ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2025 року м. ОдесаСправа № 916/197/25
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Філінюк І.Г.

суддів: Аленіна О.Ю., Принцевської Н.М.

секретар судового засідання - Чеголя Є.О.

за участю:

«Phoenix Shipping and Trading Ltd. Co S.R.L.» - адвокат Бобрик О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

«Phoenix Shipping and Trading Ltd. Co S.R.L.»

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 24.01.2025

по справі №916/197/25

за заявою: «Phoenix Shipping and Trading Ltd. Co S.R.L.» (вх. №4-1/25 від 22.01.2025) про вжиття заходів забезпечення позову щодо "Unika Logistic" шляхом накладення арешту на судно та заборони капітану порту вчиняти певні дії

суддя суду першої інстанції - Желєзна С.П.

місце винесення ухвали: м. Одеса, Господарський суд Одеської області, пр.-т Шевченка, 29

ВСТАНОВИВ:

22.01.2025 до Господарського суду Одеської області надійшла заява «Phoenix Shipping and Trading Ltd. Co S.R.L.» (Румунія) про вжиття заходів забезпечення позову щодо «Unika Logistic» (Республіка Болгарія) шляхом накладення арешту на морське судно «STL » (номер ІМО 9109811, прапор - Танзанія), яке знаходиться в акваторії Ізмаїльського морського порту, Ізмаїльської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», шляхом його затримання та заборони виходу з акваторії Ізмаїльського морського порту, Ізмаїльської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України»; заборони Капітану Ізмаїльського морського порту Ізмаїльської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» оформлювати і надавати дозвіл на вихід морського судна «STL Fortis».

В обґрунтування поданої заяви «Phoenix Shipping and Trading Ltd. Co S.R.L.» посилається на наявність чинної морської вимоги до «Unika Logistic», яка виникла у зв`язку з наданням судновласнику комплексу агентських послуг в порту Констанца, розмір якої станом на момент подання заяви становить 9 017 євро. Наявність чинної морської вимоги до судновласника, за твердженням заявника, є підставою для накладення арешту на морське судно «STL » згідно з вимогами Міжнародної конвенції з уніфікації деяких правил щодо накладення арешту на морські судна від 10.05.1952.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 24.01.2025 відмовлено «Phoenix Shipping and Trading Ltd. Co S.R.L.» у задоволенні заяви (вх. №4-1/25 від 22.01.2025) про вжиття заходів забезпечення позову щодо «Unika Logistic» шляхом накладення арешту на судно та заборони капітану порту вчиняти певні дії.

Обґрунтування оскаржуваної ухвали.

Суд першої інстанції зазначив про те, що надані суду відомості про ідентифікаційні дані судна, отримані заявником з румунського морського єдиного вікна, не містить апостилю, що свідчить про надання заявником недопустимого доказу, який належним чином не може підтвердити факт можливого представництва інтересів судновласника компанією «STL Marine Bulgaria Ltd».

Не погодившись із вказаною ухвалою суду, «Phoenix Shipping and Trading Ltd. Co S.R.L.» звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права просить скасувати ухвалу Господарського суду Одеської області від 24.01.2025

1) Ухвалити постанову, якою:

- Накласти арешт на морське судно «STL Fortis» (номер ІМО 9109811, прапор - Танзанія), яке знаходиться в акваторії Ізмаїльського морського порту, Ізмаїльської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (68600, Одеська область, місто Ізмаїл, вулиця набережна Лукі Капікраяна, будинок 4, електронна адреса: ІНФОРМАЦІЯ_1), шляхом його затримання та заборони виходу з акваторії Ізмаїльського морського порту, Ізмаїльської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України».

- Заборонити Капітану Ізмаїльського морського порту Ізмаїльської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» оформлювати і надавати дозвіл на вихід морського судна «STL Fortis» (номер ІМО 9109811, прапор - Танзанія), яке знаходиться в акваторії Ізмаїльського морського порту, Ізмаїльської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (68600, Одеська область, місто Ізмаїл, вулиця набережна Лукі Капікраяна, будинок 4, електронна адреса: ІНФОРМАЦІЯ_1).

Узагальненні доводи апеляційної скарги.

