ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
04.03.2025м. ДніпроСправа № 904/5410/24
Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Фещенко Ю.В.
за участю секретаря судового засідання Стойчан В.В.
від позивача: не з`явився;
від відповідача: не з`явився,
розглянувши у відкритому судовому засіданні
заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Індастрі Сапплаєр Груп" (м. Дніпро)
про ухвалення додаткового рішення
у справі:
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Індастрі Сапплаєр Груп" (м. Дніпро)
до Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" (м. Кривий Ріг Дніпропетровської області)
про стягнення заборгованості за договором № 2865 від 13.12.2021 та договором № 1321 від 25.07.2024 у загальному розмірі 173 989 грн. 03 коп. (з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 13.01.2025 та заяви про зменшення розміру позовних вимог від 23.01.2025)
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
У грудні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Індастрі Сапплаєр Груп" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій, на момент звернення з нею до суду (з урахуванням уточнень), просило суд стягнути з Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" (далі - відповідач) заборгованість за договором № 2865 від 13.12.2021 та договором № 1321 від 25.07.2024 у загальному розмірі 1 826 780 грн. 41 коп.
Під час розгляду справи від позивача за допомогою системи "Електронний суд" надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог (вх. суду № 1207/25 від 13.01.2025), в якій він просив суд задовольнити позовні вимоги про стягнення заборгованості, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, у загальному розмірі 1 884 836 грн. 47 коп.
У подальшому, від позивача за допомогою системи "Електронний суд" надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог (вх. суду № 3284/25 від 23.01.2025), в якій він просив суд зменшити розмір позовних вимог та стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у загальному розмірі 173 989 грн. 03 коп.
Оскільки заява про збільшення розміру позовних вимог та заява про зменшення розміру позовних вимог були подані позивачем з додержанням вимог статті 46 Господарського процесуального кодексу України, суд прийняв їх до розгляду.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 28.01.2025 позовні вимоги задоволено у повному обсязі, а саме: стягнуто з Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Індастрі Сапплаєр Груп" - 129 768 грн. 77 коп. - інфляційних втрат, 44 220 грн. 26 коп. - 3% річних та 1 211 грн. 20 коп. - частину витрат по сплаті судового збору.

Крім того, рішенням суду повернуто з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Індастрі Сапплаєр Груп" частину сплаченого судового збору у сумі 1 211 грн. 20 коп., оскільки до початку розгляду справи по суті відповідачем було подано заяву про визнання позову.

Від позивача за допомогою системи "Електронний суд" надійшла заява про ухвалення додаткового рішення (вх. суду № 4663/25 від 03.02.2025), в якій він просить суд ухвалити додаткове рішення про стягнення з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 30 000 грн. 00 коп.

Відповідно до частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно зі статтею 221 Господарського процесуального кодексу України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 244 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

З огляду на викладене, з метою надання часу всім учасникам судового процесу для викладення їх правових позицій щодо поданої заяви про розподіл судових витрат, а також, надання можливості сторонам скористатись процесуальними правами, визначеними статтями 42 та 46 Господарського процесуального кодексу України, та з метою дотримання принципів господарського судочинства, а саме: рівності усіх учасників перед законом і судом та змагальності, суд дійшов висновку про необхідність призначення до розгляду вказаної заяви в судовому засіданні в межах розумного строку.

Враховуючи вказане, ухвалою суду від 13.02.2025 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтертехінвест" про ухвалення додаткового рішення щодо судових витрат було прийнято до розгляду та призначено до розгляду у судовому засіданні на 17.09.2024.

Від відповідача за допомогою системи "Електронний суд" надійшли заперечення на заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу (вх. суду № 6659/25 від 14.02.2025), в яких він просить суд під час ухвалення додаткового рішення врахувати наступне:

- відповідач зазначає, що оцінюючи розмір заявлених позивачем витрат на гонорар адвокату у розмірі 30 000 грн. 00 коп. у контексті критеріїв, встановлених частиною четвертою статті 126 Господарського процесуального кодексу України, відповідач вважає їх завищеними з огляду на неспівмірність із складністю справи та виконаних адвокатом робіт;

- на думку відповідача адвокатом позивача зроблені помилки при складані позовної заяви внаслідок чого позовна заява була залишена судом без руху, також допущена помилка при визначенні періоду нарахування 3% річних та інфляційних витрат;

