ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2025 року Справа № 915/1192/18

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Адаховської В.С.,

при секретарі судового засідання Шараєвої М.В.,

за участю представників:

від прокуратури: Яценко В.А.

від інших учасників справи: не з`явилися

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: заступника керівника Вознесенської місцевої прокуратури (56500, Миколаївська обл., м. Вознесенськ, пров. Костенка, 2, адреса електронної пошти: )

в інтересах держави в особі:

1. Головного управління Держгеокадастру в Миколаївській області (54034, м.Миколаїв пр. Миру, 34, ідентифікаційний код 39825404, адреса електронної пошти: )

2. Гур`ївського ліцею Костянтинівської сільської ради Миколаївської області (56660, Миколаївська обл., Новоодеський р-н, с. Гурївка, вул. Центральна, 18, ідентифікаційний код 26087103)

до відповідача: Фермерського господарства Войченко (56602, Миколаївська обл., м.Нова Одеса, вул. Малиновського, 33, ідентифікаційний код 26087103)

про визнання недійсним договору від 11.04.2017 р. про сумісну діяльність та зобов`язання повернути земельну ділянку

У С Т А Н О В И В:

У листопаді 2018 року заступник керівника Вознесенської місцевої прокуратури (далі прокурор) звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області (далі ГУ Держгеокадастру), Гур`ївської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Новоодеської районної ради Миколаївської області (далі Гур`ївська ЗОШ) до Фермерського господарства Войченко (далі ФГ Войченко), у якому просив визнати недійсним договір про спільну діяльність від 11.04.2017, укладений між Гур`ївською ЗОШ і ФГ Войченко, та зобов`язати ФГ Войченко повернути Гур`ївській ЗОШ земельну ділянку площею 100 га, розташовану в межах Гур`ївської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що договір про спільну діяльність є удаваним правочином, який вчинено Гур`ївською ЗОШ і ФГ Войченко з метою приховати інший правочин суборенди землі, зміст якого суперечить вимогам Цивільного та Земельного кодексів України (далі ЦК, ЗК), Закону України Про оренду землі, тому цей договір має бути визнано недійсним з підстав, передбачених статтею 215 ЦК, а земельна ділянка повернута землекористувачу Гур`ївській ЗОШ.

Підстави звернення до господарського суду за захистом інтересів держави прокурор обґрунтовує тим, що ані уповноваженим органом ГУ Держгеокадастру, ані Гур`ївською ЗОШ, як користувачем спірною земельною ділянкою, не вжито жодних заходів до усунення порушень, у тому числі, шляхом подачі позову про визнання договору про спільну діяльність недійсним, що вказує на усвідомлену пасивну поведінку зазначених осіб та є підставою для пред`явлення цього позову прокурором в інтересах держави в особі ГУ Держгеокадастру та Гур`ївської ЗОШ.

Вимоги щодо недійсності правочину ґрунтуються на тому, що укладений між Гур`ївською ЗОШ та ФГ Войченко спірний договір не містить ознак договору про спільну діяльність, визначених ст. 1130, 1131, 1133, 1134, 1135, 1136, 1137, 1139 ЦК, а тому є удаваним договором, так як ним прикриваються відносини сторін щодо оренди землі (суборенди), а також змінено цільове призначення земельної ділянки (використовується не за цільовим призначенням), на укладення якого у Гуріївської ЗОШ відсутні достатні правові підстави та відповідний обсяг повноважень, що у відповідності до ст. 203, 215 ЦК та ст. 21 ЗК є підставою для визнання цього договору недійсним. Підстави для повернення державі земельної ділянки обґрунтовано посиланням на ст. 1212 ЦК. При цьому, порушення інтересів держави в даному випадку, на думку прокурора, полягає в тому, що ГУ Держгеокадастру, як розпорядник земель державної власності сільськогосподарського призначення та орган державного контролю у цій сфері, та Гуріївська ЗОШ, як постійний користувач зазначених земельних ділянок, протягом тривалого часу не здійснюють захист інтересів держави та реалізацію наданих законом повноважень щодо повернення земельної ділянки, що призводить до порушення майнових інтересів держави щодо володіння, розпорядження та користування земельними ділянками сільськогосподарського призначення, вбачаються правові підстави для звернення прокурора з позовом до суду у межах своєї компетенції, передбаченої ст. 131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України Про прокуратуру та ст. 4 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК).