Скаржник зазначає, що капітан Судна, відповідно до ч. 2 ст. 58 КТМ України, визнається представником судновласника щодо дій, викликаних потребами судна.

У формі щодо ідентифікації судна капітан Судна, як представник судновласника (компанії «Unika Logistic») вказав, що електрона адреса компанії «Unika Logistic» є .

За наведеного у суду не було підстав ставити під сумнів, що листування з адреси відбувалось від імені компанії власника Судна.

У той же час суд, дійшов до помилкового висновку про те, надана Заявником форма щодо ідентифікації судна є недопустимим доказом, оскільки на ній не був проставлений апостиль.

Зокрема суд послався на положення ст. 13 ЗУ «Про міжнародне приватне право» та ст.ст. 1-4 «Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів».

Однак, вказані положення застосовуються тільки до документів виданих уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі.

Суд не звернув увагу на те, що у листі від 23.10.2024 року (з адреси ) вказано, що представник «STL Marine Bulgaria Ltd» очікує підтвердження платежу (оплати Фінального дисбурсменського рахунку PHO - 4232 від 15.10.2024 року) від судновласника, що ще раз доводить те, шо скаржник вів листування з представником власника Судна.

Суд не врахував те, що компанія «Unika Logistic», як власник Судна, не могла не знати про те, що її Судну надаються агентські послуги Апелянтом у порту Констанца. Жодних заперечень з боку судновласника щодо послуг наданих Апелянтом чи операторами портових послуг, які залучались Апелянтом, не було. Вказане свідчить про те, що фактично судновласник прийняв усі надані Судну послуги, які замовлялись його представником.

Процесуальний рух справи в суді апеляційної інстанції.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи було визначено колегію суддів у складі: головуючого судді - Філінюк І.Г. судді Аленін О.Ю., Принцевська Н.М., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.01.2025.

На момент надходження апеляційної скарги матеріали справи №916/197/25 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду не надходили.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.02.2025 доручено Господарському суду Одеської області невідкладно надіслати матеріали справи №916/197/25 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.

Відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою "Phoenix Shipping and Trading Ltd. Co S.R.L." на ухвалу Господарського суду Одеської області від 24.01.2025 по справі №916/197/25 до надходження матеріалів справи з суду першої інстанції.

06.02.2025 матеріали справи №916/197/25 надійшли на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 10.02.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою «Phoenix Shipping and Trading Ltd. Co S.R.L.» на ухвалу Господарського суду Одеської області від 24.01.2025 по справі №916/197/25.

Призначено справу № 916/197/25до розгляду на 04.03.2025 о 15:30 год.

Під час судового засідання 04.03.2025 представник «Phoenix Shipping and Trading Ltd. Co S.R.L.» підтримав доводи та вимоги за апеляційною скаргою та просив задовольнити останню.

Інші представники учасників справи у судове засідання не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Відповідно до ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет їх юридичної оцінки господарським судом Одеської області та проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до приписів статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Фактичні обставини справи.

«Phoenix Shipping and Trading Ltd. Co S.R.L.» є румунською компанією, яка серед іншого надає послуги з агентування морських суден у порту Констанца, Румунія.

20.09.2024 «Phoenix Shipping and Trading Ltd. Co S.R.L.» направив на електрону адресу Судна () в електронному форматі форми документів та заяв, які мають бути заповнені капітаном Судна для оформлення прибуття Судна до порту Констанца.

Того ж дня заявник отримав від капітана Судна заповненні у електронному виді форми на прибуття Судна до порту Констанца (Додаток 4 до Заяви). У формі щодо ідентифікації судна капітан Судна зазначив, зокрема, назву компанії власника судна - «Unika Logistic» та її електрону адресу - (адреса з якої відбулось призначення «Phoenix Shipping and Trading Ltd. Co S.R.L.» та велось подальше листування з боку судновласника).

21.09.2024 «Phoenix Shipping and Trading Ltd. Co S.R.L.» отримав електронний лист від представника судновласника Судна () щодо призначення Заявника в якості морського агенту Судна під час його заходження у порт Констанца, Румунія під завантаження близько 2 700 тон дизельного палива (Додаток 3 до Заяви).

