СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2025 року м. Харків Справа № 922/3817/24

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Тихий П.В., суддя Гребенюк Н.В. , суддя Терещенко О.І.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕГІОН ДСТ" (вх.№23Х/1-43) на рішення Господарського суду Харківської області від 06.12.2024 (суддя Л.В. Шарко, повний текст рішення складено 16.12.2024) у справі №922/3817/24,

за позовом Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області, м. Харків;

до Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕГІОН ДСТ", м. Київ

про стягнення 236237,53 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Головне управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області, звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕГІОН ДСТ", відповідач, в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь штрафні санкції (пеня, штраф 7%), а саме: суму штрафних санкцій 236237,53 грн за договором, з яких пеня - 220782,74 грн, штраф 7 % - 15454,79 грн. Свій позов обґрунтовує неналежним виконанням зобов`язань відповідача за договором № 48 про закупівлю деревини від 12.04.2024.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 06.12.2024 у справі №922/3817/24 позов задоволено повністю.

Стягнуто з Товариство з обмеженою відповідальністю "РЕГІОН ДСТ" на користь Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області суму штрафних санкцій за договором у розмірі 236237,53 грн, з яких: пеня - 220782,74 грн, штраф 7% - 15454,79 грн; та витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 2834,85 грн із зарахуванням зазначеної суми на розрахунковий рахунок Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області (IBAN UA 0085721, банк ДКСУ, м. Київ, МФО 820172, , Свідоцтво ПДВ 200131273; інн 16).

Місцевий господарський суд дійшов висновку, що відповідно до п. 5.2. договору станом на 01.09.2024 відповідач не поставив товар в повному обсязі і відповідно до п. 7.2. договору повинен сплатити позивачу пеню у розмірі 220782,74 грн та штраф 7% у розмірі 15454,79 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю "РЕГІОН ДСТ" з вказаним рішенням не погодилось, звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд прийняти дану апеляційну скаргу на рішення Господарського суду Харківської області по справі № 922/3817/24 від 06.12.2024 (повний текст 16.12.2024) до розгляду. Скасувати рішення Господарського суду Харківської області по справі №922/3817/24 від 06.12.2024 та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування своєї правової позиції Товариство з обмеженою відповідальністю "РЕГІОН ДСТ" наголошує, що у зв`язку з неможливістю виконання умов договору через підвищення рівня небезпеки для виконання поставки товарів в межах Харківської області, відповідач листом вих.№ 15/07-24/1 від 15.07.2024 направив на електронні адреси та листи-повідомлення з ініціативою щодо дострокового розірвання даного договору з 30.07.2024 та укладанням додаткової угоди у відповідності до п. 14.6 Договору, з доданим проектом додаткової угоди дострокового розірвання. На дані листи позивач відповідь не надав, а відтак, зважаючи на використання ТОВ «РЕГІОН ДСТ» права на дострокове розірвання договору та направлення у передбаченому договором порядку відповідних листів-повідомлень про дострокове розірвання, виконання поставки в серпні 2024 за вимогою позивача вбачалось таким, що вже не відповідатиме умовам договору, який вважатиметься припиненим з 30.07.2024. Отже, на переконання відповідача договір від 12.04.2024 №48 вважається припиненим з 30.07.2024 незалежно від волі позивача як такий, що достроково розірваний постачальником (відповідачем) в порядку виконання пунктів 14.1 та 14.6 договору, а нарахування та стягнення будь-яких штрафних санкцій за невиконану поставку товарів після 30.07.2024 є неправомірним та необґрунтованим. При цьому, відповідач інформував позивача, що поставка дров на територію Харківської області на той момент вбачалась як вкрай ризикована логістична операція внаслідок активізації бойових дій, відтак, виконання таких заходів передбачало б пряму, надмірну та непередбачувану за наслідками загрозу життю та здоров`ю співробітників відповідача та підрядників. Крім того, відповідач вважає розмір штрафних санкцій, застосованих судом в оскаржуваному рішенні, надмірним і зауважує на порушенні господарським судом норм процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.01.2025 для розгляду справи №922/3817/24 призначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Тихий П.В., суддя Гребенюк Н.В., суддя Терещенко О.І.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 13.01.20251 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕГІОН ДСТ" на рішення Господарського суду Харківської області від 06.12.2024 у справі №922/3817/24. Витребувано з Господарського суду Харківської області матеріали справи №922/3817/24. Позивачу встановлено строк - не пізніше 15 днів з моменту вручення даної ухвали, протягом якого він має право подати відзив на апеляційну скаргу, який повинен відповідати вимогам ч.2 статті 263 Господарського процесуального кодексу України, а також докази надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів скаржнику. Розгляд апеляційної скарги ухвалено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

28.01.2025 через систему «Електронний суд» до Східного апеляційного господарського суду від Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач заперечив проти задоволення вимог апеляційної скарги відповідача, просив відмовити у їх задоволенні, оскаржуване судове рішення залишити без змін.

