ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" березня 2025 р.м. Одеса Справа № 916/5241/24

Господарський суд Одеської області у складі судді Сулімовської М.Б., розглянувши справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеська обласна енергопостачальна компанія" (, 65007, м. Одеса, вул. Мала Арнаутська, 88)

до відповідача: Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області (, 65042, м. Одеса, вул. 7-ма Пересипська, буд. 6)

про стягнення 11922,24 грн.

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Одеська обласна енергопостачальна компанія" звернувся до Господарського суду Одеської області із позовом до відповідача Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області про стягнення 11922,24 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов укладеного між сторонами Договору про постачання електричної енергії споживачу від 19.01.2021.

Ухвалою суду від 04.12.2024 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеська обласна енергопостачальна компанія" прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

20.12.2025 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

02.01.2025 від позивача надійшла відповідь на відзив разом з клопотанням про поновлення строку для подання доказу (довідки).

08.01.2025 до суду від відповідача надійшли заперечення.

Ухвалою суду від 03.03.2025 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеська обласна енергопостачальна компанія" про поновлення строку на подання доказу задоволено; поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Одеська обласна енергопостачальна компанія" строк на подання доказу та прийнято докази, подані разом з відповіддю на відзив, до розгляду.

За приписами статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід вважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

При цьому, Європейський суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Європейського Суду з прав людини у справах "Савенкова проти України" від 02.05.2013, "Папазова та інші проти України" від 15.03.2012 року).

Європейський суд, щодо тлумачення положення "розумний строк" в рішенні у справі "Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства" роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродньо встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

З огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, судом було здійснено розгляд справи поза межами строку, встановленого Господарським процесуальним кодексом України, впродовж розумного строку.

У відповідності до ч.4 ст.240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Судове рішення підписано без його проголошення у відповідності до приписів ч.4 ст.240 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд, -

в с т а н о в и в:

Як слідує з матеріалів справи та встановлено судом, 08.09.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Одеська обласна енергопостачальна компанія" (постачальник) та Головним управлінням Держпродспоживслужби в Одеській області (споживач) було укладено договір про постачання електричної енергії споживачу №1, який є публічним договором приєднання, встановлює порядок та умови постачання електричної енергії як товарної продукції споживачу постачальником електричної енергії та укладається сторонами, з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України, шляхом приєднання споживача до умов договору.

Відповідно до п. 2.1. договору, постачальник зобов`язується поставити споживачу у терміни та на умовах, визначених договором, електричну енергію, код ДК 021:2015 - 09310000-5 - "Електрична енергія", в обсягах і порядку, передбачених договором, для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач сплачує постачальнику за використану електричну енергію у розмірі, строки, порядку та на умовах, передбачених договором.

За умовами п. 2.2. договору, обов`язковою умовою для постачання електричної енергії споживачу є наявність у нього укладеного в установленому порядку з оператором системи розподілу договору про надання послуг з розподілу, на підставі якого споживач набуває право отримувати послугу з розподілу електричної енергії.

Пунктом 2.3 договору визначено, що постачання електричної енергії здійснюється в період з дати укладання договору до 31.12.2021 включно. Очікуваний обсяг постачання електричної енергії становить 66000 кВт*год. (додаток 3 до договору). Очікуваний обсяг постачання електричної енергії може бути змінений залежно від реального фінансування видатків споживача та в інших випадках за згодою сторін у порядку, визначеному цим договором та додатками до нього.

Згідно з п. 3.1. договору, початком постачання електричної енергії споживачу є дата, зазначена в заяві-приєднанні, яка є додатком 1 до цього договору.

