РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

05.03.2025Справа № 910/211/25

За позовом Приватного акціонерного товариства "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "УСГ"

до Приватного акціонерного товариства "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ЕТАЛОН"

про стягнення 11 982,28 грн

Суддя О.В. Гумега

секретар судового засідання

О.Ю. Піскунова

Представники: без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "УСГ" (далі - позивач, ПрАТ "СК "УСГ") звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "СРАХОВА КОМПАНІЯ "ЕТАЛОН" (далі - відповідач, ПрАТ "СК "ЕТАЛОН") про стягнення 11 982,28 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.01.2025 позовну заяву ПрАТ "СК "УСГ" залишено без руху, встановлено позивачу спосіб та строк усунення недоліків позовної заяви.

21.01.2024 до суду від позивача надійшла заява про усунення недоліків разом із доданими до неї документами.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.01.2025 позовну заяву ПрАТ "СК "УСГ" прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/211/25, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання).

Суд повідомляв позивача та відповідача про відкриття провадження у справі № 910/211/25.

29.01.2025 до суду від Моторного (транспортного) страхового бюро України надійшов лист про страхове покриття за полісом № АР/6954953.

Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) разі неподання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

При розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження судом досліджено позовну заяву, і додані до неї докази, а також надану Моторним (транспортним) страховим бюро України інформацію про страхове покриття за полісом № АР/6954953.

Розглянувши подані матеріали, суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази в сукупності достатні для прийняття законного та обґрунтованого судового рішення, відповідно до статей 236, 252 Господарського процесуального кодексу України.

З`ясувавши обставини справи, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, та дослідивши матеріали справи, суд

УСТАНОВИВ:

Відповідно до частин 1-3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі статтями 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами статей 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно статей 78, 79 ГПК України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

20.07.2029 між Приватним акціонерним товариством "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "УСГ" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Порше Лізинг Україна" був укладений Генеральний договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (крім залізничних) № 28-0199-0157 (далі - Генеральний договір).

Відповідно до Додатку № 28-0199-0157/23/0022 до Генерального договору у позивача був застрахований автомобіль марки "Volkswagen Caddy Cargo", реєстраційний номер: НОМЕР_1 . Період страхування становить з 18.07.2024 по 17.07.2025.

10.09.2024 о 16:00 у м. Львів вул. Городоцька, 302 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля "Volkswagen Caddy Cargo", реєстраційний номер: НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля "Seat Alhambra", реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 . Наведене підтверджується наявною в матеріалах справи копією повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (далі - Європротокол) від 10.09.2024.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль "Volkswagen Caddy Cargo", реєстраційний номер: НОМЕР_1 , застрахований позивачем - Приватним акціонерним товариством "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "УСГ".

20.09.2024 ТОВ "Алекс со" було складено Рахунок № А000048146, відповідно до якого вартість відновлювальних робіт транспортного засобу, пошкодженого в дородньо транспортній пригоді 10.09.2024 складає 15 182,28 грн з ПДВ.

На підставі заяви ТОВ "Порше Лізинг Україна" про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування, 24.09.2024 позивачем проведено огляд транспортного засобу, відповідно до якого складено АКТ огляду пошкодженого транспортного засобу.

Судом встановлено, що позивачем було складено Розрахунок суми страхового відшкодування від 25.09.2024 та Страховий акт № ОСКА-1497 від 25.09.2024, згідно змісту яких страховиком прийнято рішення про сплату страхового відшкодування власнику пошкодженого транспортного засобу "Volkswagen Caddy Cargo", реєстраційний номер: НОМЕР_1 , в сумі 15 182,28 грн;

Позивач визнав дорожньо-транспортну пригоду страховим випадком та виплатив страхове відшкодування у розмірі 15 182,28 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 82001 від 25.09.2024.

Частиною 2 статті 1187 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За чинним законодавством України окрім особи, винної у завданні шкоди, потерпілий у дорожньо-транспортній пригоді має також право одержати майнове відшкодування або за рахунок страхової організації, якою застраховане його майно, за правилами і в порядку, встановленому Цивільним кодексом України та Законом України "Про страхування", або за рахунок страховика, яким застраховано відповідальність особи, що володіє транспортним засобом, водія якого визнано винним у дорожньо-транспортній пригоді, за правилами та у порядку, встановленому Цивільним кодексом України та Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Право потерпілого обрати той чи інший спосіб захисту чинним законодавством не обмежене.