Вказаним листом представник судновласника просив «Phoenix Shipping and Trading Ltd. Co S.R.L.» виставляти рахунки за надані послуги на адресу компанії «STL Marine Bulgaria Ltd», а також направити на електрону пошту Судна () комплект документів, які мають бути заповнені капітаном Судна для прибуття судна у порт (що вже було зроблено у попередній день).

Судно прибуло у порт Констанца 23.09.2024 і залишило його 26.09.2024. За цей час «Phoenix Shipping and Trading Ltd. Co S.R.L.» надав судновласнику Судна комплекс агентських послуг на суму 2 200 євро, а також здійснив наступні витрати в інтересах судновласника Судна на суму 18 742 євро:

- портові збори пов`язані з лоцманською проводкою Судна,

- портові збори пов`язані з роботою буксирів для проведення швартування Судна до причалу,

- портові збори пов`язані з перебуванням Судна в порту,

- збори пов`язані зі збором відходів Судна,

- послуги капітанської служби порту щодо Судна,

- штраф винесений по відношенню до капітана Судна у зв`язку з порушенням правил безпеки судноплавства,

- інші різноманітні портові збори щодо Судна,

- придбання за замовленням швартового канату для Судна, а також навігаційних мап.

21.09.2024 «Phoenix Shipping and Trading Ltd. Co S.R.L.» виставив на адресу компанії «STL Marine Bulgaria Ltd» попередній дисбурсменський рахунок № 1841 на суму 11 924, 96 євро (Додаток 5 до Заяви), який був сплачений 27.09.2024 року, що підтверджується відповідним дебітовим авізо від 27.09.2024 року (Додаток 6 до Заяви).

25.09.2024 «Phoenix Shipping and Trading Ltd. Co S.R.L.» виставив на адресу компанії «STL Marine Bulgaria Ltd» ще один Попередній дисбурсменський рахунок № 1846 на суму 9 367, 92 євро (Додаток 7 до Заяви), який не був оплачений.

23.10.2024 «Phoenix Shipping and Trading Ltd. Co S.R.L.» направив представнику судновласника Фінальний дисбурсменський рахунок PHO - 4232 від 15.10.2024 року (Додаток 9 до заяви про арешт), який враховує усі надані Апелянтом послуги і понесені витрати у зв`язку з вказаним вище заходом Судна до порту Констанца, а також попередньо отримані 11 924, 96 євро.

Відповідно до Фінального дисбурсменського рахунку PHO - 4232 судновласник та/або його представник мали сплатити «Phoenix Shipping and Trading Ltd. Co S.R.L.» 9 017 євро.

Джерела права та позиція Південно - західного апеляційного господарського суду.

Відповідно до статті 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Тобто забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача (боржника) або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача або особи, яка звернулась з відповідними вимогами у справі про банкрутство.

При цьому сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ГПК України, обов`язковим є подання доказів щодо наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Підставою для вжиття заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення про те, що невжиття заходів до забезпечення позову у подальшому утруднить або зробить неможливим виконання рішення господарського суду у разі задоволення заявлених вимог або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Тому, забезпечення позову у господарському процесі застосовується з метою забезпечення реального виконання судового рішення у справі або ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Відповідно до частини 1 статті 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги.

У частині 3 статті 139 ГПК України унормовано, що заява про забезпечення позову у вигляді арешту морського судна подається в письмовій формі і повинна містити, зокрема, розмір та суть морської вимоги, що є підставою для арешту судна.

Разом з тим, відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у Постанові від 18.10.2019 у справі № 915/1301/19, обґрунтування заявником належним чином необхідності забезпечення позову не є обов`язковою умовою для задоволення відповідної заяви в силу пункту 3 частини 3 статті 139 ГПК України.

Згідно з частиною 2 статті 30 Господарського процесуального кодексу України справи про арешт судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням морського порту України, в якому перебуває або до якого прямує судно, або порту реєстрації судна.

Заява про арешт морського судна подається за місцезнаходженням порту реєстрації судна або за місцезнаходженням морського порту, в якому судно знаходиться або до якого прямує, незалежно від того, чи має такий суд юрисдикцію щодо розгляду по суті справи щодо морської вимоги, яка є підставою для арешту (частина 2 статті 138 ГПК України).

