плати за землю відповідно до п.п. 69.14 п. 69 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідні положення Кодексу застосовується тільки перелік територій активних бойових дій (частина друга розділу І) та тимчасово окупованих російською федерацією (розділ ІІ).

Відповідно до частини другої розділу першого Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, який визначає території активних бойових дій, у редакції від 17.02.2023 до відповідного переліку включена Сумська міська територіальна громада (дати початку та завершення бойових дії 24.02.2022 03.04.2022). Місто Суми є центром Сумської міської територіальної громади. Факт ведення з 24.02.2022 на території міста Суми бойових дій є загальновідомим.

Підпункт 69.14 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідні положення Кодексу (у редакції Закону № 3050) містить чітку вказівку на період за який не сплачується орендна плата в частині земельних ділянок, що перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, юридичних осіб та фізичних осіб підприємців - з 1 березня 2022 року до 31 грудня 2022 року.

Проаналізувавши вищевикладене, відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів цілком погоджується із висновком суду першої інстанції щодо безпідставності нарахування та заявлення до стягнення безпідставно збережених коштів за період з 01.03.2022 до 31.12.2022. Суд враховує, що позивач просить суд стягнути з відповідача кошти, які останній зберіг у себе за рахунок власника земельної ділянки, які мав заплатити за користування земельною ділянкою.

Водночас, як зазначено колегією суддів вище та не спростовано скаржником у своїй апеляційній скарзі, що за період з 01.03.2022 до 31.12.2022 орендарі земельних ділянок на території Сумської міської територіальної громади звільнені від нарахування та сплати орендної плати за земельні ділянки комунальної власності. Поряд з цим, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Також не заслуговують на увагу колегії суддів доводи скаржника стосовно того, що на території міста Суми не велися (в розумінні наказу № 309), вона не є тимчасово окупованою російською федерацією, оскільки, відповідно до частини другої розділу першого Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, який визначає території активних бойових дій, у редакції від 17.02.2023 до відповідного переліку включена Сумська міська територіальна громада в цілому без виключення.

Водночас колегія суддів цілком погоджується із доводами скаржника, що в умовах воєнного стану та погіршення економічної ситуації в Україні, сплата податків, у тому числі і орендної плати за земельні ділянки, є обов`язком суб`єктів господарювання, який безпосередньо впливає на обороноздатність Держави, проте, це не спростовує положень п.п. 69.14 п. 69 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідні положення Кодексу (у редакції Закону № 3050).

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів цілком погоджується із висновком суду першої інстанції, що підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача безпідставно збережених коштів в загальній сумі 168 188,69 грн, в тому числі за період з 31.03.2021 до 31.12.2021 в сумі 66 725,95 грн, за період з 01.01.2022 до 28.02.2022 в сумі 15 069,99 грн (93226, 51 грн (орендна плата за 2022 рік)/365*59=15 069,49 грн), за 2023 рік в сумі 53 605,4 грн, за період з 01.01.2024 до 31.07.2024 в сумі 32 787, 51 грн.

У задоволенні позову в іншій частині щодо стягнення з відповідача 78 246, 35 грн судом першої інстанції цілком правомірно та обґрунтовано відмовлено.

Всі інші доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи, а також не впливають на вірне вирішення судом першої інстанції даного спору. Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення в розумінні ст. 277 ГПК України з викладених в апеляційній скарзі обставин.

Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).

Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення місцевого господарського суду у цій справі є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачається; підстави для задоволенні апеляційної скарги - відсутні.

У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за подання апеляційної скарги відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Сумської міської ради на рішення Господарського суду Сумської області від 08.11.2024 у справі № 920/1100/24 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Сумської області від 08.11.2024 у справі № 920/1100/24 залишити без змін.

3. Судові витрати, пов`язані з поданням апеляційної скарги, покласти на скаржника.

4. Справу № 920/1100/24 повернути до Господарського суду Сумської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в порядку, визначеному ст.ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.О. Хрипун

Судді Г.П. Коробенко

А.О. Мальченко