РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.03.2025Справа № 910/12715/24
Господарський суд міста Києва у складі судді Алєєвої І.В., за участю секретаря судового засідання Голуба О.М., розглянувши матеріали справи

за позовом ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Куб»

за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача :

1. Публічне акціонерне товариство «Національний депозитарій України»

2. Приватне акціонерне товариство «Завод електрохімічних покриттів»

про визнання права власності

Представники сторін: згідно протоколу судового засідання від 03.03.2025.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача про визнання права власності на 3 060 штук простих іменних акцій на загальну суму 765, 00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.10.2024 було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 25.11.2024.

04.11.2024 від Публічного акціонерного товариства «Національний депозитарій України» надійшли пояснення по справі.

12.11.2024 від Приватного акціонерного товариства «Завод електрохімічних покриттів» надійшли пояснення по справі.

У судовому засіданні 25.11.2024 представник позивача надав усні пояснення по справі, інші представники у судове засідання не з`явились.

У судовому засіданні 09.12.2024 представник позивача надав усні пояснення по справі, представник відповідача у судове засідання не з`явився.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.12.2024 було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 20.01.2025.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.01.2025 перепризначено розгляд справи на 10.02.2025.

10.02.2025 від ОСОБА_1 надійшло клопотання про розгляд справи без участі.

У судове засідання 10.02.2025 представники сторін не з`явились.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.02.2025 було закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 03.03.2025.

У судовому засіданні 03.03.2025 представник позивача підтримав позовні вимоги, інші учасники справи у судове засідання не з`явились.

Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

07.03.2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КУБ» (далі - Відповідач/Депозитарна установа) та ОСОБА_1 (далі - Позивач/Депонент) укладено Договір про обслуговування рахунку в цінних паперах № НОМЕР_1 (далі - Договір).

Відповідно до п. 1. 1. Договору депозитарна установа зобов`язується у порядку, передбаченому законодавством, внутрішніми документами Депозитарної установи та цим Договором, надавати послуги щодо відкриття та обслуговування рахунку у цінних паперах Депонента, проводити депозитарні операції за рахунком у цінних паперах Депонента на підставі розпоряджень Депонента та в інший спосіб, передбачений законодавством, а також надавати інші послуги у процесі провадження депозитарної діяльності відповідно до Положення про провадження депозитарної діяльності, затвердженого рішенням Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку (далі - НКЦПФР) від 23.04.2013 № 735.

Розділом 2 Договору визначені обов`язки сторін. Зокрема, Депозитарна установа зобов`язується протягом 3 (трьох) робочих днів з дати прийняття від депонента документів, відкрити Депоненту рахунок у цінних паперах (п. 2.1.1 Договору); здійснювати облік цінних паперів (п. 2.1.3 Договору) тощо.

На виконання умов вказаного Договору Депозитарною установою було відкрито Позивачу рахунок в цінних паперах з депозитарним кодом рахунку № НОМЕР_1 .

Як вбачається з виписки про стан рахунку в цінних паперах від 07.03.2017, виданої Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КУБ», станом на 07.03.2017 Позивач був власником простих іменних акцій кількістю 3060 шт., вартістю 765,00 грн, емітент - Приватне акціонерне товариство «Завод електрохімічних покриттів».

Рішенням НКЦПФР згідно Постанови №294-ДП-ДУ-Т про накладення санкції за правопорушення на ринках капіталу від 26.08.2021 (далі - Постанова) застосовано у відношенні Відповідача санкцію у вигляді анулювання ліцензії на провадження професійної діяльності на ринках капіталу-депозитарної діяльності.

Відповідно до положень статті 16 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» від 02.03.2015 № 222-VIII (в редакції чинній станом на час прийняття рішення про анулювання ліцензії та набрання ним чинності) анулюванням ліцензії є позбавлення ліцензіата права на провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, шляхом прийняття органом ліцензування рішення про анулювання його ліцензії.

Розділом V Порядку зупинення дії та анулювання ліцензії на окремі види професійної діяльності на фондовому ринку (ринку цінних паперів), затвердженого Рішенням НКЦПФР від 14.05.13р. № 816 (далі - Порядок № 816), визначені дії професійного учасника у випадку анулювання ліцензії на певні види професійної діяльності на фондовому ринку.