ФГ Войченко проти позову заперечує, надав відзив на позов (т.1, а.с. 120-139), у якому посилається на те, що прокурор в силу ст. 23 Закону України Про прокуратуру може представляти інтереси у двох випадках: у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Гур`ївська ЗОШ є комунальним навчальним закладом, а не суб`єктом владних повноважень, а тому не може здійснювати захист інтересів держави. Окрім цього, прокурором не подано належних доказів ухилення або неналежного виконання інтересів держави, оскільки останні не притягнуті до відповідальності.

ГУ Держгеокадастру позов першого заступника прокурора підтримав у повному обсязі щодо позовної вимоги про визнання недійсним договору про спільну діяльність та зобов`язання повернути земельну ділянку, просив розглянути справу за відсутності представника ГУ Держгеокадастру (т.1, а.с. 146-148).

Прокурор подав відповіді на відзив на позовну заяву та заперечення проти позову (т.1, а.с. 150-160, 175-183), в яких зазначає, що його позовна заява обґрунтована, підтверджена належними та допустимими доказами, які не спростовані відповідачем, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 16.04.2019, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 17.11.2020, у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 17.03.2021 касаційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури задоволено. Постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 17.11.2020 та рішення Господарського суду Миколаївської області від 16.04.2019 у справі № 915/1192/18 скасовано. Справу №915/1192/18 передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

У відповідності до ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, суд касаційної інстанції у постанові від 17.03.2021 прийшов до висновку, що суд першої інстанції, зосередившись на з`ясуванні наявності підстав, передбачених статтею 23 Закону України Про прокуратуру, для звернення прокурора до суду з відповідним позовом, взагалі не вирішував справу по суті спору та не досліджував питання правомірності оспорюваного договору про спільну діяльність, укладеного між Гур`ївською ЗОШ і ФГ Войченко. Натомість суд апеляційної інстанції, хоча і правомірно визнав помилковими висновки суду першої інстанції щодо відсутності у прокурора підстав для представництва інтересів держави в суді при зверненні із позовом у цій справі, проте також допустив порушення норм процесуального права, а відтак і неправильне застосування норм матеріального права, при вирішенні спору, та належним чином не з`ясував характер спірних правовідносин сторін та правової природи оспорюваного договору, не дослідив зібрані у справі докази, зокрема умови оспорюваного договору про спільну діяльність на предмет його відповідності вимогам закону, мету цього договору, з огляду на його умови щодо прав і обов`язків сторін, умови щодо передачі ФГ Войченко земельної ділянки, яка знаходиться в оренді навчального закладу, для обробітку, а, отже, не з`ясував, чи не спрямоване таке використання земельної ділянки фермерським господарством у своїй господарській діяльності для вирощування сільськогосподарської продукції, ураховуючи отримання навчальним закладом відповідної плати за таке користування, на умовах спільної діяльності прихованій меті передачі цієї земельної ділянки відповідачу в суборенду, і якщо так, чи відповідає правочин, який сторони вчинили насправді, вимогам законодавства, що регулює такі правовідносини. З огляду на те, що судами попередніх інстанцій при вирішенні спору було неправильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального права, що підлягають застосуванню, та порушено норми процесуального права щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, суди дійшли передчасного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.04.2021, справу № 915/1192/18 передано для розгляду судді Адаховській В.С.

Ухвалою суду від 20.04.2021 прийнято справу № 915/1192/18 до свого провадження, яку постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого провадження. Призначено підготовче засідання у справі на 20 травня 2021 року об 11:30. Запропоновано учасникам процесу у строк до 17.05.2021 надати суду письмові пояснення по суті спору з урахуванням правової позиції Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду по даній справі.

Однак судове засідання 20.05.2021 не відбулося у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю головуючого у справі судді.

Ухвалою суду від 12.08.2021 призначено підготовче засідання на 02.09.2021 о 10:30, проте 02.09.2021 судове засідання не відбулося у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю головуючого у справі судді.

Ухвалою суду від 29.12.2021 призначено підготовче засідання у справі на 12.01.2022 об 11:30, яке не відбулося у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю головуючого у справі судді.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, введено в Україні воєнний стан із 24.02.2022, який неодноразово було продовжено, шляхом затвердження Верховною Радою України відповідних Указів Президента України про продовження строку дії воєнного стану.

Відповідно до положень частини 7 статті 147 Закону України Про судоустрій і статус суддів, враховуючи, зокрема, неможливість Господарським судом Миколаївської області здійснювати правосуддя під час воєнного стану, Голова Верховного Суду розпорядженням від 22.03.2022 № 12/0/9-22 змінив територіальну підсудність судових справ на Господарський суд Одеської області.