Іноземні особи мають такі самі процесуальні права та обов`язки, що і громадяни України та юридичні особи, створені за законодавством України, крім винятків, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України (стаття 365 ГПК України).

Відповідно до статті 1 Міжнародної конвенції з уніфікації деяких правил щодо накладення арешту на морські судна від 10.05.1952 (далі - Конвенція), до якої приєдналася Україна та яка набула чинності для України 16.05.2012, морська вимога означає вимогу, що виникає на підставі одного чи більше із зазначених нижче пунктів: збитку, завданого будь-яким судном у результаті зіткнення або в інший спосіб; загибелі людей або тілесного ушкодження, що заподіяні будь-яким судном або пов`язані з його експлуатацією; рятування судна або вантажу; договору, що стосується використання або здачі будь-якого судна в наймання за договором про фрахтування або інакше; договору, що стосується перевезення вантажів будь-яким судном за договором про фрахтування або інакше; втрати вантажу або шкоди, завданої вантажу, в тому числі багажу, який перевозиться будь-яким судном; загальної аварії; морської позики; буксирування; лоцманства; поставок товарів або матеріалів, що здійснюються для судна з метою його експлуатації або технічного обслуговування, незалежно від того, де ці поставки здійснюються; будування, ремонту або спорядження судна чи докових зборів; заробітної плати капітанів, офіцерів чи екіпажу; витрат капітана, у тому числі витрат вантажовідправників, фрахтувальників чи агентів, що здійснені за дорученням судна або його власника; спорів, що стосуються права власності на морське судно; спорів між співвласниками будь-якого судна стосовно права власності на це судно, його експлуатації або доходів від його експлуатації; іпотеки або морської застави будь-якого судна.

За змістом статті 4 Конвенції на судно може бути накладений арешт не інакше, як з дозволу суду або відповідного судового органу Договірної Держави, в якій здійснено арешт.

У частині 2 статті 6 Конвенції передбачено, що процесуальні норми, що стосуються арешту судна, клопотання про одержання дозволу, згаданого в статті 4, та всіх інших процесуальних питань, що можуть виникнути у зв`язку з арештом, визначаються правом Договірної Держави, в якій арешт був здійснений чи було подано клопотання щодо його здійснення.

Згідно з частиною 2 статті 8 Конвенції судно, що ходить під прапором Держави, яка не є Договірною Державою Конвенції, може бути заарештоване в межах юрисдикції будь-якої з Договірних Держав щодо будь-якої із морських вимог, що перераховані у статті 1, чи будь-якої іншої вимоги, щодо якої закон цієї Договірної Держави дозволяє арешт.

На підтвердження факту перебування судна «STL Fortis» (номер ІМО 9109811) в акваторії морського порту Ізмаїл суду було надано лист капітана порту Сергія Траченка за №004/14-06-01-48 від 21.01.2025.

10.10.2011 набув чинності Закон України «Про приєднання України до Міжнародної конвенції з уніфікації деяких правил щодо накладення арешту на морські судна» №3702-VI, згідно якого Конвенція набирає чинності для України через шість місяців з дати одержання Міністерством закордонних справ Бельгії повідомлення про приєднання України до Конвенції відповідно до статті 15 Конвенції.

Згідно зі ст. 1 Міжнародної конвенції з уніфікації деяких правил щодо накладення арешту на морські судна 1952 року морська вимога означає вимогу, що виникає на підставі одного чи більше із зазначених нижче пунктів, зокрема, витрат капітана, у тому числі витрат вантажовідправників, фрахтувальників чи агентів, що здійснені за дорученням судна або його власника (пункт n). Арешт означає затримання судна за ухвалою суду для забезпечення морської вимоги, але не включає конфіскацію судна на виконання судового рішення. Особа означає фізичні особи, компанії чи корпорації, уряди, урядові установи та органи державної влади. Позивач означає особу, яка стверджує, що морська вимога пред`являється на його користь.