Так, відповідно до п. 1 розділу V Порядку № 816 депозитарна установа у випадку анулювання ліцензії зобов`язана припинити провадження професійної діяльності на фондовому ринку - депозитарної діяльності за певним видом з дати набрання чинності рішенням про анулювання ліцензії за цим видом депозитарної діяльності та зобов`язана здійснити дії, передбачені нормативноправовим актом Комісії, що регулює питання припинення провадження професійної діяльності на фондовому ринку (ринку цінних паперів) - депозитарної діяльності.

Порядок дій депозитарних установ, а також дій юридичних осіб, яким було анульовано ліцензії на провадження депозитарної діяльності на фондовому ринку, що припиняють провадження ними професійної діяльності на фондовому ринку - депозитарної діяльності, визначені Положенням про припинення депозитарною установою провадження професійної діяльності на фондовому ринку - депозитарної діяльності, затвердженого Рішенням НКЦПФР від 08.04.14р. № 431 (далі - Положення № 431).

Відповідно до п. 3 розділу III Положення № 431 у разі прийняття органом ліцензування рішення про анулювання ліцензії, всі документи, бази даних, архіви баз даних депозитарної установи, інформація щодо її депонентів, які не закрили рахунки в цінних паперах, та прав на цінні папери, які обліковувалися на їх рахунках станом на кінець операційного дня, що передує даті припинення діяльності, та невиплачені депозитарною установою кошти за цінними паперами особам, що мають право на їх отримання, передаються виключно до уповноваженого на зберігання.

Послідовність дій депозитарної установи, діяльність якої припиняється, у разі передання баз даних, архівів баз даних та документів уповноваженому на зберігання, визначена Главою 3 Розділу IV Положення № 431.

Так, згідно п. 1 Глави 3 Розділу IV Положення № 431 депозитарна установа (ліквідатор у разі відкриття ліквідаційної процедури) протягом 20 робочих днів, починаючи з першого робочого дня, наступного за датою припинення діяльності, повинна підготувати для передачі перелік документів, серед яких повинні міститись в т. ч. виписки про стан рахунків у цінних паперах та бази даних депозитарної установи станом на кінець операційного дня, що передує даті припинення діяльності. Згідно п. 2 Глави 3 Розділу IV Положення № 431 передавання документів, зазначених у пункті 1 цієї глави, від депозитарної установи до уповноваженого на зберігання повинно бути виконано депозитарною установою (ліквідатором у разі відкриття ліквідаційної процедури) не пізніше 30 календарних днів, починаючи з першого робочого дня, наступного за датою припинення діяльності, та оформлено актом прийманняпередавання, який підписується уповноваженими особами депозитарної установи (або ліквідатора у разі відкриття ліквідаційної процедури) та уповноваженого на зберігання, складеним не менше ніж у двох примірниках. Строк передавання документів, зазначених у п. 1 цієї глави, від депозитарної установи до уповноваженого на зберігання може бути продовжений органом ліцензування за його окремим рішенням у разі звернення депозитарної установи та подання документів, що обґрунтовують таке продовження. Орган ліцензування протягом 3 робочих днів з дати прийняття такого рішення надсилає відповідне повідомлення Центральному депозитарію цінних паперів та Національному банку України.

Відповідно до Рішення НКЦПФР від 01.10.2013 № 2092 статус Центрального депозитарія цінних паперів надано Публічному акціонерному товариству «Національний депозитарій України» (ПАТ «НДУ»).

Відповідь ПАТ «НДУ» на звернення Позивача (вих. №486/09-2-ЕД від 11.07.2023р.) свідчить про те, що Відповідач в порушення вимог п. 2 розділу V Порядку № 816, що був чинним на момент винесення Постанови, та ч. 3 розділу IV Положення № 431 не передав до ПАТ «НДУ», як уповноваженому на зберігання, документи, бази даних, копії баз даних та архіви баз даних. Тобто, Відповідач не виконав п. 2 Постанови.