За умовами п.п. 5.1., 5.2., 5.4., 5.8. договору, загальна ціна договору становить 168215,26 грн. з ПДВ. Вартість договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін. Ціна за одиницю товару - за 1 кВт*год електричної енергії розраховується відповідно до додатку 2 до договору та складає: 2,548716 грн. з ПДВ. Ціна за одиницю товару включає в себе вартість послуг оператора системи передачі щодо надання послуг з передачі електричної енергії, які необхідні для виконання договору. Ціна електричної енергії не включає вартість послуг з розподілу електричної енергії. Вказані послуги оплачуються споживачем самостійно. Ціна за одиницю товару, вказана в п.5.2. договору, може змінюватися протягом дії договору з дотриманням сторонами норм, передбачених частиною 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі". Зміну ціни за одиницю товару сторони оформлюють шляхом підписання додаткової угоди до договору, яка набуває чинності з дати її підписання, якщо інше не передбачено додатковою угодою, та є невід`ємною частиною договору. Місячна вартість електричної енергії визначається як добуток ціни, що визначено у п.5.2. договору, на кількість електричної енергії, реалізованої у відповідному місяці. Загальна вартість електричної енергії за договором визначається як сума місячних вартостей електричної енергії.

Відповідно до п.п. 5.9. та 5.10. договору, моментом оплати вважається день надходження грошових коштів на рахунок постачальника. Ціна електричної енергії має зазначатися постачальником в Актах прийому-передачі електричної енергії за договором, у тому числі у разі її зміни. Розрахунковим періодом за договором є календарний місяць. Оплату вартості використання електричної енергії споживач здійснює на підставі частини 1 статті 49 Бюджетного кодексу України - лише за фактично використану електричну енергію, на підставі належним чином оформленого акта за розрахунковий період, отриманого не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним.

Згідно з п.п. 5.11. та 5.12 договору, оплата вартості електричної енергії за договором здійснюється споживачем виключно шляхом перерахування коштів на рахунок постачальника із спеціальним режимом використання (далі - спецрахунок). Оплата вважається здійсненою після того, як на спецрахунок постачальника надійшла вся сума коштів, шо підлягає сплаті за спожиту електричну енергію відповідно до умов договору. Спецрахунок постачальника зазначається у платіжних документах постачальника, у тому числі у разі його зміни. Оплата акту постачальника за договором має бути здійснена споживачем у строк, визначений в Акті, який не може бути меншим 7 робочих днів з моменту отримання його споживачем. Всі платіжні документи, що виставляються постачальником споживачу, мають містити чітку інформацію про суму платежу, порядок та строки оплати, що погоджені сторонами договору, а також інформацію щодо адреси, телефонів, офіційних веб-сайтів для отримання інформації про подання звернень, скарг та претензій щодо якості постачання електричної енергії та надання повідомлень про загрозу електробезпеки.

За умовами п. 9.1. договору, за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену договором та законодавством України.

Згідно з п. 13.1. договору, цей договір вважається укладеним та дійсним з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками (у разі їх наявності) та до 31.12.2021, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Договір підписано між сторонам без будь-яких зауважень, підписи скріплено печатками.

Додатком 1 до договору передбачена заява-приєднання до договору про постачання електричної енергії споживачу.

Додатком № 2 до договору сторонами погоджено комерційну пропозицію ПВЦ - Індивідуальна комерційна пропозиція, в якій визначено, зокрема, формулу визначення ціни за електричну енергію, що поставляється за договором, порядок оплати, наслідки невиконання умов договору, строк його дії тощо.

Так, п. 2.1., 2.2., 2.3, 2.4. комерційної пропозиції визначено, що оплата за фактично відпущену електричну енергію в розрахунковому періоді здійснюється один раз за фактичними показниками засобів обліку та даних комерційного обліку і наданих рахунків за спожиту електричну енергію. Оплата здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок ТОВ "ООЕК", вказаний у рахунку на оплату, за фактично спожитий клієнтом обсяг електричної енергії. У разі наявності у споживача заборгованості та при відсутності у платіжному документі реквізитів призначення платежу, посилань на період, за який здійснюється платіж, всі кошти, перераховані споживачем за електричну енергію, зараховуються постачальником на погашення існуючої заборгованості із найдавнішим терміном її виникнення. Розрахунковим вважається період з (згідно додатку 4) розрахункового місяця до такого ж числа наступного місяця. Розрахунковий період прирівнюється до календарного місяця.

Відповідно до п.3 комерційної пропозиції, обсяги спожитої споживачем та розподіленої електричної енергії визначаються оператором системи.