Статтею 2 Міжнародної конвенції з уніфікації деяких правил щодо накладення арешту на морські судна 1952 року передбачено, що судно, яке ходить під прапором однієї з Договірних Держав, може бути заарештоване в межах юрисдикції будь-якої з Договірних Держав лише стосовно морської вимоги й жодної іншої, але ніщо в цій Конвенції не може розглядатися як розширення чи обмеження прав і повноважень, якими наділені уряди чи їхні установи, органи державної влади чи портові або докові власті згідно з їхніми чинними внутрішніми законами або правилами щодо арешту, затримання або іншого способу перешкоджання відходу суден, які перебувають у межах їхньої юрисдикції.

При цьому, згідно ст. 8 Міжнародної конвенції з уніфікації деяких правил щодо накладення арешту на морські судна 1952 року судно, що ходить під прапором Держави, яка не є Договірною Державою Конвенції, може бути заарештоване в межах юрисдикції будь-якої з Договірних Держав щодо будь-якої з морських вимог, що перераховані у статті 1, чи будь-якої іншої вимоги, щодо якої закон цієї Договірної Держави дозволяє арешт.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Міжнародної конвенції з уніфікації деяких правил щодо накладення арешту на морські судна 1952р. з урахуванням положень пункту 4 цієї статті й статті 10, позивач може накласти арешт або на конкретне судно, щодо якого виникла морська вимога, або на будь-яке інше судно, власником якого є особа, яка була в момент виникнення морської вимоги власником конкретного судна, навіть якщо заарештоване судно готове до відплиття, але жодне судно, за винятком окремого судна, щодо якого виникла морська вимога, не може бути заарештоване стосовно будь-якої з морських вимог, перелічених у підпунктах «o», «p» або «q» пункту 1 статті 1.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Міжнародної конвенції з уніфікації деяких правил щодо накладення арешту на морські судна 1952 року якщо у випадку договору оренди судна з передачею володіння фрахтувальнику фрахтувальник, а не зареєстрований власник несе відповідальність щодо морської вимоги, яка стосується цього судна, позивач може накласти арешт на таке судно чи на будь-яке інше судно, що належить такому фрахтувальникові, з дотриманням положень цієї Конвенції, але жодне інше судно, що належить зареєстрованому власникові, не може бути піддано арештові у зв`язку з такими морськими вимогами. Положення цього пункту застосовуються до будь-якого випадку, коли особа, яка не є зареєстрованим власником судна, є відповідальною щодо морської вимоги, яка стосується цього судна.

Враховуючи вимоги ст. 3 Міжнародної конвенції з уніфікації деяких правил щодо накладення арешту на морські судна 1952 року, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що виникнення у позивача морської вимоги до судновласника надає право звернутись до суду з вимогою про арешт будь-якого судна цього судновласника, за винятків вимог, перелічених у підпунктах «o», «p» або «q» пункту 1 статті 1 Конвенції з уніфікації деяких правил щодо накладення арешту на морські судна 1952 року.

Натомість, виникнення у позивача морської вимоги до особи, яка не є судновласником, передбачає можливість накладення арешту або на конкретне судно, яке належить фрахтувальнику або будь-яке інше судно, яке перебуває у користуванні фрахтувальника.

Зі змісту заяви «Phoenix Shipping and Trading Ltd. Co S.R.L.» про вжиття заходів забезпечення позову вбачається, що власником судна «STL Fortis» (номер ІМО 9109811) виступає «Unika Logistic».

Натомість, рахунки були виставлені заявником «STL Marine Bulgaria Ltd». Так, «Phoenix Shipping and Trading Ltd. Co S.R.L.» зазначає, що прохання виставляти рахунки на адресу «STL Marine Bulgaria Ltd» було заявлено представником судновласника, на підтвердження чого суду було надано електронний лист від 21.09.2024.

З наданих «Phoenix Shipping and Trading Ltd. Co S.R.L.» документів можна встановити, що рахунки за надані агентські послуги дійсно були виставлені компанії «STL Marine Bulgaria Ltd».

Отже, арешт на судно «STL Fortis» за заявою «Phoenix Shipping and Trading Ltd. Co S.R.L.» може бути накладено у випадку надання суду переконливих доказів представництва інтересів судновласника, тобто «Unika Logistic», компанією «STL Marine Bulgaria Ltd», оскільки відповідачем за морською вимогою виступає саме судновласник.