Даний факт призвів до відсутності в реєстрі (переліку) акціонерів Приватного акціонерного товариства «Завод електрохімічних покриттів» інформації про Позивача (акціонера цього товариства), облік прав власності на акції якого здійснював Відповідач.

Таким чином були порушені права Позивача, який позбувся права розпоряджатись своєю власністю у вигляді цінних паперів. Підтвердженням чого є відповідь Приватного акціонерного товариства «Завод електрохімічних покриттів» (далі - Емітент), в якій зазначене наступне: відповідно з Переліком акціонерів, які мають право на участь у загальних зборах, наданого ПАТ «НДУ», станом на 19.04.2021 вих. № 37979 від 20.04.2021, де відображена інформація по рахунках в цінних паперах, акціонерами Емітента є 72 особи, в тому числі ОСОБА_1 , депозитарний код рахунку № НОМЕР_1 - власник 3060 шт. простих іменних акцій Емітента.

Також, відповідно до Переліку акціонерів, які мають право на отримання дивідендів, наданого ПАТ «НДУ», станом на 07.06.2021 вих. № 42408 від 09.06.2021 в системі депозитарного обліку наявна інформація про власника цінних паперів Емітента ОСОБА_1 .

З вищевказаних документів вбачається, що Позивач, станом на 09.06.2021 володів цінними паперами Емітента у тій самій кількості, що зазначена у Договорі.

Вказаними документами, відповідно до Закону України «Про депозитарну діяльність України» було засвідчено право власності позивача па цінні папери ПрАТ «Завод електрохімічних покриттів», які обліковувались на рахунку Позивача, відкритому у ТОВ «ФК «КУБ».

Але, відповідно до Переліку акціонерів, яким надсилається письмове повідомлення про проведення загальних зборів акціонерного товариства станом на 07.11.2022 вих. № 74372 від 14.11.2022 та Переліку акціонерів, які мають право на участь у загальних зборах акціонерного товариства станом на 09.12.2022 вих. №77472 від 12.12.2022, наданих ПАТ «НДУ», відсутня інформація про власника цінних паперв Емітента ОСОБА_1 .

В подальшому, в переліках акціонерів за 2023 рік, які отримувалися ПрАТ «Завод електрохімічних покриттів» а саме: Переліку акціонерів, яким надсилається письмове повідомлення про проведення загальних зборів акціонерного товариства, Переліку акціонерів, які мають право на участь у загальних зборах акціонерного товариства, Переліку акціонерів, які мають право на отримання дивідендів, відсутня інформація щодо акціонера ОСОБА_1 .

Водночас, у цих переліках містяться відомості про облік 7353 шт. акцій на депозитарному рахунку, відкритому в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КУБ» (депозитарна установа припинила діяльність) без розкриття власників цінних паперів.

Тобто, у зв`язку з невиконанням Відповідачем обов`язку щодо передачі ПАТ «НДУ» інформації про акції, належні Позивачу, така інформація відсутня в переліку акціонерів.

Більш того, внаслідок неправомірних дій Відповідача, Позивач позбавлений права отримати дивіденди на власні акції, оскільки згідно статті 34 Закону України «Про акціонерні товариства» виплата дивідендів здійснюється акціонерам, які включені до Переліку осіб, які мають право на отримання дивідендів на дату визначену наглядовою радою емітента.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що база даних не передана, з акціями товариства неможливо нічого зробити, оскільки будь-які операції, в тому числі списання, надання виписки - здійснюється виключно через депозитарну установу, а оскільки вона позбавлена ліцензії та відключена від системного програмного забезпечення відповідача, то з акціями неможливо вчинити жодну операцію, навіть скликати загальні збори акціонерів, чим, на думку позивача, порушуються як права позивача на управління товариством, так і зобов`язання товариства, встановлені законом.

За таких обставин Позивач звернувся до суду з позовом до Відповідача та просить суд Визнати за ОСОБА_1 право власності на 3060 штук простих іменних акцій (загальна номінальна вартість 765,00 грн., реєстраційний номер випуску - 627/10/1/2001, міжнародний ідентифікаційний номер цінних паперів (код ISIN) - UA), що становить 0,617293 відсотка статутного капіталу емітента - Приватного акціонерного товариства «Завод електрохімічних покриттів» (ідентифікаційний код юридичної особи 14315799), права на які та права за якими обліковувались на рахунку у цінних паперах з депозитарним кодом рахунку № НОМЕР_1 , відкритому у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КУБ».