Згідно з п. 4 комерційної пропозиції, по закінченню розрахункового періоду (місяця) постачальник здійснює остаточний розрахунок (перерахунок) за фактичним обсягом споживання електричної енергії та надає споживачу рахунок на оплату за фактично спожиту електричну енергію у розрахунковому періоді не пізніше 20 календарного дня з дати завершення розрахункового періоду. Клієнт здійснює оплату протягом 7 робочих днів від дня отримання рахунку, грошовими коштами на рахунок ТОВ "ООЕК".

Пунктом 6 комерційної пропозиції визначено, що у разі несвоєчасної оплати платежів за договором у строки, визначені даним додатком, постачальник проводить споживачу нарахування пені у розмірі 0,5 % від суми заборгованості, але не більше подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості, що діяла в період, за яким здійснюється нарахування за кожен день прострочення. Згідно ст. 625 ЦК України, на суму заборгованості нараховуються інфляційні втрати та 3 % річних від суми боргу за весь час прострочення. Пеня, 3% річних, інфляційні нарахування сплачуються на поточний рахунок постачальника, який вказується в рахунках.

Пунктом 12 комерційної пропозиції передбачено термін дії комерційної пропозиції - з дати укладання договору до 31.12.2021.

Згідно з п.13 комерційної пропозиції, договір набирає чинності з дати підписання клієнтом заяви-приєднання до договору і укладається на строк до 31.12.2021, а частині розрахунків (в т.ч. повної оплати заборгованості, виключаючи нарахування пені та штрафних санкцій) договір діє до повного їх виконання.

Додатком №3 до договору передбачені обсяги постачання електричної енергії споживачу.

Додатком № 4 до договору визначений порядок розрахунків.

29.12.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Одеська обласна енергопостачальна компанія" та Головним управлінням Держпродспоживслужби в Одеській області було укладено додаткову угоду № 6 до договору.

Додатковою угодою сторони домовились продовжити дію договору на строк, достатній для проведення процедури закупівлі на початку наступного року, а саме, до 31 березня 2022 року в обсязі, що не перевищує 20 відсотків суми, визначеної в договорі.

На підставі цієї додаткової угоди сторони дійшли згоди:

- викласти п. 2.3. договору у наступній редакції: "2.3. Постачання електричної енергії здійснюється в період з дати укладання договору до 31.03.2022";

- внести зміни до п. 12 комерційної пропозиції, виклавши його у наступній редакції: "з дати укладання договору по 31.12.2021" на "з дати укладання договору до 31.03.2022";

- викласти п. 13 комерційної пропозиції у новій редакції: "13. Термін дії договору про закупівлю електричної енергії у постачальника: Договір набирає чинності з дати підписання клієнтом заяви-приєднання до договору і укладається на строк до 31.03.2022, а в частині розрахунків (в т.ч. повної оплати заборгованості, включаючи нарахування пені, штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних нарахувань) договір діє до повного їх виконання";

- викласти п. 13.1. договору у наступній редакції: "13.1. Договір вважається укладеним та дійсним з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками (у разі їх наявності) та до 31.03.2022 (включно), а в частині розрахунків - до повного виконання сторонами своїх обов`язків за цим договором."

Додаткова угода № 6 підписана між сторонами без будь-яких зауважень.

15.02.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Одеська обласна енергопостачальна компанія" та Головним управлінням Держпродспоживслужби в Одеській області було укладено додаткову угоду № 7 до договору, в якій сторони погодили викласти абз. 1 п. 1 додатку 2 у новій редакції (що стосується ціни на електричну енергію).

Товариством з обмеженою відповідальністю "Одеська обласна енергопостачальна компанія" та Головним управлінням Держпродспоживслужби в Одеській області зазначено, що 15.02.2022 між сторонами було укладено додаткову угоду №8, в якій, окрім іншого, сторони дійшли згоди:

- викласти абзац другий пункту 2.3 договору в наступній редакції: "2.3.Постачання електричної енергії здійснюється в період з дати укладання договору до 28.02.2022. Очікуваний обсяг постачання за договором становить 66145 кВт.год., у тому числі на 2022 рік в обсязі 8454 кВт.год.";

- викласти пункт 5.1. договору в наступній редакції: "5.1. Загальна ціна договору становить 201858,31 грн. з ПДВ";