Розпорядженням Голови Верховного Суду від 25.07.2022 № 41 з 26 липня 2022 року відновлено територіальну підсудність судових справ Господарського суду Миколаївської області. Господарському суду Одеської області вказано забезпечити розгляд справ (проваджень), які до 25 липня 2022 року включно надійшли на розгляд цього суду відповідно до розпорядження Голови Верховного Суду від 22 березня 2022 року № 12/0/9-22.

Враховуючи вищенаведене, воєнну ситуацію та стан безпеки у Миколаївській області, з метою забезпечення розумного балансу між нормами ст. 3 Конституції України та ст. 2 Господарського процесуального кодексу України з урахуванням положень Закону України Про правовий режим воєнного стану, приймаючи до уваги обставини даної справи та достатність часу, наданого всім учасникам справи для висловлення своєї правової позиції, судом продовжено розгляд справи, з призначенням наступного підготовчого засідання на 04.04.2024 об 11:00, про що повідомлено учасників справи ухвалою суду від 18.03.2024.

Ухвалою суду від 04.04.2024, занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 20 травня 2024 року об 11:00, про що повідомлено учасників справи ухвалою суду від 22.04.2024.

16.05.2024 від прокуратури до суду надійшла заява від 16.05.2024 (вх. № 5831/24) про відкладення розгляду справи на іншу дату.

Через загрозу безпеці учасників справи підготовче засідання у даній справі 20.05.2024 об 11:00 не відбулось, оскільки у період часу з 10:37 до 14:57 у Миколаївській області була оголошена повітряна тривога.

Ухвалою суду від 19.08.2024 призначено судове засідання на 12.09.2024 о 13:00.

Ухвалою суду від 12.09.2024, занесеною до протоколу судового засідання, відкладено розгляд справи на 10 жовтня 2024 року о 12:00, про що повідомлено учасників справи ухвалою суду від 13.09.2024.

Через загрозу безпеці учасників справи судове засідання у даній справі 10.10.2024 о 12:00 не відбулось, оскільки у період часу з 12:04 до 13:02 у Миколаївській області була оголошена повітряна тривога.

Ухвалою суду від 15.10.2024 призначено судове засідання на 11.11.2024 о 10:30.

11.11.2024 від прокуратури надійшла заява від 11.11.2024 (вх. № 13897/24) про долучення до матеріалів справи доказів, а саме запиту Миколаївської окружної прокуратури до Гурівського ліцею Костянтинівської сільської ради № 50/3-6621 вих.24 від 10.10.2024 та відповіді останнього на вказаний запит Миколаївської окружної прокуратури вих. № 103 від 04.11.2024.

Ухвалою суду від 11.11.2024, занесеною до протоколу судового засідання, відкладено розгляд справи на 09 грудня 2024 року о 14:30, про що повідомлено учасників справи ухвалою суду від 12.11.2024.

09.12.2024 від Миколаївської окружної прокуратури до суду надійшла заява, сформована в системі Електронний суд № б/н від 09.12.2024 (вх. № 15509/24), в якій прокуратура просить закрити провадження у справі № 915/1192/18 в частині позовних вимог про зобов`язання ФГ Войченко повернути Гур`ївській ЗОШ земельну ділянку площею 100 га, розташовану в межах Гур`ївської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області, та повернути Миколаївській обласній прокуратурі сплачений судовий збір у сумі 6473,23 грн.

Також прокурором було повідомлено суд, що позивачем-2 змінено назву на Гур`ївський ліцей Костянтинівської сільської ради Миколаївської області (далі Гур`ївський ліцей).

Ухвалою від 09.12.2024 суд відклав розгляд справи на 23 грудня 2024 року о 12:30; звернув увагу учасників справи, зокрема, Гур`ївської ЗОШ та ФГ Войченко, на обов`язок адвокатів, нотаріусів, державних та приватних виконавців, арбітражних керуючих, судових експертів, органів державної влади та інших державних органів, органів місцевого самоврядування, інших юридичних осіб, зареєструвати свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами та на можливість ознайомлення з матеріалами справи через зазначену систему або її окрему підсистему (модуль); запропонував ГУ Держгеокадастру та Гур`ївській ЗОШ надати письмові пояснення на заяву прокурора про закриття провадження у справі в частині позовних вимог.