- справа не відноситься до складної категорії, заявлена до стягнення заборгованість визначена за результатом розрахунків за договорами поставками з простим розрахунком 3% річних та інфляційних втрат, судова практика щодо вказаної категорії справ є сталою та не потребує детального вивчення та аналізу; обсяг доказів по справі, який підлягав вивченню та аналізу адвокатом, є незначним;

- відповідач зазначає, що вказана в детальному описі наданих послуг кількість годин (5) за складання позовної заяви є завищеною, у зв`язку з тим, що текст позовної заяви практично співпадає з текстом 2-х претензій (на їх складання адвокат витратив взагалі 4 години). При написанні позовної заяви адвокат не вивчав додаткові документи, які він вже аналізував при складанні претензій.

Від позивача за допомогою системи "Електронний суд" надійшли додаткові пояснення у справі (вх. суду № 9044/25 від 04.03.2025), в яких він просить суд задовольнити подану ним заяву про ухвалення додаткового рішення у повному обсязі та провести судове засідання без участі представника позивача, вказуючи про таке:

- позивач не погоджується із запереченнями, які викладені відповідачем на заяву про ухвалення додаткового рішення, оскільки, по-перше: за заяву про усунення недоліків представник позивача не нараховував гонорар та не включав цю заяву до витрат на правову допомогу, так само як і заяву про зменшення розміру позовних вимог. По-друге, хоч справа і не відноситься до категорії складних, проте значний час було витрачено на розрахунки заборгованості, так як представник позивача робить це вручну і потім ще виконує перевірку шляхом перерахунку. Окрім того, хоч судова практика є сталою, але представник позивача завжди перевіряє актуальну судову практику, особливо Верховного Суду, перед поданням позову. По-третє, на претензії було витрачено час на арифметичні розрахунки та час, який знадобився для відправлення цих претензій засобами Укрпошти;

- позивач зауважує, що якби відповідач вчасно сплатив свої грошові зобов`язання, то позивач не звертався б до суду та відповідач не мусив заплатити за витрати на правову допомогу, адже з моменту отримання першої претензії до подання позовної заяви пройшло майже 8 місяців, а з моменту отримання другої претензії пройшов місяць. Під час цього періоду позивач неодноразово, постійно телефонував менеджерам та бухгалтерам відповідача для запобігання подання позову, а також самостійно писав декілька звернень. Тобто час, який був витрачений позивачем (враховуючи час представника) був набагато більшим ніж 20 годин, які зазначені у заяві.

У судове засідання 04.03.2025 представники позивача та відповідача не з`явились, при цьому всі учасники справи повідомлені про день, час та місце судового засідання належним чином, шляхом направлення ухвали суду від 13.02.2025 до їх Електронних кабінетів в підсистемі (модулі) Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, на підтвердження чого до матеріалів справи долучені Довідки про доставку електронного листа, згідно з якими ухвала суду від 13.02.2025 доставлена до Електронних кабінетів позивача та відповідача - 13.02.2025 (а.с. 198-199).

Крім того, судом враховано, що всіма учасниками висловлені власні правові позиції щодо поданої позивачем заяви про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на правничу допомогу.

Суд, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, а також доводи, викладені у запереченнях відповідача щодо заяви, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Індастрі Сапплаєр Груп" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій, на момент звернення з нею до суду (з урахуванням уточнень), просило суд стягнути з Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" заборгованість за договором № 2865 від 13.12.2021 та договором № 1321 від 25.07.2024 у загальному розмірі 1 826 780 грн. 41 коп.

Під час розгляду справи від позивача за допомогою системи "Електронний суд" надійшла заява про збільшення розміру позовних вимог, в якій він просив суд задовольнити позовні вимоги про стягнення заборгованості, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, у загальному розмірі 1 884 836 грн. 47 коп.

У подальшому, від позивача за допомогою системи "Електронний суд" надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, в якій він просив суд зменшити розмір позовних вимог та стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у загальному розмірі 173 989 грн. 03 коп.

Оскільки заява про збільшення розміру позовних вимог та заява про зменшення розміру позовних вимог були подані позивачем з додержанням вимог статті 46 Господарського процесуального кодексу України, суд прийняв їх до розгляду.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 28.01.2025 позовні вимоги задоволено у повному обсязі, а саме: стягнуто з Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Індастрі Сапплаєр Груп" - 129 768 грн. 77 коп. - інфляційних втрат, 44 220 грн. 26 коп. - 3% річних та 1 211 грн. 20 коп. - частину витрат по сплаті судового збору.