- викласти пункт 13.1 договору в наступній редакції: "13.1. Договір вважається укладеним та дійсним з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками (у разі їх наявності) та до 28.02.2022 (включно), а в частині розрахунків - до повного виконання сторонами своїх обов`язків за цим договором";

- викласти абзац 1 п. 13 комерційної пропозиції до договору в наступній редакції: "13. Договір набирає чинності з дати підписання клієнтом заяви-приєднання до договору і укладається на строк до 28.02.2022 року, а в частині розрахунків (в т.ч. повної оплати заборгованості, включаючи нарахування пені, штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних нарахувань) договір діє до повного їх виконання";

- викласти п.12 комерційної пропозиції у наступній редакції: "з дати укладання, договору по 31.03.2022 року" на "з дати укладання договору до 28.02.2022 року";

- викласти п.12 комерційної пропозиції у наступній редакції: "Договір набирає чинності з дати підписання клієнтом заяви-приєднання до договору і укладається на строк до 28.02.2022, а в частині розрахунків (в т.ч. повної оплати заборгованості, включаючи нарахування пені, штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних нарахувань) договір діє до повного їх виконання".

В матеріалах справи наявний примірник додаткової угоди №8, підписаний лише відповідачем, проте факт укладання цієї додаткової угоди позивачем у відповіді на відзив підтверджено.

Крім того, в матеріалах справи наявні обсяги постачання електричної енергії споживачу.

Також, в матеріалах справи наявний акт прийняття-передавання товарної продукції на суму 33643,05 грн.

21.02.2022 позивачем було виставлено відповідачу рахунок за фактично спожиту електричну енергію за період січень 2022 року-лютий 2022 року на загальну суму 33643,05 грн. з ПДВ, які відповідачем були повністю сплачені, що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням.

АТ "ДТЕК Одеські електромережі", який є оператором системи розподілу, надано позивачу інформацію, що за період 2022 року-лютий 2022 року відповідачем спожито: за ЕІС-кодом комерційної точки обліку 62Z805 січень 2022 року - 800кВт*год, лютий 2022 року- 1313 кВт*год, за ЕІС-кодом комерційної точки обліку 62Z896 січень 2022 року - 2348 кВт*год, лютий 2022 року - 1480 кВт*год, за ЕІС-кодом комерційної точки обліку 62Z239 січень 2022 року - 3342кВт*год, лютий 2022 року - 1916 кВт*год.

На виконання умов договору позивачем за надані послуги за спірний період було виставлено відповідачу рахунок на оплату за спожиту електричну енергію (з урахуванням оплати 33643,05 грн.) на загальну суму 10923,24 грн. з ПДВ.

07.03.2024 позивач направив вище вказаний рахунок відповідачу засобами поштового зв`язку.

Однак, відповідачем заборгованість на користь позивача у розмірі 10923,24 грн. не сплачена, що і зумовило звернення до суду із даним позовом.

У відзиві на позовну заяву Головне управління Держпродспоживслужби в Одеській області зазначає, що вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеська обласна енергопостачальна компанія" є необґрунтованими, а позовна заява не підлягає задоволенню, оскільки управління вважає, що ним виконано свої зобов`язання, які передбачені договором та додатковою угодою, оскільки сплачено 33643,05 грн. заборгованості на підставі акту та рахунку позивача.

Відповідач наголошує, що нарахована позивачем сума до сплати за спожиту електричну енергію перевищує загальну суму, визначену умовами додаткової угоди №8, що суперечить встановленим вимогам укладеного договору та додаткової угоди та не дає можливості управлінню сплатити повну суму заборгованості.

У відповіді на відзив позивачем зазначено, що доданий відповідачем до відзиву на позовну заяву акт, відповідно до якого в лютому-січні 2022 року відповідачем було спожито 8454 кВт.год., був виставлений виключно для проведення часткової оплати спожитої електроенергії за договором.

Позивач наголошує, що зазначений вище акт був складений та підписаний сторонами 21.02.2022, однак договір був укладений на строк до 28.02.2022 та розрахунковим періодом за цим спірним договором є саме календарний місяць. Таким чином, за твердженнями позивача, остаточний обсяг спожитої відповідачем в лютому 2022 року електричної енергії міг бути визначеним і був визначений АТ "ДТЕК Одеські електромережі" тільки по завершенню цього розрахункового місяця.