20.12.2024 від Миколаївської окружної прокуратури до суду надійшло клопотання, сформоване в системі Електронний суд № б/н від 20.12.2024 (вх. №16131/24), в якій прокуратура просить витребувати у ФГ Войченко, Гур`ївського ліцею належним чином завірену копію угоди про припинення договору про спільну діяльність між Гур`ївською ЗОШ та ФГ Войченко від 11.04.2017.

Ухвалою від 23.12.2024 суд відклав розгляд справи на 16 січня 2025 року об 11:00. Зобов`язав Гур`ївський ліцей та ФГ Войченко, завчасно до дати проведення судового засідання, надати до суду належним чином засвідчену копію письмового документу, який підтверджує припинення договору про спільну діяльність від 11.04.2017, укладеного між Гур`ївською ЗОШ та ФГ Войченко; попередив Гур`ївський ліцей та ФГ Войченко про те, що відповідно до ч. 1 ст. 135 ГПК України за невиконання процесуальних обов`язків, зокрема від ухилення вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу, тощо суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штраф у сумі від одного до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; звернув увагу учасників справи, зокрема, Гур`ївського ліцею та ФГ Войченко, на обов`язок адвокатів, нотаріусів, державних та приватних виконавців, арбітражних керуючих, судових експертів, органів державної влади та інших державних органів, органів місцевого самоврядування, інших юридичних осіб, зареєструвати свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами та на можливість ознайомлення з матеріалами справи через зазначену систему або її окрему підсистему (модуль).

16.01.2025 від відповідача до суду надійшла заява № б/н від 16.01.2025, в якій фермерське господарство просить долучити до матеріалів справи копію витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №283953959 від 10.11.2021.

Ухвалою суду від 16.01.2025 відкладено розгляд справи на 10.02.2025 об 11:00.

У судове засідання 10.02.2025 з`явився прокурор, якого суд заслухав.

Інші представники учасників справи не направили до суду своїх повноважних представників, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені судом належним чином, що підтверджується довідками про доставку документа в кабінет електронного суду позивача-1 20.01.2025, рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення відповідачу за штрихкодовим ідентифікатором 559, роздруківкою інформації з офіційного вебсайту АТ Укрпошта щодо перевірки статусу відстеження поштового відправлення позивачу-2 за трек-номером 516.

Враховуючи наведене та те, що явка учасників справи не визнавалася судом обов`язковою, а участь у засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, суд дійшов висновку про можливість проведення судового засідання за відсутності представників позивачів та відповідача.

Прокурор в судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі, а клопотання про закриття провадження у справі не підтримав, оскільки відсутні докази, що підтверджують розірвання чи припинення дії спірного договору.

10.02.2025 за результатами проведеного засідання, суд на підставі статей 233, 240 ГПК України оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Суд вважає за необхідне зауважити, що ч. 4 ст. 11 ГПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Закон України Про судоустрій і статус суддів встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Згідно пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) неодноразово у своїх рішеннях указував на необхідність дотримання судами держав учасниць Конвенції принципу розгляду справи судами впродовж розумного строку. Практика ЄСПЛ із цього питання є різноманітною й залежною від багатьох критеріїв, серед яких складність справи, поведінка заявника, судових та інших державних органів, важливість предмета розгляду та ступінь ризику терміну розгляду для заявника тощо (пункт 124 рішення у справі Kudla v. Poland заява № 30210/96, пункт 30 рішення у справі Vernillo v. France заява №11889/85, пункт 45 рішення у справі Frydlender v. France заява №30979/96, пункт 43 рішення у справі Wierciszewska v. Poland заява №41431/98, пункт 23 рішення в справі Capuano v. Italy заява №9381/81 та ін.).

Зокрема, у пункті 45 рішення у справі Frydlender v. France (заява № 30979/96) ЄСПЛ зробив висновок, згідно з яким Договірні держави повинні організувати свої правові системи таким чином, щоб їх суди могли гарантувати кожному право на остаточне рішення протягом розумного строку при визначенні його цивільних прав та обов`язків.

У ГПК України своєчасність розгляду справи означає дотримання встановлених процесуальним законом строків або дотримання розумного строку, під яким розуміється встановлений судом строк, який передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Таким чином, у процесуальному законодавстві поняття розумний строк та своєчасний розгляд застосовуються у тотожному значенні, зокрема, у розумінні найкоротшого із строків, протягом якого можливо розглянути справу, повно та всебічно дослідити подані сторонами докази, прийняти законне та обґрунтоване рішення. Поняття розумний строк вживається не лише у відношенні до дій, що здійснюються судом (розгляд справи, врегулювання спору за участю судді), але й також для учасників справи.