На підтвердження представництва компанією «STL Marine Bulgaria Ltd» інтересів судновласника суду було надано електронний лист від 21.09.2024, направлений заявнику (з електронної пошти ), а також відомості про ідентифікаційні дані судна, отримані заявником з румунського морського єдиного вікна, згідно яких вказана вище електронна пошта є контактною поштою судновласника, тобто «Unika Logistic».

Колегія суддів не погоджується з висновком суду, що надані відомості про ідентифікаційні дані судна, отримані заявником з румунського морського єдиного вікна, не містить апостилю, що свідчить про надання заявником недопустимого доказу, який належним чином не може підтвердити факт можливого представництва інтересів судновласника компанією «STL Marine Bulgaria Ltd», відповідно до наступного.

Капітан Судна, відповідно до ч. 2 ст. 58 КТМ України, визнається представником судновласника щодо дій, викликаних потребами судна.

У формі щодо ідентифікації судна капітан Судна, як представник судновласника (компанії «Unika Logistic») вказав, що електрона адреса компанії «Unika Logistic» є .

За наведеного у суду не було підстав ставити під сумнів, що листування з адреси відбувалось від імені компанії власника Судна.

Відповідно до ст. 1 вказаної Конвенції ця Конвенція поширюється на офіційні документи, які були складені на території однієї з Договірних держав і мають бути представлені на території іншої Договірної держави. Для цілей цієї Конвенції офіційними документами вважаються, документи, які виходять від органу або посадової особи, що діють у сфері судової юрисдикції держави, включаючи документи, які виходять від органів прокуратури, секретаря суду або судового виконавця; нотаріальні акти; офіційні свідоцтва, виконані на документах, підписаних особами у їх приватній якості, такі як офіційні свідоцтва про реєстрацію документа або факту, який існував на певну дату, та офіційні і нотаріальні засвідчення підписів, адміністративні документи.

Надана Заявником форма щодо ідентифікації судна не була видана уповноваженим органом Румунії, і не підлягає легалізації для визнання в Україні.

Вказана форма була заповнена капітаном Судна і була направлена «Phoenix Shipping and Trading Ltd. Co S.R.L.» електронною поштою в якості додатка до електронного листа (файл - «+templates_Ship_v_5.1.xlsx»).

Представник «Phoenix Shipping and Trading Ltd. Co S.R.L.» надав суду як роздруківку цієї форми так і роздруківку електронного листа капітана Судна, яким вона була направлена Скаржнику для оформлення формальностей для прибуття Судна до порту Констанца.

З огляду на вказане вище, суд безпідставно визнав форму щодо ідентифікації судна недопустимим доказом.

Крім того, у листі від 23.10.2024 (з адреси ) вказано, що представник «STL Marine Bulgaria Ltd» очікує підтвердження платежу (оплати Фінального дисбурсменського рахунку PHO - 4232 від 15.10.2024 року) від судновласника, що ще раз доводить те, шо «Phoenix Shipping and Trading Ltd. Co S.R.L.» вів листування з представником власника Судна.

Таким чином, надавши оцінку наведеним заявником у заяві про вжиття заходів забезпечення позову обґрунтуванням та доказам, наданим на її підтвердження, урахувавши наведені положення законодавства, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення вказаної заяви «Phoenix Shipping and Trading Ltd. Co S.R.L.» та накладення арешту на морське судно «STL Fortis» (номер ІМО 9109811, прапор - Танзанія), яке знаходиться в акваторії Ізмаїльського морського порту, Ізмаїльської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (68600, Одеська область, місто Ізмаїл, вулиця набережна Лукі Капікраяна, будинок 4, електронна адреса: ІНФОРМАЦІЯ_1), шляхом його затримання та заборони виходу з акваторії Ізмаїльського морського порту, Ізмаїльської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України».

Водночас, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що відсутні підстави для заборони капітану Ізмаїльського морського порту Ізмаїльської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» оформлювати і надавати дозвіл на вихід морського судна «STL Fortis» у будь-якому випадку відсутні, оскільки такий спосіб забезпечення не передбачений Міжнародною конвенцією з уніфікації деяких правил щодо накладення арешту на морські судна 1952 року. Правовим наслідком накладення арешту є неможливість виходу судна з порту в результаті вжиття уповноваженими державними органами відповідних заходів. При цьому, оскільки судно не є та не буде виступати предметом спору, підстави для застосування п. 4 ч. 1 ст. 137 ГПК України відсутні.