Також позивач наголошує, що зазначені в договорі обсяги споживання відповідачем електричної енергії є очікуваними, та можуть бути остаточно визначеними лише у встановленому порядку оператором системи розподілу АТ "ДТЕК Одеські електромережі". Із врахуванням вищевикладеного, у разі перевищення обсягів споживання та незгоди з умовами договору, відповідач міг припинити споживання електричної енергії. Позивач стверджує, що після споживання всього очікуваного обсягу електричної енергії відповідач продовжив подальше споживання, що зумовило збільшення заборгованості перед ТОВ "ООЕК".

У запереченнях відповідач зазначає, що спірний договір закінчився 31 грудня 2021 року, що, в свою чергу, не дає можливості управлінню сплатити повну суму заборгованості, оскільки Головне управлінням Держпродспоживслужби в Одеській області, як державна установа, виконала свої зобов`язання, передбачені укладеним договором.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, керуючись принципом верховенства права та права на судовий захист, суд дійшов наступних висновків.

За загальними положеннями цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у ст.11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї ж статті, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ч.1 ст.173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За змістом ч.1 ст.174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з ч.1 ст.175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Зобов`язана сторона має право відмовитися від виконання зобов`язання у разі неналежного виконання другою стороною обов`язків, що є необхідною умовою виконання.

Статтями 525, 526 і 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч.1 ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Укладений між сторонами договір, з огляду на встановлений статтею 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, є належною підставою, у розумінні статті 11 Цивільного кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 ст. 275 Господарського кодексу України передбачено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України "Про ринок електричної енергії".

Відповідно до частини 1 ст.714 Цивільного кодексу України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

У статті 4 Закону України "Про ринок електричної енергії" передбачено, що учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладається, зокрема, договір про постачання електричної енергії споживачу.

Згідно з ч. 1 ст. 56 Закону України "Про ринок електричної енергії", п. 3.1.1 розділу III Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14.03.2018 №312 (далі - Правила), постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 45 Закону України "Про ринок електричної енергії", розподіл електричної енергії здійснюється оператором системи розподілу. Діяльність з розподілу електричної енергії підлягає ліцензуванню відповідно до законодавства. Оператор системи розподілу надає послуги з розподілу електричної енергії на недискримінаційних засадах відповідно до цього Закону, кодексу систем розподілу та інших нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії.

За умовами п.1.2.6. ПРРЕЕ, оператор системи, який здійснює розподіл (передачу) електричної енергії безпосередньо до електроустановок споживача, отримує плату за послуги з розподілу (передачі) електричної енергії або від споживача, або від електропостачальника за вибором споживача (крім постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг або "останньої надії"). Вибір споживача зазначається в договорі про постачання електричної енергії споживачу (обраній споживачем комерційній пропозиції).

Згідно з п. 10 ПРРЕЕ, до запуску електронної платформи Датахаб адміністратора комерційного обліку функції адміністратора комерційного обліку на роздрібному ринку електричної енергії, у тому числі адміністрування процедури зміни постачальника електричної енергії у межах території ліцензованої діяльності, виконує відповідний ОСР.

Ліцензійними умовами провадження господарської діяльності з розподілу електричної енергії, що затверджені Постановою НКРЕКП від 27.12.2017 №1470, а саме пп. 29 п. 2.2., встановлено, що при провадженні ліцензованої діяльності ліцензіат повинен дотримуватися таких організаційних вимог, зокрема, надавати учасникам ринку інформацію, необхідну для виконання ними функцій на ринку, в обсягах та порядку, визначених правилами ринку, кодексом системи передачі, кодексом систем розподілу, кодексом комерційного обліку та іншими нормативно-правовими актами, що регулюють функціонування ринку електричної енергії.

Згідно з п.1.2.15 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 за №312 (далі ПРРЕЕ), укладення, внесення змін, продовження строку дії чи розірвання будь-якого із договорів, передбаченого цими Правилами, здійснюється відповідно до вимог законодавства та цих Правил.