При цьому, вимогу стосовно розумності строку розгляду справи не можна ототожнити з вимогою швидкості розгляду справи, адже поспішний розгляд справи призведе до його поверховості, що не відповідатиме меті запровадження поняття «розумний строк.

Враховуючи все викладене вище, суд вважає, що у даному випадку справу було розглянуто у розумні строки.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення прокуратури, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне.

Досліджуючи наявність підстав для представництва прокурором інтересів держави у даній справі, суд доходить наступних висновків.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Положення пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України Про прокуратуру.

Згідно зі статтею 23 Закону України Про прокуратуру, представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Отже, прокурор може звернутися до суду з позовом лише у випадку відсутності відповідного компетентного органу або нездійснення чи неналежного здійснення захисту інтересів останнім чи іншим суб`єктом відповідних владних повноважень. При цьому прокурор повинен обґрунтувати наявність підстав такого представництва та надати докази на підтвердження того, що він попередньо повідомляв про це відповідні компетентні органи, які мали б самостійно захищати інтереси держави.

Відповідно до частини третьої статті 23 Закону України Про прокуратуру прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.

Згідно частини 4 статті 53 ГПК України прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 08.04.1999 № 3-рп/99 наголосив, що інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

Із врахуванням того, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема, але не виключно, вжиття прокурором всіх передбачених чинним законодавством заходів, які передують зверненню прокурора до суду для здійснення представництва інтересів держави, повідомленням прокурора на адресу відповідного органу про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманими від органу, що свідчать про наявність підстав для такого представництва.

Суд зобов`язаний дослідити: чи знав відповідний орган про допущені порушення інтересів держави, чи мав відповідні повноваження для їх захисту, проте всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернувся.

Обставини дотримання прокурором процедури, встановленої частинами 3 та 4 статті 23 Закону України Про прокуратуру, яка повинна передувати зверненню до суду з відповідним позовом, підлягають з`ясуванню судом незалежно від того, чи має місце факт порушення інтересів держави у конкретних правовідносинах, оскільки відповідно до положень статей 53, 174 ГПК України недотримання такої процедури унеможливлює розгляд заявленого прокурором позову по суті. У той же час відповідний уповноважений орган, виконуючи свої функції, не позбавлений можливості самостійно звернутися до суду з позовом з метою захисту інтересів держави.

При цьому, саме лише посилання у позовній заяві прокурора на те, що орган, уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження із захисту державних інтересів, без доведення цього відповідними доказами, не є достатнім для прийняття судом рішення в такому спорі по суті, оскільки за змістом абзацу 2 частини 4 статті 23 Закону України Про прокуратуру прокурор здійснює представництво інтересів держави в суді виключно після підтвердження судом правових підстав для представництва.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову, в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України Про прокуратуру, прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України Про прокуратуру, і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові.

Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18.

Матеріали справи містять:

- повідомлення в порядку ст. 23 Закону України Про прокуратуру від 29.10.2018 за №(15-33)4266-18 зі змісту якого вбачається, що прокурором встановлено порушення у земельному законодавстві та підстави для представництва в суді інтересів держави в особі Гур`ївської ЗОШ та ГУ Держгеокадастру, та скеровано позовну заяву про визнання недійсним договору про спільну діяльність від 11.04.2017, укладеного між Гуріївською ЗОШ та ФГ Войченко, та повернення спірної земельної ділянки;

- лист ГУ Держгеокадастру від 10.10.2018 №517/117-18, яким на запит прокуратури повідомлено про нормативну грошову оцінку земельної ділянки та її належність до земель державної власності;

- лист Очаківської об`єднаної ДПІ ГУ ДФС у Миколаївській області від 23.03.2018 №326/9/14-25, яким повідомлено щодо податкового обліку ФГ Войченко;

- листи Гур`ївської ЗОШ №23 від 20.02.2018, №34 від 27.03.2018, №70 від 28.09.2018, якими надано прокуратурі інформацію щодо спірного договору;

- лист відділу освіти Новоодеської РДА Миколаївської області №02/911 від 28.09.2018, яким повідомлено прокуратуру щодо виконання договору про спільну діяльність;

- лист КУ Новоодеський районний центр фінансово-господарського та навчально-методичного забезпечення закладів освіти, згідно якого повідомлено про надходження коштів в сумі 7000 грн, та в сумі 68000 грн на виконання спірного договору;

- лист ГУ Держгеокадастру від 25.09.2018 №14-0.166-7071/2-18, яким повідомлено прокуратуру, що перевіркою не встановлено порушень вимог земельного законодавства.