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про депозитарну систему України» депозитарна діяльність - це діяльність професійних учасників депозитарної системи України та Національного банку України щодо надання послуг із зберігання та обліку цінних паперів, обліку і обслуговування набуття, припинення та переходу прав на цінні папери і прав за цінними паперами та обмежень прав на цінні папери на рахунках у цінних паперах депозитарних установ, емітентів, депозитаріїв-кореспондентів, осіб, які провадять клірингову діяльність, Розрахункового центру з обслуговування договорів на фінансових ринках (далі - Розрахунковий центр), депонентів, номінальних утримувачів, а також надання інших послуг, які відповідно до цього Закону мають право надавати професійні учасники депозитарної системи України.

Згідно з ч. 1, 6 ст. 14 Закону України "Про депозитарну систему України" депозитарною установою є юридична особа, що утворюється та функціонує у формі акціонерного товариства або товариства з обмеженою відповідальністю і яка в установленому порядку отримала ліцензію на провадження депозитарної діяльності депозитарної установи. Депозитарна діяльність провадиться депозитарною установою на підставі ліцензії, що видається Комісією в порядку, встановленому законодавством.

Судом встановлено, що 26.08.2021 Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку постановою № 294-ДП-ДУ-Т на відповідача накладено санкції за правопорушення на ринку цінних паперів у вигляді анулювання ліцензії на провадження професійної діяльності на фондовому ринку - депозитарної діяльності, а саме: депозитарна діяльність депозитарної установи серії АЕ № 286702 виданої на підставі рішення від 29.10.2013, та зобов`язано вчинити дії, передбачені пунктом 2 розділу V "Порядку зупинення дії та анулювання ліцензії на окремі види професійної діяльності на фондовому ринку (ринку цінних паперів)", затверджених рішенням НКЦПФР від 14.05.2013р. № 816 (далі - Порядок № 816).

Відповідно до положень ст. 16 Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності" анулюванням ліцензії є позбавлення ліцензіата права на провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, шляхом прийняття органом ліцензування рішення про анулювання його ліцензії. Рішення про анулювання ліцензії, прийняте з підстав, повторного порушення ліцензіатом ліцензійних умов, набирає чинності через тридцять календарних днів з дня його прийняття.

Розділом V Порядку №816 визначені дії професійного учасника у випадку анулювання ліцензії на певні види професійної діяльності на фондовому ринку.

Так, відповідно до п. 1 розділу V Порядку №816 депозитарна установа у випадку анулювання ліцензії зобов`язана припинити провадження професійної діяльності на фондовому ринку - депозитарної діяльності за певним видом з дати набрання чинності рішенням про анулювання ліцензії за цим видом депозитарної діяльності та зобов`язана здійснити дії, передбачені нормативно-правовим актом Комісії, що регулює питання припинення провадження професійної діяльності на фондовому ринку (ринку цінних паперів) - депозитарної діяльності.

Порядок дій депозитарних установ, а також дій юридичних осіб, яким було анульовано ліцензії на провадження депозитарної діяльності на фондовому ринку, що припиняють провадження ними професійної діяльності на фондовому ринку - депозитарної діяльності, визначені Положенням про припинення депозитарною установою провадження професійної діяльності на фондовому ринку - депозитарної діяльності, затвердженим рішенням Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 08.04.2014 №431 (далі за текстом - Положення №431).

Відповідно до п. 3 розділу III Положення № 431 у разі прийняття органом ліцензування рішення про анулювання ліцензії, всі документи, бази даних, архіви баз даних Депозитарної установи, інформація щодо її депонентів, які не закрили рахунки в цінних паперах, та прав на цінні папери, які обліковувалися на їх рахунках станом на кінець операційного дня, що передує даті припинення діяльності, та невиплачені депозитарною установою кошти за цінними паперами особам, що мають право на їх отримання, передаються виключно до уповноваженого на зберігання.