Пунктами 3.1.7., 3.1.8. ПРРЕЕ встановлено, що договір між електропостачальником та споживачем укладається, як правило, шляхом приєднання споживача до розробленого електропостачальником договору на умовах комерційної пропозиції, опублікованої електропостачальником. У разі офіційного оприлюднення комерційної пропозиції електропостачальник не має права відмовити споживачу у приєднанні до договору на умовах цієї комерційної пропозиції, якщо технічні засоби вимірювання та обліку електричної енергії забезпечують виконання сторонами умов комерційної пропозиції. На вимогу споживача електропостачальник має надати письмовий примірник договору, підписаний з його боку. Якщо сторони досягли згоди щодо укладення договору на інших умовах, відмінних від тих, які містяться у комерційних пропозиціях, розміщених на офіційному сайті електропостачальника, договір укладається у паперовій формі. При цьому сторони можуть за взаємною згодою оформлювати додатки до договору, в яких узгоджуються організаційні особливості постачання електричної енергії. Такі додатки оформлюються у паперовій формі та підписуються обома сторонами. Договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання споживачу всього обсягу фактичного споживання електричної енергії за певним об`єктом у певний період часу одним електропостачальником відповідно до обраної споживачем комерційної пропозиції.

За умовами п.4.3. ПРРЕЕ, дані, необхідні для формування платіжних документів, у тому числі щодо обсягів електричної енергії, надаються учасникам роздрібного ринку адміністратором комерційного обліку в порядку, встановленому Кодексом комерційного обліку. На підставі отриманих даних відповідно до умов договору (обраної споживачем комерційної пропозиції) сторони складають акти прийому-передачі проданих товарів та/або наданих послуг.

Згідно з п.4.12. ПРРЕЕ, розрахунки між споживачем та електропостачальником (іншими учасниками роздрібного ринку, якщо вони беруть участь у розрахунках) здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії. Плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 20 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. Рахунок за спожиту електричну енергію оплачується: протягом 5 робочих днів від дня отримання рахунка непобутовим споживачем; протягом 10 робочих днів від дня отримання рахунка побутовим споживачем; в інший термін, передбачений договором, але не пізніше 20 календарного дня після закінчення розрахункового періоду.

Відповідно до п. 4.13. ПРРЕЕ, для здійснення розрахунків за фактично спожиту електричну енергію електропостачальник має сформувати та виставити споживачу платіжний документ у паперовій або електронній формі (у випадку згоди споживача на отримання електронного платіжного документа), на підставі даних комерційного обліку, отриманих у порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку.

Відповідно до п. 4.14 ПРРЕЕ (станом на день укладення договору), платіжний документ формується електропостачальником за обсяг електричної енергії згідно з обраною комерційною пропозицією до договору про постачання електричної енергії споживачу. Платіжні документи надаються електропостачальниками споживачам безкоштовно. Платіжні документи на оплату надаються споживачам у відповідних структурних підрозділах електропостачальника, через персональну сторінку споживача на веб-сайті електропостачальника або електронною поштою, факсимільним зв`язком, поштовим зв`язком, кур`єром чи іншими способами з використанням інформаційних технологій у системі електронного документообігу у порядку, передбаченому договором про постачання електричної енергії споживачу.

Платіжний документ (рахунок) має надаватися споживачу в терміни та спосіб, визначені відповідно до обраної споживачем комерційної пропозиції або умов договору. Датою отримання платіжного документа вважається: 1) дата вручення, що підтверджується підписом одержувача (споживача або його уповноваженої особи); 2) дата його отримання від кур`єра; 3) відмітка про реєстрацію вхідної кореспонденції; 4) дата його відкриття споживачем на персональній сторінці (особовому кабінеті) споживача на офіційному вебсайті електропостачальника, оператора системи, що може бути підтверджено програмною платформою, яка забезпечує роботу персональної сторінки з визначенням дати та часу його відкриття; 5) дата отримання іншими засобами комунікації (електронною поштою, факсимільним зв`язком тощо) чи в інший спосіб з використанням інформаційних технологій у системі електронного документообігу у порядку, передбаченому договором про постачання електричної енергії споживачу та комерційною пропозицією та/або договором споживача на розподіл (передачу) електричної енергії; 6) третій календарний день з дати його отримання поштовим відділенням зв`язку, на території обслуговування якого розташований об`єкт споживача (у разі направлення засобами поштового зв`язку рекомендованим або цінним листом). Вимоги щодо порядку та форми надання інформації в платіжних документах (рахунках) електропостачальника встановлені розділом ІХ цих Правил.