Статтею 2 Закону України Про охорону земель визначено, що об`єктом особливої охорони держави є всі землі в межах території України.

На думку прокурора, позивачем-1 порушено вимоги земельного законодавства, Гур`ївська ЗОШ протиправно розпорядилась землями державної власності, ФГ Войченко використовує земельну ділянку не за цільовим призначеннями.

Таким чином, судом встановлено, що Гур`ївська ЗОШ та ГУ Держгеокадастру були обізнані про можливе порушення інтересів держави, про яке зазначає прокурор, проте не вжили жодних заходів реагування, що має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу.

Заслуговує уваги той факт, що приписи чинного законодавства України передбачають право прокурора здійснювати представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади без будь-яких застережень щодо причин, через які орган не здійснює або неналежним чином здійснює захист законних інтересів держави.

Відтак, достатньою підставою для звернення прокурора до суду з позовом в інтересах держави в особі органу державної влади є, зокрема, факт нездійснення цим органом захисту державних інтересів незалежно від причин такої бездіяльності.

Зазначене свідчить про усвідомлену пасивну поведінку органу, уповноваженого на звернення до суду за захистом інтересів держави, нездійснення ним захисту інтересів держави та є підставою для пред`явлення цього позову прокурором в інтересах держави в особі Гур`ївської ЗОШ та ГУ Держгеокадастру.

Дослідивши обставини справи та умови укладеного між сторонами договору про спільну діяльність, укладеного 11.04.2017 між Гуріївською ЗОШ та ФГ Войченко, суд доходить наступних висновків.

Відповідно до договору оренди землі від 07.09.2007 № 367 (зі змінами відповідно до додаткової угоди від 25.11.2011) Новоодеська районна державна адміністрація, як орендодавець, надала Гур`ївській ЗОШ (орендар) у строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 100,0 га пасовищ, яка знаходиться на території Гур`ївської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області, для ведення підсобного сільського господарства; відповідно до пункту 6 договору його укладено на 49 років.

11.04.2017 між Гур`ївською ЗОШ (сторона-1) і ФГ Войченко (сторона-2) укладено договір про спільну діяльність, за умовами якого сторони за цим договором зобов`язалися шляхом об`єднання зусиль спільно діяти в сфері сільськогосподарського виробництва для досягнення спільних цілей використання земельної ділянки з метою удосконалення знань учнів по біології, екології, географії і природознавству; формування практичних умінь по вирощуванню і догляду за рослинами; формування інтелектуальних і практичних умінь, пов`язаних з проведенням спостережень і дослідів, з оцінкою стану довкілля; підвищення рівня екологічної культури учнів; формування в учнів відповідального відношення до праці, до довкілля, до діяльності по її збереженню і поліпшенню; розвиток професійного самовизначення учнів; виховання в учнів працьовитості, любові до природи і сільського господарства.

У пунктах 1.4, 1.5 договору визначено, що земельна ділянка (кадастровий номер :01:003:0030), яка використовується сторонами під час сумісної діяльності, знаходиться в межах території Гур`ївської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області, має загальну площу 100,00 га, у тому числі 100,00 га пасовищ; на земельній ділянці об`єкти нерухомості та інфраструктури відсутні та земельна ділянка не має недоліків, що можуть перешкоджати її ефективному використанню для сумісної діяльності.

Згідно з пунктом 2.1 договору для досягнення цілей за цим договором сторони зобов`язалися: обмінюватися наявною у їхньому розпорядженні інформацією з аспектів взаємного інтересу; щотижнево проводити спільні консультації з узгодженої тематики для обговорення питань спільної діяльності; у разі потреби здійснювати взаємне кредитування і фінансування на безвідсоткових, безвідплатних або відплатних засадах, трудовими, матеріальними та фінансовими ресурсами; виконувати спільні замовлення і замовлення один одного по спільній діяльності на пріоритетній і пільговій основі; спільна діяльність сторін буде здійснюватися у відповідності до Програми робіт, що додається до договору, в якій сторони визначають порядок, термін, етапи та інші умови спільної діяльності; на підставі окремих угод або доручень представляти інтереси іншої сторони перед третіми особами; мати інші права, не перелічені в цьому договорі, але що випливають з його умов і доповнень до нього, і передбачені чинним законодавством України.

