ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
03 березня 2025 рокуСправа № 921/165/24
Господарський суд Тернопільської області у складі судді Руденка О.В. розглянувши заяву Шумського комунального спеціалізованого лісогосподарського та мисливського підприємства "Волинь" №б/н (вх. №1221) від 19.02.2025 про розстрочення виконання рішення суду у справі №921/165/24
за позовом Керівника Кременецької окружної прокуратури в інтересах держави в особі:
позивача 1: Державної екологічної інспекції у Тернопільській області
позивача 2: Шумської міської ради
до відповідача Шумського комунального спеціалізованого лісогосподарського та мисливського підприємства "Волинь"
про стягнення шкоди в сумі 55 961,72 грн.
за участі представників сторін:
прокурора: Куліковська Л.Б., довіреність;
позивача 1: Жмуд Н.В., довіреність.
Суть справи:
Рішенням суду від 17.06.2024 позов задоволено повністю, стягнуто з відповідача шкоду в сумі 55 961 грн 72 коп. та 3 028 грн в рахунок повернення сплаченого судового збору. Постановою Західного апеляційного господарського суду від 16.12.2024 зазначене вище судове рішення залишено без змін. Відтак, 26.12.2024 на його виконання судом видано відповідний наказ.

Через систему "Електронний суд" 19.02.2025 Шумське комунальне спеціалізоване лісогосподарське та мисливське підприємство "Волинь" звернулось до суду із заявою №б/н (вх. №1221) від 19.02.2025 про розстрочення виконання судового рішення, згідно якої, останнє просить розстрочити виконання рішення суду в частині стягнення шкоди на 12 місяців, шляхом стягнення її рівними частинами по 4 663,5 грн.

Заява мотивована, серед іншого, неможливістю негайного виконання рішення суду у повному обсязі, оскільки боржник перебуває у важкому фінансовому стані. Окрім цього, відповідач має на виконанні ряд господарських договорів на загальну суму 185 520,00 грн, несвоєчасне виконання яких матиме для боржника негативні фінансові наслідки, аж до повної зупинки підприємства та можливості оголошення його банкрутом.

Ухвалою від 20.02.2025 вказану заяву судом призначено до розгляду на 03.03.2025.

Представник заявника у судове засідання не прибув.

Прокурор та представник Державної екологічної інспекції у Тернопільській області у судовому засіданні заперечили щодо розстрочення, вказавши, серед іншого, на недотримання заявником приписів ст.331 ГПК України.

Представник позивача 2 у судове засідання не прибув, однак від останнього через систему "Електронний суд" надійшла заява №б/н (вх.№1319) від 24.02.2025, у якій орган місцевого самоврядування не заперечує щодо розстрочення виконання судового рішення від 17.06.2024 на 12 місяців. Також просить суд розглядати заяву без участі представника міської ради.

Неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про розстрочення виконання рішення суду згідно приписів ст. 331 ГПК України.

Розглянувши заяву, матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються доводи заявника, заслухавши прокурора та представника Державної екологічної інспекції у Тернопільській області, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про розстрочку виконання рішення суду з огляду на таке.

Право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав особи і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду. Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Савіцький проти України" (Заява № 38773/05) від 26.07.2012 суд наголосив, що право на суд, захищене пунктом 1 статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній із сторін. Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок.

Разом з тим, за приписами ч., ч. 1, 2 ст. 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення.

Відповідно ч.ч. 3-5 ст. 331 ГПК України, підставою для розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

З наведеного слід прийти до висновку пр те, що розстрочення виконання рішення спрямоване, в першу чергу, на забезпечення повного виконання рішення суду та є допоміжним процесуальним актом реагування суду на перешкоди, які унеможливлюють або ускладнюють його виконання.

При цьому запроваджений процесуальними нормами механізм розстрочення виконання судового рішення є винятковою мірою, що спрямована на досягнення кінцевої мети судового розгляду - виконання ухваленого судом рішення.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; його фінансовий стан; відсутність коштів на банківських рахунках і майна; стихійне лихо, інші надзвичайні події, тощо. Водночас, питання щодо надання розстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі.

Господарський процесуальний кодекс України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання, тому суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини за правилами, встановленими цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом.

Так, у рішенні у справі "Глоба проти України" №15729/07 від 05.07.2012 суд зазначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції.