В даному випадку потерпілий звернувся за відшкодуванням майнової шкоди до позивача, який застрахував його майно (транспортний засіб).

Статтею 993 ЦК України та статтею 27 Закону України "Про страхування" визначено, що до страховика, який здійснив страхову виплату (відшкодування) за договором страхування майна, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхову виплату (відшкодування), має до особи, відповідальної за завдані збитки.

До таких випадків, зокрема, відноситься виплата страховиком за договором добровільного страхування страхового відшкодування страхувальнику (потерпілому), внаслідок чого до такого страховика переходить право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток, зокрема, й до страхувальника за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

У постанові Верховного Суду від 02.10.2018 року в справі № 910/171/17 відображено правову позицію, згідно з якою на підставі вищевказаних правових норм до страховика потерпілого переходить право вимоги до заподіювача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування.

Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до примітки до ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, особа, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, звільняється від адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, за умови, що учасники дорожньо-транспортної пригоди скористалися правом спільно скласти повідомлення про цю пригоду відповідно до Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Європротокол - це спеціальний бланк повідомлення про настання дорожньо-транспортної пригоди, який заповнюється водіями-учасниками дорожньо-транспортної пригоди на місці аварії, потім надається страховику для підтвердження дорожньо-транспортної пригоди. Європротоколом можна скористатися при умовах, коли відсутні травмовані (загиблі) люди, водії-учасники дорожньо-транспортної пригоди мають поліси автоцивільної відповідальності, наявна згода водіїв транспортних засобів - учасників дорожньо-транспортної пригоди щодо її обставин, у водіїв відсутні ознаки алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються суду сторонами та іншими учасниками справи.

Аналізуючи спірні правовідносини в контексті вказаних норм права, суд вважає за необхідне вказати про те, що в ході розгляду даного спору було встановлено, та підтверджено матеріалами справи те, що водії учасники дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 10.09.2024 року, погодилися на складання Європротоколу, потерпілий своєчасно звернувся до позивача з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду.

Судом встановлено, що відповідно до полісу № АР/6954953, транспортний засіб марки "Seat Alhambra", реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким спричинено дорожньо-транспортну пригоду, що потягнуло нанесення шкоди застрахованому у позивача транспортному засобу, взято на страхування ПрАТ "СК"ЕТАЛОН" (відповідачем).

Відповідно до листа № 9-03/3017 від 29.01.2025 Моторного (транспортного) страхового бюро України ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну визначений в сумі 160 000,00 грн, а розмір франшизи - 3 200.00 грн. Станом на дату спірної дорожньо-транспортної пригоди (10.09.2024) поліс № АР/6954953 був чинним.

Відповідно до ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Таким чином, до позивача перейшло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідач є відповідальною особою за завдані збитки власнику транспортного засобу, застрахованого у позивача, відповідно до положень Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" а до позивача як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором страхування, перейшло право вимоги, яке потерпіла особа мала до відповідача, як особи, відповідальної за завдані збитки.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що внаслідок виплати страхового відшкодування страхувальнику пошкодженого транспортного засобу "Volkswagen Caddy Cargo", реєстраційний номер: НОМЕР_1 , позивач відповідно до ст.ст. 993, 1191 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" набув право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду .

Судом встановлено, що позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування № 52322 від 26.09.2024, в якій просив відповідача сплатити на рахунок позивача суму страхового відшкодування у розмірі 15 182,28 грн.

Станом на час вирішення спору по суті матеріали справи не містять доказів на підтвердження здійснення відповідачем виплати страхового відшкодування.

Судом встановлено, що фактичні витрати позивача по виплаті страхового відшкодування не перевищують розмір збитку, завданого транспортному засобу, пошкодженому у дорожньо-транспортній пригоді, що підтверджуються вищезазначеними документами, а саме: Рахунком від 20.09.2024 № А000048146, Актом огляду транспортного засобу від 24.09.2024, Розрахунком суми страхового відшкодування від 25.09.2024, Страховим актом від 25.09.2024 № ОСКА-1497 та платіжною інструкцією від 25.09.2024 № 82001.