Крім того, рішенням суду повернуто з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Індастрі Сапплаєр Груп" частину сплаченого судового збору у сумі 1 211 грн. 20 коп., оскільки до початку розгляду справи по суті відповідачем було подано заяву про визнання позову.

Згідно з частиною 1 статті 221 Господарського процесуального кодексу України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до частин 1 - 4 статті 244 Господарського процесуального кодексу України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

У відповідності до вказаних положень, позивачем було подано заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій він просить суд ухвалити додаткове рішення про стягнення з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 30 000 грн. 00 коп.

З приводу заяви суд зазначає таке.

За змістом статті 123 Господарського процесуального кодексу України витрати на професійну правничу допомогу віднесені до витрат, пов`язаних з розглядом справи в суді, які, в свою чергу, віднесені до судових витрат.

У відповідності до статті 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті 1 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Разом із тим згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості; ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами частини 3 статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який в свою чергу, врегульовано Главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Глава 52 Цивільного кодексу України регулює загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг. Стаття 632 Цивільного кодексу України регулює поняття ціни договору; за приписами вказаної статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

З матеріалів справи вбачається, що 02.04.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Індастрі Сапплаєр Груп" (далі - довіритель) та Адвокатським об`єднанням "Шерман" (повірений) був укладений договір про надання правової допомоги № 02/04/24 (далі - договір, а.с. 176-177), за умовами пункту 1.1. якого довіритель доручає, а повірений приймає на себе зобов`язання захищати права і законні інтереси довірителя у судах всіх інстпнцій та юрисдикцій у будь-яких спорах із Публічним акціонерним товариством "АрселорМіттал Кривий Ріг".

У пункті 4.1. договору сторони погодили, що договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до досягнення мети, визначеної в пункті 1.1. договору та повного виконання грошових зобов`язань, визначених договором.

Згідно з пунктом 1.2. договору для виконання доручення, зазначеного в пункті 1.1. договору, повірений складає для довірителя документи правового характеру, консультує його з усіх питань, що стосується справи, а також бере участь в будь-яких процесуальних, слідчих діях, будь-яких виконавчих діях, що стосуються довірителя, а також в судових засіданнях з усіх без виключення питань, що стосуються справи.

Пунктом 1.3. договору визначено, що повірений користується усіма, без виключень та обмежень, правами, наданими відповідним процесуальним законом довірителю, зокрема, але не обмежуючись, має право укладати та підписувати мирову угоду.

У розділі 3 договору сторонами визначений гонорар повіреного та порядок оплати, зокрема, у пункті 3.1. договору сторони погодили погодинну тарифікацію послуг повіреного згідно з ставками, вказаними в підписаній сторонами додатковій угоді до договору.

Відповідно до пункту 3.2. договору повірений надає довірителю акт наданих послуг та звіт, що є додатком до акту наданих послуг за попередній місяць. Звіт має містити такі відомості:

- назва конкретної дії, вчиненої для виконання справи, зокрема, але не виключно: участь у судовому засіданні, складання документу, та інше (пункт 3.2.1. договору);

- дата вчинення конкретної дії (пункт 3.2.2. договору);

- прізвище, ім`я та по-батькові співробітників повіреного, які виконували вказану(ні) дію(ї) (пункт 3.2.3. договору);

- кількість часу, витраченого кожним співробітником окремо на вказану(ні) дію(ї) (пункт 3.2.4. договору).

Також, пунктом 3.6. договору передбачено, що складання акту наданих послуг не є обов`язковим у разі оплати довірителем послуг у строк, передбачений пунктом 3.3. договору. В такому випадку оплата послуг є підтвердженням належної якості, кількості та своєчасності послуг, наданих повіреним, а також підтвердженням відсутності будь-яких претензій до повіреного з боку довірителя.

Також, 02.04.2024 сторонами була підписана додаткова угода № 1 до договору №02/04/24 від 02.04.2024 (далі - додаткова угода, а.с. 178), за умовами якої сторони погодили наступне:

- гонорар повіреного, відповідно до Розділу 3 договору, визначається за наступними ставками: адвокати - члени Адвокатського об`єднання - вартість 1 години роботи - 1 500 грн. 00 коп. (пункт 1 додаткової угоди);

- сторони погодили, що розрахунки між ними будуть здійснюватися у гривні (пункт 2 додаткової угоди);

- сторони погодили, що протягом 3-х днів з моменту підписання угоди довіритель зобов`язаний сплатити повіреному попередню оплату у розмірі, еквівалентному 3 000 грн. 00 коп. на дату платежу (пункт 3 додаткової угоди).