Положеннями п. 5.2.1. Правил встановлено, що електропостачальник має право на своєчасне та в повному обсязі отримання коштів за продану електричну енергію відповідно до укладених договорів та на всі види забезпечення виконання зобов`язань споживачем щодо оплати договірних обсягів споживання електричної енергії у формі і видах, передбачених законодавством України.

Пункт 3 ч.1 ст. 57 Закону України "Про ринок електричної енергії" визначає, що електропостачальник має право на своєчасне та в повному обсязі отримання коштів за продану електричну енергію та послуги з постачання електричної енергії відповідно до укладених договорів.

Пунктом 1 ч.3 ст.58 Закону України "Про ринок електричної енергії" встановлено, що споживач зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.

Згідно ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч.1 ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні вимоги щодо виконання зобов`язань містяться і у ч. 1, 7 ст.193 ГК України.

Відповідно до вимог ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК).

Під час розгляду справи судом встановлено, що між позивачем та відповідачем на підставі договору про постачання електричної енергії споживачу виникли зобов`язальні правовідносини, згідно з якими позивач зобов`язався поставити електричну енергію, а відповідач, в свою чергу, зобов`язався оплатити поставлену і використану електричну енергію.

Відповідно до п. 2.3. договору, постачання електричної енергії здійснюється в період з дати укладання договору до 28.02.2022. Очікуваний обсяг постачання за договором становить 66145 кВт.год., у тому числі на 2022 рік в обсязі 8454 кВт.год.

Суд зазначає, що обсяг постачання електричної енергії відповідно до умов цього договору не є фіксованим, а "очікуваним", перевищення відповідачем такого очікуваного обсягу споживання та споживання електричної енергії на суму більшу, ніж передбачена договором, не звільняє відповідача від обов`язку здійснення оплати за фактично спожиту електричну енергію.

При цьому, остаточні обсяги спожитої електричної енергії можуть бути визначені лише у встановленому порядку оператором системи розподілу АТ "ДТЕК Одеські електромережі".

Разом з тим, відповідач не надав суду жодних доказів, які б спростовували достовірність визначених обсягів спожитої відповідачем електричної енергії та підтверджували інший обсяг спожитої електричної енергії.

Так, пунктом 5.10. договору передбачено, що розрахунковим періодом за договором є календарний місяць. Оплату вартості використання електричної енергії споживач здійснює на підставі частини 1 статті 49 Бюджетного кодексу України - лише за фактично використану електричну енергію, на підставі належним чином оформленого акта за розрахунковий період, отриманого не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним.

Згідно з п. 4 комерційної пропозиції, по закінченню розрахункового періоду (місяця) постачальник здійснює остаточний розрахунок (перерахунок) за фактичним обсягом споживання електричної енергії та надає споживачу рахунок на оплату за фактично спожиту електричну енергію у розрахунковому періоді не пізніше 20 календарного дня з дати завершення розрахункового періоду. Клієнт здійснює оплату протягом 7 робочих днів від дня отримання рахунку, грошовими коштами на рахунок ТОВ "ООЕК".

Матеріалами справи, а саме рахунком за спожиту електричну енергію та довідкою АТ "ДТЕК Одеські Електромережі", підтверджується факт поставки позивачем відповідачу електричної енергії у заявленій до стягнення сумі.

Отже, факт постачання позивачем електричної енергії та прийняття її відповідачем відповідно до умов договору та чинного законодавства є підставою виникнення у останнього зобов`язання з оплати спожитої електричної енергії за фактичними показами засобів комерційного обліку електричної енергії згідно виставленого позивачем рахунку.

Водночас, в порушення прийнятих на себе зобов`язань, останнім було не в повному обсязі сплачено вартість спожитої у лютому 2022 року електричної енергії.

Посилання відповідача на те, що ним повністю сплачено вартість спожитої електричної енергії до уваги судом не приймаються, адже відповідачем сплачено за 8454 кВт*год., проте фактично спожито за розрахунковий період 11199 кВт*год.