Статтею 12 Закону "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачена можливість встановлення франшизи при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, розмір якої при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що франшиза за полісом № АР/6954953 становить 3 200,00 грн.

Судом з матеріалів справи встановлено, що на момент винесення рішення у даній справі сума страхового відшкодування відповідачем не сплачена, а отже наведене свідчить про те, що відповідачем порушено право позивача на відшкодування збитку.

За встановлених обставин, до виплати із страховика, яким застраховано відповідальність особи, яку визнано винною у дорожньо-транспортній пригоді, належить сума в розмірі 11 982,28 грн (15 182,28 грн (вартість відновлювального ремонту) - 3 200,00 грн (франшиза за полісом №АР/6954953).

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, доводів позивача в установленому законом порядку не спростував.

Суд встановив, що позивачем належним чином у встановленому законом порядку підтверджено заподіяння позивачу шкоди внаслідок пошкодження у дорожньо-транспортній пригоді транспортного засобу "Volkswagen Caddy Cargo", реєстраційний номер: НОМЕР_1 .

Оскільки цивільно-правова відповідальність винуватця дорожньо-транспортної пригоди застрахована відповідачем, останній зобов`язаний відшкодувати позивачу завдану шкоду.

За таких обставин, приймаючи до уваги наведене вище, позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "УСГ" до Приватного акціонерного товариства "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ЕТАЛОН" про стягнення 11 982,28 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає таке.

Частиною 1 статті 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. При цьому частиною 2 наведеної статті ГПК України передбачено, що у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Позивачем в позовній заяві наведено попередній (орієнтовний) розмір суми судових витрат, який складається з суми судового збору в розмірі 2 422,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн.

Відповідач попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, до суду не подав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на наведені приписи ст. 129 ГПК України та повне задоволення позову, судовий збір у сумі 2 422,40 грн покладається на відповідача.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч. 3 статті 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесених витрат позивачем було подано копії Договору № 20-12/24-ЮП від 26.12.2024 про надання правничої допомоги, Довіреності № 0125-5, Акту виконаних робіт до Договору про надання правничої допомоги від 07.01.2025 на суму 5 000,00 грн за страховим актом №ОСКА-1497, платіжної інструкції № 5964 від 07.01.2025 на суму 12 000,00 грн.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо) (ч. 8 ст. 129 ГПК України).

Оскільки витрати на надану професійну правничу допомогу підлягають розподілу за результатами розгляду справи у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, суд дійшов висновку що вимога позивача щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн не відповідає критерію розумності, такі витрати не мають характеру необхідних, не співрозмірні із ціною позову та виконаною роботою під час розгляду Господарським судом міста Києва справи № 910/211/25, а їх відшкодування за відсутності достатнього обґрунтування з огляду на обставини цієї справи матиме надмірний характер.

Надавши оцінку наявним в матеріалах справі доказам, беручи до уваги ступінь складності справи та виконані адвокатом роботи (надані послуги), принципи справедливості та верховенства права, співмірності та розумності судових витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу є частково обґрунтованою та з відповідача на користь позивача підлягають стягненню у розмірі 1 000,00 грн.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 76-80, 86, 123, 124, 129, 165, 232, 233, 236-238, 241, 327 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "ЕТАЛОН" (Україна, 03067, місто Київ, вул.Гарматна, будинок 8, приміщення 6; ідентифікаційний код: 20080515) на користь Приватного акціонерного товариства "СТРАХОВА КОМПАНІЯ "УСГ" (Україна, 03038, місто Київ, ВУЛИЦЯ ФЕДОРОВА ІВАНА, будинок 32 ЛІТ.А; ідентифікаційний код: 30859524) 11 982,28 грн (одинадцять тисяч дев`ятсот вісімдесят дві гривні 28 коп.) вартості матеріального збитку, 2 422,40 (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 коп.) судового збору та 1 000,00 грн (одну тисячу гривень 00 коп.) витрати на професійну правничу допомогу.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повне рішення складено 05.03.2025.

Суддя Оксана ГУМЕГА