У подальшому, 31.01.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Індастрі Сапплаєр Груп" (далі - замовник) та Адвокатським об`єднанням "Шерман" (далі - виконавець) був підписаний Акт надання послуг (далі - акт наданих послуг, а.с. 179), відповідно до якого виконавцем були виконані наступні роботи (надані послуги): правова допомога згідно з детальним описом наданих послуг від 31.01.2025 на загальну суму 30 000 грн. 00 коп.

Так, виконавцем складений Детальний опис наданих послуг (а.с. 180), за умовами якого під час розгляду Господарським судом Дніпропетровської області справи № 904/5410/24 Адвокатським об`єднанням "Шерман" (а саме адвокатом Євічем Вадимом Вадимовичем) були вчинені наступні дії:

- проведення розрахунків та написання претензії № 4238 по договору поставки №2865, відправлення Укрпоштою, тривалість витраченого часу - 2 години (08.04.2024);

- проведення розрахунків та написання претензії № 4316 по договору поставки №1321, відправлення Укрпоштою, тривалість витраченого часу - 2 години (25.10.2024);

- позовна заява про стягнення заборгованості за договорами поставки, тривалість витраченого часу - 5 годин (11.12.2024);

- заява про забезпечення позову, тривалість витраченого часу - 2,5 години (11.12.2024);

- заява про збільшення розміру позовних вимог з новою редакцією позовної заяви та розрахунки, тривалість витраченого часу - 2,5 години (13.01.2025);

- участь у судовому засіданні 14.01.2024, тривалість витраченого часу - 2 години (14.01.2025);

- участь у судовому засіданні 23.01.2024, тривалість витраченого часу - 3 години (23.01.2025);

- участь у судовому засіданні 23.01.2024, тривалість витраченого часу - 1 година (28.01.2025). Загальна кількість витраченого часу - 20 годин.

Також, в заключній частині детального опису наданих послуг адвокатом зазначена примітка, в якій вказано про те, що час складання документів вказаний із врахуванням вивчення матеріалів справи, документів, надісланих представником позивача, арифметичних розрахунків, аналізу судової практики Верховного Суду. Час, витрачений на судові засідання, вказаний із врахуванням дороги із офісу АО "Шерман" до приміщення суду та часу очікування судового засідання.

Також, на підтвердження оплати наданих послуг правової допомоги позивачем до заяви додані такі платіжні інструкції: № 2668 від 10.04.2024 на суму 3 000 грн. 00 коп. (а.с. 181), №2877 від 30.10.2024 на суму 3 000 грн. 00 коп. (а.с. 182), № 2941 від 15.01.2025 на суму 18 000 грн. 00 коп. (а.с. 183), № 2960 від 29.01.2025 на суму 6 000 грн. 00 коп. (а.с. 184).

Відповідно до положень частини 1 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Приписами частини 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат, розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі: гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

При здійснені розподілу між сторонами спору судових витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує результат розгляду спору, умови договору про надання правничої допомоги, укладеного між стороною спору та адвокатом (адвокатським об`єднанням, бюро), обсяги наданих стороні, як клієнту, послуг правничої допомоги щодо представництва її інтересів в суді під час розгляду справи, а також в порядку статті 86 Господарського процесуального кодексу України надати належну оцінку поданим стороною, яка понесла витрати на професійну правничу допомогу, доказам фактичного надання їй адвокатських послуг, їх прийняття стороною спору на підставі акта приймання-передачі послуг з виставленням адвокатом (адвокатським об`єднанням, бюро) клієнту рахунка на оплату таких послуг.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04, рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004).

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Верховний Суд у постановах від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19 зазначив, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.