Послідовність дій депозитарної установи, діяльність якої припиняється, у разі передання баз даних, архівів баз даних та документів уповноваженому на зберігання, визначена Главою 3 Розділу IV Положення № 431.

Так, згідно з п. 1 Глави 3 Розділу IV Положення №431 депозитарна установа (ліквідатор у разі відкриття ліквідаційної процедури) протягом 20 робочих днів, починаючи з першого робочого дня, наступного за датою припинення діяльності, повинна підготувати для передачі перелік документів, серед яких повинні міститись в т.ч. виписки про стан рахунків у цінних паперах та бази даних депозитарної установи станом на кінець операційного дня, що передує даті припинення діяльності.

Згідно з п. 2 Глави 3 Розділу IV Положення №431 передавання документів, зазначених у пункті 1 цієї глави, від депозитарної установи до уповноваженого на зберігання повинно бути виконано депозитарною установою (ліквідатором у разі відкриття ліквідаційної процедури) не пізніше 30 календарних днів, починаючи з першого робочого дня, наступного за датою припинення діяльності, та оформлено актом приймання-передавання, який підписується уповноваженими особами депозитарної установи (або ліквідатора у разі відкриття ліквідаційної процедури) та уповноваженого на зберігання, складеним не менше ніж у двох примірниках. Строк передавання документів, зазначених у пункті 1 цієї глави, від депозитарної установи до уповноваженого на зберігання може бути продовжений органом ліцензування за його окремим рішенням у разі звернення депозитарної установи та подання документів, що обґрунтовують таке продовження. Орган ліцензування протягом 3 робочих днів з дати прийняття такого рішення надсилає відповідне повідомлення центральному депозитарію цінних паперів та Національному банку України.

Як встановлено судом вище, Позивач був власником простих іменних акцій кількістю 3060 шт., вартістю 765,00 грн, емітент - Приватне акціонерне товариство «Завод електрохімічних покриттів».

Разом з тим, позивач не має можливості отримати від відповідача виписки у цінних паперах, яка б підтверджувала права власності позивача на цінні папери.

Водночас, із матеріалів справи також вбачається, що відповідач не передав документи та бази даних, визначені Положенням №431 до уповноваженого на зберігання - центральному депозитарію.

Таким чином, внаслідок неправомірних дій відповідача, склалася ситуація, що унеможливлює користування і розпоряджання цінними паперами. Також, враховуючи вищевказані обставини, відповідач не провадить депозитарну діяльність, у зв`язку з відсутністю ліцензій що унеможливлює списання цінних паперів позивача на його рахунок у цінних паперах до іншої депозитарної установи.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтею 11 Цивільного кодексу України внормовано, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Таким чином, враховуючи, що відповідач, з моменту припинення ліцензії, втратив статус депозитарної установи, і при цьому не здійснив дій, передбачених чинних законодавством для передачі наявних у нього, як у депозитарної установи, документів, баз даних, архівів баз даних, інформації щодо його депонентів, які не закрили рахунки в цінних паперах, та прав на цінні папери, які обліковувалися на рахунках таких депонентів уповноваженому на зберігання - ПАТ "Національний депозитарій України", позивач позбавлений можливості підтвердити своє право власності на 3060 шт. простих іменних акцій, вартістю 765,00 грн, емітент - Приватне акціонерне товариство «Завод електрохімічних покриттів».

Невиконання відповідачем його зобов`язань визначених Положенням №431 порушує права та інтереси позивача, як власника цінних паперів, які обліковувалися на його рахунку у відповідача, оскільки фактично позбавляє позивача правомочностей власника цінних паперів.

Статтею 1 Протоколу №11 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст. 319 Цивільного кодексу України).

За приписами ст. 321 Цивільного кодексу України, які кореспондуються з положеннями ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 392 Цивільного кодексу України визначено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Передумовою для застосування ст. 392 Цивільного кодексу України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права, яке існувало та було зареєстровано у встановленому законом порядку.