За умовами пункту 3.1 договору сторона-1 зобов`язалася використовувати свої професійні знання, ділову репутації та ділові зв`язки для досягнення сумісних цілей за цим договором; надавати допомогу в обробітку та догляду за культурами, що вирощуються на земельній ділянці; надати для досягнення сумісних цілей за цим договором земельну ділянку, загальною площею 100,00 га, яка перебуває у її користуванні на підставі діючого та зареєстрованого відповідно до законодавства України, що діяло на момент укладання, договору оренди земельної ділянки.

Сторона-2 відповідно до пункту 4.1 договору зобов`язалася використовувати свої професійні знання, ділову репутації та ділові зв`язки, особисту трудову участь для досягнення сумісних цілей за даним договором; після підписання цього договору негайно приступити до здійснення проектів; вжити заходів по найму відповідного персоналу для виконання робіт за договором; надавати стороні-1 інформацію про перебіг виконання робіт за цим договором не менш, чим один раз на квартал; залучити для виконання умов цього договору матеріально-технічну базу.

Пунктом 6.1 договору передбачено, що вкладом сторони є те, що вона вносить у спільну мету, у тому числі грошові кошти, майно, особиста трудова участь, професійні та інші знання, навички та вміння, а також ділова репутація та ділові зв`язки.

У пунктах 7.1-7.3 договору сторони визначили, що у разі отримання продукції (врожаю) під час виконання умов цього договору, вона буде реалізована наступним чином: сторона-2 реалізує продукцію та з метою збереження родючості державних ґрунтів та екологічної безпеки земельної ділянки стороною-1 перераховує останній грошові кошти один раз на рік у сумі 75000,00 грн; у разі, якщо після перерахування грошових коштів стороні-1 стороною-2 відповідно до пункту 7.1 цього договору, у сторони-2 залишиться залишок грошових коштів, то сторона-2 має вільно розпоряджатися залишком грошових коштів; у разі, якщо земельна ділянка не потребує проведення будь-яких дій по збереженню родючості державних ґрунтів та екологічної безпеки земельної ділянки, сторона-1 має вільно розпоряджатися грошовими коштами, які перерахувала їй сторона-2.

За змістом пункту 8.1 цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до 11.04.2047.

Щодо вимоги про визнання недійсним Договору про спільну діяльність від 11.04.2017, укладеного між Гур`ївською ЗОШ і ФГ Войченко, суд зазначає наступне.

Згідно положень ч. 6 ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ст. 15, 16 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Таким чином, у розумінні закону суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Отже, до господарського суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено, не визнається, оспорюється, тобто має значення лише суб`єктивне уявлення особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту.

Звертаючись до суду з відповідним позовом, позивач самостійно визначає предмет, підстави позову, обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, зазначає суб`єктний склад у судовому процесі. Позовом є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмета і підстави позову. Предметом позову як вимоги про захист порушеного або оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу є спосіб захисту цього права чи інтересу. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Предмет і підстава позову сприяють з`ясуванню наявності та характеру спірних правовідносин між сторонами, суб`єктний склад цих конкретних спірних правовідносин, застосуванню необхідного способу захисту права, визначенню кола доказів, необхідних для підтвердження наявності конкретного цивільного права і обов`язку.

Верховний Суд у постанові від 26.01.2022 у справі №917/2041/20 зазначив, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Адже, рішенням суду має вирішуватись питання про захист визначених, конкретних прав та охоронюваних законом інтересів учасників господарських правовідносин, а не ілюзорних та абстрактних, тобто ним мають усуватись перешкоди, які виникли на шляху здійснення особою, яка звернулася з позовом, свого права.

Під час розгляду справи суд має перевірити вищевказане у розрізі доводів та доказів як позивачів так і відповідачів, з огляду на тягар доказування, ураховуючи принцип змагальності та диспозитивності, завдань господарського судочинства в цілому.

При цьому, Верховний Суд окремо відзначив, що поняття сторона у спорі може не бути тотожним за змістом поняттю сторона у господарському (судовому) процесі: сторонами в господарському (судовому) процесі є такі її учасники: позивач і відповідач, особи, які вказані у ст. 4 ГПК України (частина 1 ст. 45 ГПК України); тоді як сторонами у спорі є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута чи має бути звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача (див. висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 14.11.2018 у справі №183/1617/16, від 29.05.2019 у справі №367/2022/15-ц, від 07.07.2020 у справі №712/8916/17).