У постанові від 11.02.2021 у справі № 920/39/20 Верховний Суд вказав, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Проте, у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість, покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

У постановах від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18 і від 01.08.2019 у справі №915/237/18, від 11.02.2021 у справі № 920/39/20 Верховний Суд також зазначив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява №19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Враховуючи вказане, у відповідності до вказаних вище норм, дослідивши заяву про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та документи, на підставі яких позивач просить стягнути вказані витрати, господарський суд прийшов до висновку, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката не відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності та співрозмірності їхнього розміру, та є завищеним, оскільки становить 30 000 грн. 00 коп., в той час, як:

- зміст позовних вимог та предмет позову в даній справі не охоплюють значної кількості обставин і фактів, а сама справа, з огляду на предмет спору і характер спірних правовідносин, кількість учасників процесу, обставини, які підлягають з`ясуванню, докази, що підлягають оцінці, не належить до категорії складних. Предметом спору у даній справі була заборгованість за договорами поставки, правовідносини за якими не викликають будь-яких складнощів, судова практика щодо вказаної категорії справ є сталою та не потребує детального вивчення та аналізу станом на конкретний період у часі;

- долучений адвокатом до акту детальний опис наданих послуг не містять деталізації щодо вартості кожної окремо визначеної послуги, яка вказана адвокатом в розрізі витраченого часу з відповідною приміткою загального характеру, що унеможливлює встановити дійсний обсяг виконаних робіт по відношенню до їх вартості та витраченого часу адвоката, їх співмірність заявленій до стягнення сумі у загальному розмірі 30 000 грн. 00 коп.;

- предметом спору була заборгованість, яка утворилась за 3-ма специфікаціями та 7-ма видатковими накладними, отже, обсяг доказів по справі, який підлягав вивченню та аналізу адвокатом, є незначним; справа є нескладною та не потребувала такої великої кількості часу для досвідченого адвоката;

- під час розгляду справи була невелика кількість судових засідань (загалом 3 судових засідання), та їх тривалість була незначною;

- справа не є обтяженою великою кількістю доказів, участю великої кількості учасників судового процесу, розрахунки 3% річних та інфляційних втрат не є складними та не викликали особливих труднощів та додаткових зусиль для професійного адвоката, до того ж адвокат не обмежений у виборі методів, за допомогою яких здійснюються розрахунки заявлених до стягнення сум;

- також, суд бере до уваги, що провадження у справі в частині вимог про стягнення основного боргу закрите.

Серед іншого, аналізуючи розмір заявленої позивачем до стягнення суми витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає таке.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 12.01.2023 у справі № 910/8342/21, визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом з тим у частині 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

На предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, також визначені положеннями частин 6, 7 та 9 статті 129 цього Кодексу.

За висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в пунктах 119, 120 постанови від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5 - 7 та 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі її витрати на професійну правничу допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5 - 7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.

З огляду на викладене, оцінюючи обсяг наданої позивачу правничої допомоги та її вартість, з урахуванням законодавчих критеріїв визначення витрат на професійну правничу допомогу при їх розподілі, а також зважаючи на критерій розумного розміру, що пропагується й застосовується Європейським судом з прав людини, проаналізувавши зміст та вартість наданої в межах даної справи правничої допомоги, що відображена в акті наданих послуг від 31.01.2025 та детальному описі наданих послуг, враховуючи заперечення відповідача, суд приходить до висновку, що вартість наданої професійної правничої допомоги у цій справі не може бути покладена на відповідача повністю, та з урахуванням всіх аспектів і складності цієї справи, а також враховуючи сукупний час, витрачений на опрацювання спірних правовідносин, справедливою та співрозмірною є компенсація витрат на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 10 000 грн. 00 коп.

Відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України, вказані витрати на професійну правничу допомогу покладаються на відповідача; стягненню з відповідача на користь позивача підлягають 10 000 грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу; інша частина витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 грн. 00 коп. покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 123, 126, 129, 234, 238, 244, 256-259 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Індастрі Сапплаєр Груп" про ухвалення додаткового рішення - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" (вулиця Орджонікідзе, будинок 1, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, 50095; ідентифікаційний код 24432974) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Індастрі Сапплаєр Груп" (вулиця Воскресенська, будинок 41, корпус А, приміщення А-407, м. Дніпро, 49006; ідентифікаційний код 40404233) 10 000 грн. 00 коп. - частину витрат на професійну правничу допомогу.

В іншій частині заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу - відмовити.

Видати наказ після набрання додатковим рішенням законної сили.

Додаткове рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст додаткового рішення підписаний - 05.03.2025.

Суддя Ю.В. Фещенко