Статтею 8 закону України "Про депозитарну систему України" визначено, що підтвердженням прав на цінні папери та прав за цінними паперами, що існують в бездокументарній формі, а також обмежень прав на цінні папери у певний момент часу є обліковий запис на рахунку в цінних паперах депонента в депозитарній установі. Виписка з рахунка в цінних паперах не є цінним папером, а її передача від однієї особи до іншої не є вчиненням правочину щодо цінних паперів і не тягне за собою переходу прав на цінні папери та прав за цінними паперами.

Отже, реалізація права власності на набуті цінні папери можлива після належного їх оформлення - видачі особі сертифіката (при документарній формі випуску) або зарахування цінних паперів на рахунок особи та отримання нею виписки з рахунку у цінних паперах (при бездокументарній формі випуску).

Враховуючи, що відповідач з моменту припинення ліцензії втратив статус депозитарної установи, і при цьому не здійснив дій передбачених чинних законодавством для передачі наявних у нього, як у депозитарної установи, документів, баз даних, архівів баз даних, інформації щодо його депонентів, які не закрили рахунки в цінних паперах, та прав на цінні папери, які обліковувалися на рахунках таких депонентів уповноваженому на зберігання, позивач позбавлений об`єктивної можливості підтвердити своє право власності на 3060 шт. простих іменних акцій, вартістю 765,00 грн, емітент - Приватне акціонерне товариство «Завод електрохімічних покриттів».

Позов про визнання права власності є речово-правовим, вимоги якого звернені до суду, який повинен підтвердити наявність у позивача права власності на спірне майно. Об`єктом цього позову є усунення невизначеності відносин права власності позивача. Підставою позову є обставини, що підтверджують право власності позивача на майно. Умовами задоволення позову про визнання права власності на майно є наявність у позивача доказів на підтвердження в судовому порядку факту приналежності йому спірного майна на праві власності.

При цьому, діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (п. 5 постанови №5 від 07.02.2014 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав").

Таким чином, з огляду на вищевикладені норми чинного законодавства та встановлені судом обставини справи, відсутній інший, окрім судового, шлях для відновлення порушеного права власності позивача на вищевказані цінні папери, ніж визнання права власності на них за позивачем.

Отже, позовні вимоги про визнання за ОСОБА_1 право власності на 3060 штук простих іменних акцій (загальна номінальна вартість 765,00 грн., реєстраційний номер випуску - 627/10/1/2001, міжнародний ідентифікаційний номер цінних паперів (код ISIN) - UA), що становить 0,617293 відсотка статутного капіталу емітента - Приватного акціонерного товариства «Завод електрохімічних покриттів» (ідентифікаційний код юридичної особи 14315799), права на які та права за якими обліковувались на рахунку у цінних паперах з депозитарним кодом рахунку № НОМЕР_1 , відкритому у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КУБ», підлягають задоволенню.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ч.2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно з приписами статей 78-79 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Будь-які подані учасниками процесу докази (в тому числі, зокрема, й стосовно інформації у мережі Інтернет) підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.

Надаючи оцінку доводам учасників судового процесу, судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994р. Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, Господарський суд першої інстанції враховує висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (Заява №4909/04) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі № 910/13407/17.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Судові витрати позивача відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 129, 236-238, 240, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати за ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ,) право власності на 3060 штук простих іменних акцій (загальна номінальна вартість 765,00 грн., реєстраційний номер випуску - 627/10/1/2001, міжнародний ідентифікаційний номер цінних паперів (код ISIN) - UA), що становить 0,617293 відсотка статутного капіталу емітента - Приватного акціонерного товариства «Завод електрохімічних покриттів» (ідентифікаційний код юридичної особи 14315799), права на які та права за якими обліковувались на рахунку у цінних паперах з депозитарним кодом рахунку № НОМЕР_1 , відкритому у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КУБ» (ідентифікаційний код юридичної особи 32999754).

3.Стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КУБ» (Україна, 03035, місто Київ, ВУЛИЦЯ МИТРОПОЛИТА В.ЛИПКІВСЬКОГО, будинок 45, код 32999754) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ,) - витрати зі сплати судового збору в розмірі 3 028 (три тисячі двадцять вісім) грн. 00 коп.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 07.03.2025.

Суддя І.В. Алєєва