В обґрунтування своїх заперечень вказує на те, що відповідно до п. 14.6. дострокове розірвання договору за ініціативою однією зі сторін оформляється у письмовій формі шляхом укладання відповідної додаткової угоди, яка підписується уповноваженими представниками обох сторін та скріплюється печатками (за наявності). Відповідач направив повідомлення з додатковою угодою, яка підписана тільки відповідачем, при цьому, позивач не надавав згоду на розірвання договору, не підписало дану додаткову угоду та не скріпило своєю печаткою. Пунктом 14.6. договору не передбачено та він не наділяє відповідача на одностороннє дострокове розірвання даного договору шляхом лише направлення додаткової угоди та повідомлення дати розірвання, незалежно від волі та згоди позивача. Відтак, договір не вважається припиненим з 30.07.2024, а продовжує свою дію і, відповідно, позивач має право застосувати до відповідача відповідальність у вигляді штрафних санкцій у зв`язку з неналежним виконанням своїх обов`язків, визначених умовами договору.

Також позивач зазначає, що відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309, наказів Головнокомандуючого ЗСУ про визначення території проведення бойових дій, населені пункти які визначені в додатку до Договору не визначені такими територіями де проводять бойові (активні) дії. Дані території зокрема наказом № 309 визначені як такими територіями на яких закінчено проведення бойових дій або є територіями можливих бойових дій (тобто дані населені пункти можуть стати територіями на яких розпочнеться ведення бойових дій) відповідно доводи відповідача про загрозу життю працівників на доставку товару та зриву логістичних шляхів, які роблять не можливість виконати умови договору спростовуються.

З матеріалів справи вбачається, що сторони належним чином повідомленні про відкриття апеляційного провадження та розгляд справи в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від учасників справи до суду не надходило.

Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила таке.

Як вірно встановлено господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 12.04.2024 між Головним управлінням Державної служби з надзвичайних ситуацій України у Харківській області (покупець) та ТОВ "РЕГІОН ДСТ" (продавець) укладено договір про закупівлю № 48 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору, продавець зобов`язується поставити та передати у власність покупця ДК 021:2015 код 03410000-7 деревину (дрова листяних порід ДК 021:2015-03413000-8 паливна деревина) (далі-товар), визначений в асортименті кількості та за цінами, які зазначені у специфікації (додаток № 1 до договору), а покупець зобов`язується прийняти товар та сплатити його вартість у порядку та на умовах, що визначено цим договором.

У додатку № 1 до договору сторони визначили загальний обсяг деревини, яку відповідач зобов`язався поставити - 1869,00 м3 .

Відповідно до п. 3.2 договору, ціна договору становить 3644550,00 грн, в тому числі ПДВ 607425,00 грн.

Згідно з п. 4.1. договору, розрахунок за поставлену партію товару здійснюється в розмірі 100% упродовж 180 банківських днів з дати поставки товару на адресу покупця на підставі наданого оригіналу видаткової накладної товару.

У розділі 5 договору зазначено: п. 5.1 - місце поставки товару: 61000, Україна, Харківська область, м. Харків, за адресами структурних підрозділів; п. 5.2. - строк поставки товару: до 01.09.2024; п. 5.3. - поставка товару здійснюється за адресою покупця, яка зазначена в договорі та заявці (замовленні).

Відповідно до п. 5.4., п. 5.6 договору, поставка здійснюється окремими партіями згідно з заявкою/замовленням покупця. Обсяг кожної партії визначається покупцем залежно від фактичної потреби. Партією товару за договором вважається поставка товару в обсязі, що визначений за кожною окремою заявкою покупця. Поставка партії товару повинна здійснюватися продавцем не пізніше 2-х робочих днів з дати одержання відповідної заявки покупця.

У розділі 6 договору зазначено, що покупець зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі здійснювати розрахунки за поставлений товар. Приймати поставлений товар згідно з видатковою накладною товару.

Пунктом 6.2.1. договору сторони узгодили, що покупець має право достроково, в односторонньому порядку, розірвати цей договір у разі невиконання та/або неналежного виконання зобов`язань продавцем шляхом направлення офіційного листа про це продавцю згідно з адресою, яка зазначена в розділі "17. Місцезнаходження та банківські реквізити Сторін" цього договору. Офіційний лист про розірвання цього договору надсилається продавцю за 2 дня до бажаної дати розірвання. Цей договір вважатиметься розірваним з дати, що зазначена в офіційному листі про розірвання договору.

Згідно з п. 6.3. договору, продавець зобов`язаний забезпечити поставку товару в терміни, встановлені цим договором.

Відповідно до п. 7.2. договору за непоставку, несвоєчасну поставку або недопоставку товару, або порушення строку строку заміни неякісного (невідповідного) товару на якісний (відповідний), продавець сплачує покупцю пеню в розмірі 0,1% від вартості непоставленого, несвоєчасно поставленого або недопоставленого товару за кожний день прострочення поставки, а за прострочення понад 30 (тридцять) днів додатково стягується штраф у розмірі 7% від вказаної суми.