Колегія суддів вважає, що у даному випадку вжиття заходів забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, оскільки мета забезпечення позову це негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи унеможливлення виконання рішення, а також перешкоджання завдання шкоди позивачу, мають суто процесуальний «забезпечувальний» характер та їх вчинення жодним чином не впливає на вирішення справи по суті.

При цьому суд зауважує, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову судом не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Окремо суд звертає увагу учасників справи на те, що в ч.6 ст.140 ГПК України передбачена можливість вирішення судом питання щодо зустрічного забезпечення.

Частинами 1 та 4 ст.141 ГПК України встановлено, що суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову. Якщо клопотання про зустрічне забезпечення подане після застосування судом заходів забезпечення позову, питання зустрічного забезпечення вирішується судом протягом десяти днів після подання такого клопотання.

З урахуванням відсутності у суду інформації з приводу можливих збитків відповідача та їх розміру, правові підстави для зустрічного забезпечення наразі не вбачаються.

Разом з тим, суд зазначає, що особи, які є відповідальними за морською вимогою, жодним чином не позбавлені права на підставі ст. 141 ГПК України звернутися до суду з клопотанням про здійснення зустрічного забезпечення.

Висновки суду апеляційної інстанції.

Стаття 277 ГПК України встановлює підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.

1. Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

У даному випадку ухвалу було прийнято з невірним застосуванням приписів статті 137 ГПК України, а тому апеляційна скарга «Phoenix Shipping and Trading Ltd. Co S.R.L.» підлягає частковому задоволенню, а ухвала Господарського суду Одеської області від 24.01.2025 у справі №916/197/25 частковому скасуванню з прийняттям нового рішення про часткове задоволення заяви «Phoenix Shipping and Trading Ltd. Co S.R.L.» про забезпечення позову до подачі позову.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 276-277, 281-283 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу «Phoenix Shipping and Trading Ltd. Co S.R.L.» - задовольнити частково.

Ухвалу Господарського суду Одеської області від 24.01.2025 у справі № 916/197/25 - скасувати частково та прийняти нове рішення.

Заяву «Phoenix Shipping and Trading Ltd. Co S.R.L.» (вх. №4-1/25 від 22.01.2025) про вжиття заходів забезпечення позову щодо «Unika Logistic» шляхом накладення арешту на судно та заборони капітану порту вчиняти певні дії - задовольнити частково.

Накласти арешт на морське судно «STL Fortis» (номер ІМО 9109811, прапор - Танзанія), яке знаходиться в акваторії Ізмаїльського морського порту, Ізмаїльської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (68600, Одеська область, місто Ізмаїл, вулиця набережна Лукі Капікраяна, будинок 4, електронна адреса: ІНФОРМАЦІЯ_1), шляхом його затримання та заборони виходу з акваторії Ізмаїльського морського порту, Ізмаїльської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України».

В решті заяви відмовити.

Стягувачем за ухвалою є «Phoenix Shipping and Trading Ltd. Co S.R.L.» (ІПН/Ідент. № платника ПДВ: RO 1893329? адреса вул. Сармізегетуза, № 52, Жудец (повіт) Констанца, Румунія).

Боржником за ухвалою є «Unika Logistic» (адреса вул. Академіка Андрія Сахарова, 15, корп.. A, кв. 19, район Младост, 9009, Варна, Болгарія).

Постанова підлягає виконанню відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Постанова може бути пред`явлена до примусового виконання у строк, передбачений ст.12 Закону України «Про виконавче провадження».

Копію постанови для виконання направити: капітану Ізмаїльського морського порту (електронна адреса: ІНФОРМАЦІЯ_1, адреса: 68600, Ізмаїл, вул. Набережна Лукі Капікраяна, 4); Ізмаїльської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адреса: 68600, Одеська область, місто Ізмаїл, вулиця набережна Лукі Капікраяна, будинок 4, електронна адреса: ІНФОРМАЦІЯ_1);

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у строки, передбачені статтею 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 05.03.2025.

Головуючий суддя І.Г. Філінюк

Суддя О.Ю. Аленін

Суддя Н.М. Принцевська