Враховуючи те, що відповідачем не було надано належних доказів відсутності у нього заборгованості, з огляду на відсутність доказів оплати в повному обсязі спожитої електричної енергії за лютий 2022 року на суму 10923,24 грн. або спростування правомірності її нарахування, суд погоджується з доводами позивача про існування у відповідача невиконаного зобов`язання з оплати поставленої та спожитої електричної енергії.

Також, доводи відповідача (які відображені у його запереченнях) щодо закінчення строку дії договору ще 31.12.2021 судом не приймаються, оскільки додатковими угодами сторони шляхом вільного волевиявлення вносили зміни щодо терміну дії договору та комерційної пропозиції. Зокрема, суд звертає увагу відповідача, що умовами п. 13.1. договору чітко передбачено, що в частині розрахунків договір вважається укладеним та дійсним до повного виконання сторонами своїх обов`язків за цим договором, про аналогічне йдеться в п.13 комерційної пропозиції.

Отже, приймаючи до уваги встановлення судом під час розгляду справи обставин наявності у відповідача заборгованості за договором про постачання електричної енергії споживачу у розмірі 10923,24 грн., враховуючи, що бездіяльність відповідача, яка виражається у несплаті цих коштів, суперечить вищевказаним нормам права та договору, а також те, що в установленому порядку відповідач обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, суд дійшов висновку, що позов в цій частині є обґрунтованим, нормативно та документально доведеним, та підлягає задоволенню.

Окрім основного боргу позивачем заявлено до стягнення з відповідача 225,63 грн. 3% річних, 773,37 грн. інфляційних збитків за період з 21.03.2024 по 27.11.2024.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання та вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки вони є способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів й отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Верховний Суд неодноразово у своїх постановах звертав увагу на те, що з огляду на вимоги статей 79, 86 ГПК України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми 3% річних, інфляційних втрат та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру заборгованості. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).

Так, у постанові від 04.06.2019 у справі № 916/190/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила про те, що, визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (зроблений позивачем розрахунок заборгованості, інфляційних втрат та трьох процентів річних), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково - зазначити правові аргументи на їх спростування.

За умовами п. 9.1. договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену договором та законодавством України.

Пунктом 6 комерційної пропозиції передбачено, що згідно ст. 625 ЦК України, на суму заборгованості нараховуються інфляційні втрати та 3 % річних від суми боргу за весь час прострочення.

Перевіривши розрахунок позивача щодо стягнення з відповідача трьох процентів річних та збитків від інфляції суд зазначає, що останній здійснено арифметично правильно.

За наведених обставин, вимоги позивача в цій частині задовольняються судом у повному обсязі.

Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За приписами ст.16 цього Кодексу, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст.4 ГПК України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Відмова від права на звернення до господарського суду є недійсною.

Аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що кожна особа має право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи законного інтересу, який не суперечить загальним засадам чинного законодавства. Порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" є, зокрема, захист гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів юридичних осіб.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року) (рішення Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України").

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін та інші проти України", рішення від 10.02.2010).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 127/3429/16-ц.

За приписами ст.ст. 73, 74 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, господарський суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

У зв`язку із задоволенням позову витрати по сплаті судового збору за розгляд позову, відповідно до вимог ст.129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 13, 73-79, 86, 129, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в:

1. Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

2. Стягнути з Головного управління Держпродспоживслужби в Одеській області (, 65042, м. Одеса, вул. 7-ма Пересипська, буд. 6) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Одеська обласна енергопостачальна компанія" (, 65007, м. Одеса, вул. Мала Арнаутська, 88) - 10923 (десять тисяч дев`ятсот двадцять три) грн. 24 коп. заборгованості за поставлену електричну енергію, 225 (двісті двадцять п`ять) грн. 63 коп. 3% річних, 773 (сімсот сімдесят три) грн. 37 коп. збитків від інфляції, 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп. судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням суду законної сили.

Суддя М.Б. Сулімовська

Згідно з ч. ч.1, 2 ст.241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення у порядку, передбаченому ст. 257 ГПК України.

Рішення складено і підписано 03 березня 2025 р.