Визначення відповідачів як одного із видів суб`єктів господарського процесу є правом позивача. Проте саме суд на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені ГПК України, ураховуючи завдання господарського судочинства має визначити характер спірних правовідносин та суб`єктів, які є учасниками цих правовідносин (сторони спору), і за результатами цього вирішити відповідний спір.

За змістом наведених норм сторони це суб`єкти матеріально-правових відносин, які виступають на захист своїх інтересів і на яких поширюється законна сила судового рішення. Позивачем є особа, яка має право вимоги (кредитор), а відповідачем особа, яка повинна виконати зобов`язання (боржник). При цьому, відповідач має бути такою юридичною чи фізичною особою, за рахунок якої, в принципі, можливо було б задовольнити позовні вимоги.

З огляду на зміст наведених норм захисту в судовому порядку підлягають порушене право й охоронювані законом інтереси позивача саме від відповідача (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі №910/17792/17).

Отже, належним відповідачем є така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, тоді як неналежний відповідач це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі належному відповідачеві.

Звідси, належним суб`єктним складом відповідачів є склад відповідачів, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи не визнаного матеріального правовідношення.

Згідно положень ст. 16 ЦК визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів, а загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачено ст. 215 цього ж Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 202 ЦК правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (ч. 4 ст. 202 ЦК ).

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (що і має місце у даній справі), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи, чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість заінтересованої особи законно реалізувати свої права.

Як неодноразово вказував Верховний Суд (зокрема, постанови від 30.07.2020 у справі № 670/23/18, від 18.11.2020 у справі №318/1345/17, від 14.04.2021 у справі №552/3469/18) у справі за позовом заінтересованої особи про визнання недійсним договору як відповідачі мають залучатись всі сторони правочину, а тому належними відповідачами є сторони оспорюваного договору, а не одна із них.

Водночас у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі №523/9076/16-ц вказано, що за результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо відповідача належного.

Заступником керівника Вознесенської місцевої прокуратури у позовній заяві, що подана в інтересах держави в особі ГУ Держгеокадастру та Гур`ївського ліцею Костянтинівської сільської ради Миколаївської області щодо визнання недійсним Договору про спільну діяльність від 11.04.2017, укладений між Гур`ївською ЗОШ і ФГ Войченко, було визначено в якості відповідача лише одну із сторін оспорюваного правочину.

Повноважень самостійно залучити іншу сторону правочину в якості іншого відповідача суд не має, а прокурором/позивачем клопотання про залучення Гур`ївською ЗОШ (Гур`ївського ліцею Костянтинівської сільської ради Миколаївської області) як іншого відповідача у справі подано не було.

За таких обставин, наявні підстави для відмови у задоволенні позовних вимог заступника керівника Вознесенської місцевої прокуратури щодо визнання недійсним Договору про спільну діяльність від 11.04.2017, укладеного між Гур`ївською ЗОШ і ФГ Войченко, через неналежний склад відповідачів у цьому спорі.

Статтями 73, 74 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як слідує з положень ст. 77, 78 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Згідно зі ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При цьому суд зауважує, що при наданні оцінки всім доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України).

Вирішуючи питання щодо доцільності надання правової оцінки іншим доводам сторін, суд виходить з того, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі Серявін та інші проти України вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Так, Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією (рішення у справі Гірвісаарі проти Фінляндії).

Тому інші доводи учасників справи, що викладені ними в заявах по суті справи, суд не бере до уваги, оскільки висновків суду вони не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.

Суд також зазначає, що позовна вимога про зобов`язання ФГ Войченко повернути Гур`ївській ЗОШ (Гур`ївському ліцею Костянтинівської сільської ради Миколаївської області) земельну ділянку площею 100 га, розташовану в межах Гур`ївської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області, не підлягає задоволенню, оскільки вона є похідною до основної вимоги щодо визнання недійсним договору про спільну діяльність від 11.04.2017, в задоволенні якої суд дійшов висновку про відмову.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову прокурора.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд зазначає, що оскільки судом відмовлено у задоволенні позову у повному обсязі, судові витрати зі сплати судового збору за подання позову в порядку ст. 129 ГПК України покладаються на прокуратуру.

Керуючись ст. 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволенні позову.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дати складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в порядку та у строки, визначені статтями 253, 254, 256-259 Господарського процесуального кодексу України.

Повне судове рішення складено та підписано 06.03.2025 року у зв`язку з тривалими повітряними тривогами в умовах воєнного стану.

Суддя В.С. Адаховська