Обґрунтовуючи подану заяву, боржник посилається на скрутне фінансове становище та неможливість виконання судового рішення без його розстрочення. На підтвердження цього відповідачем надано звіт про фінансові результати за 2024 рік, відповідно до якого чистий прибуток підприємства за вказаний період становить 19400,00 грн, в той же час поточні зобов`язання за 2024 рік складають 1143000,00грн. Виникнення заборгованості перед позивачем та неможливість своєчасної оплати за зобов`язаннями відповідач пояснює також існуванням об`єктивних факторів, що не залежали від його волі, а саме військовою агресією рф проти України. До того ж боржник, має на виконанні ряд господарських договорів на загальну суму 185520,00 грн. У разі несвоєчасного виконання Шумським КСЛМП "Волинь" взятих на себе договірних зобов`язань, останнє матиме негативні фінансові наслідки, аж до повної зупинки підприємства та можливості оголошення його банкрутом.

Крім того, основним видом діяльності Шумського комунального спеціалізованого лісогосподарського та мисливського підприємства "Волинь" відповідно до змісту Статуту є діяльність у лісовому господарстві, що передбачає собою обов`язок забезпечувати охорону, захист, відтворення, підвищення продуктивності лісових насаджень, посилення їх корисних властивостей, вжиття інших заходів відповідно до законодавства на основі принципів сталого розвитку, дотримання правил і норм використання лісових ресурсів, здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів.

В свою чергу суд відзначає, що відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить, що "державний орган або інша юридична особа не може посилатися на відсутність коштів, щоб не виплачувати борг, підтверджений судовим рішенням. У такому випадку суд не може прийняти аргумент, що визначає таку відсутність як "виняткові обставини". (§ 40 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Півень проти України" від 29.06.2004).

Суд також звертає увагу на те, що боржник неможливість одночасного виконання судового рішення у 2025 році, обґрунтовує звітом про фінансові результати за 2024 рік, не долучаючи ні одного доказу щодо власного фінансового становища на час звернення до суду у 2025 році.

Аналогічно, із трьох долучених боржником до матеріалів справи договорів, що укладені ним із іншими господарюючими суб`єктами, строк дії двох №10/24 та 12/24 закінчився також у 2024 році. А тому очевидно, що одночасне виконання судового рішення по справі №921/165/24 у 2025 році, не може створювати негативні наслідки для виконання договірних зобов`язань за наведеними вище угодами.

Суд також переконаний, що воєнний стан на території України негативним чином впливає на всю країну, а не лише відповідача. Однак це не означає, що боржник не може здійснювати статутну діяльність та набувати кошти, використовуючи їх, хоча б частково, для погашення існуючої заборгованості.

Натомість, незважаючи на набрання судовим рішенням законної сили у грудні 2024 року, ніяких доказів відшкодування шкоди з того часу, бодай в частині, боржник суду не надав.

Окрім того, суд звертає увагу на те, що визначений боржником помісячний розмір коштів - 4663,5 грн та обраний ним строк для розстрочки -12 місяців не ґрунтуються на приписах ч.5 ст.331 ГПК України, якою обумовлено, що розстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення.

В силу ч.1 статті 233 ГПК України суди ухвалюють рішення, негайно після закінчення судового розгляду.

Таким чином, у даній справі, з дотриманням відповідних процесуальних вимог, рішення судом було ухвалено 17.06.2024. З огляду на це, виконання останнього могло б бути відстрочено лише до 17.06.2025 року, а не до лютого 2026 року.

З наведеного в сукупності суд констатує, що заявник не надав достатніх доказів на підтвердження винятковості обставин, що ускладнюють виконання рішення суду або роблять його неможливим. Відтак, у суду відсутні правові підстави для задоволення його заяви про розстрочення виконання судового рішення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.232-235,331 ГПК України, суд,

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви Шумського комунального спеціалізованого лісогосподарського та мисливського підприємства "Волинь" №б/н (вх. №1221) від 19.02.2025 про розстрочення виконання рішення суду у справі №921/165/24 відмовити.

2. Копію ухвали надіслати всім учасникам справи відповідно до положень ч. 5 ст. 6 ГПК України.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її проголошення суддею та може бути оскаржена протягом 10 днів з дня набрання нею законної сили (ст.ст. 235, 255, 256 ГПК України). Згідно ст. 257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Повний текст ухвали складено 10.03.2025.

Учасники справи можуть отримати інформацію по справі на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет за вебадресою: https://te.court.gov.ua/sud5022.

Суддя О.В. Руденко