За приписами п. 7.4. штрафні санкції, зазначені в пункті 7.2. та пункті 7.3. даного договору сплачуються продавцем протягом 7 (семи) робочих днів після отримання відповідної вимоги покупця.

Відповідно до п. 14.1. договору, дія договору припиняється: за згодою сторін; з інших підстав, передбачених цим договором та чинним законодавством України.

У п. 14.6. договору зазначено, що дострокове розірвання договору за ініціативою однієї зі сторін можливе при направленні повідомлення у письмовій формі з бажаною датою розірвання (офіційний лист на адресу сторони згідно з розділом "17. Місцезнаходження та банківські реквізити сторін" цього договору) іншої сторони не менше ніж за 14 (чотирнадцять) календарних днів. Дострокове розірвання договору за ініціативою однієї зі сторін оформляється у письмовій формі шляхом укладання відповідної додаткової угоди, яка підписується уповноваженими представниками обох сторін, скріплюється печатками сторін (за наявності).

При дослідженні матеріалів справи встановлено, що листом від 07.06.2024 № 65050-5415/65131 позивач направив на адресу відповідача заявку з адресами підпорядкованих підрозділів та об`ємом товару який необхідно поставити на виконання умов договору, а листом від 08.07.2024 № 65050-6381/65131 позивач подав заявку на поставку товару у кількості 250 м3 за адресою: Харківська область, Ізюмський район, м. Ізюм, провулок Алмазний,1А.

З наявної в матеріалах справи видаткової накладної № 98 від 08.07.2024 вбачається, що відповідач на виконання умов договору здійснив поставку товару у кількості 42,84 м3 на загальну вартість 83538,00 грн, яку позивач оплатив частину оплатив у сумі 83538,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 3560 від 12.07.2024.

15.07.2024 листом № 15/07-24/1 направив позивачу повідомлення про дострокове розірвання договору та проект додаткової угоди керуючись п. 14.1 та п.14.3 договору.

17.07.2024 позивач листом від № 65050-6749/65131 направив заявку на поставку товару у кількості 120,00 м3 за адресою: Харківська область, Ізюмський район, м. Барвінкове, вул. Першотравнева, 18.

Листом від 26.07.2024 № 65050-7196/65131 позивач направив повторно заявку на поставку товару в повному обсязі за всіма адресами підпорядкованих підрозділів.

26.07.2024 за вих. № 26-07/24 відповідач направив на адресу позивача лист, в якому повідомив, що відповідно до п. 14.1 та п. 14.3 відповідач використовуючи своє право та розриває даний договір в порядку дострокового розірвання даного договору листом від 15.07.2023 № 15/07-24/1 з 30.07.2024.

08.08.2024 та 13.08.2024 листами № 65050-7668/65131 та № 65050-7783/65131 позивач повторно повідомив відповідача про необхідність поставити товар відповідно до заявки направленої листом 26.07.2024 № 65050-7196/65131.

09.08.2024 відповідач листом № 09/08-1 повідомив про те, що він вважає, що даний договір розірваний.

14.08.2024 листом № 65050-7882/65131 позивач повідомив відповідача про необхідність виконати умови договору та поставити товар.

04.09.2024 позивач листом № 65020-8442/65190 направив вимогу АТ "Альтбанк" про стягнення з відповідача у зв`язку з не виконанням умов договору в частині поставки товару в строк до 01.09.2024 Головному управлінню за адресами його структурних підрозділів банківську гарантію від 12.04.2024 № 117385/V-0957 у розмір 2 % від суми договору - 72891,00 грн.

Відповідно з виписки з рахунку позивача кошти у розмірі 72891,00 грн були перераховані Головному управлінню.

27.09.2024 листом № 65020-9166/65190 позивач направив претензію (вимогу) про сплату пені відповідно п. 7.2. договору відповідачу у розмірі 96147,32 грн в добровільному порядку.

10.10.2024 листом № 65040-9644/65190 позивач направив повторно претензію (вимогу) про сплату пені та штрафу 7 % в добровільному порядку відповідачу у розмірі: пеня - 142440,48 грн та штраф 7 % у розмірі 9970,83 грн.

22.10.2024 листом № 65130-1-995/65190 позивач, керуючись п. 6.2.1 договору, достроково в односторонньому порядку розірвав з 01.11.2024 договір з відповідачем у зв`язку з не виконанням останнім умов договору.

Отже, станом на 01.09.2024 року відповідно до п. 5.2. договору товар відповідачем не був поставлений в повному обсязі, заборгованість відповідача за товар який залишився не поставленим становить 3561012,00 грн в об`ємі 1826,16 м3.

Враховуючи не виконання умов договору відповідачем, та відповідно до п. 7.2. договору, позивач застосовує пеню у розмірі 220782,74 грн та штраф 7% у розмірі 15454,79 грн.

Вказані обставини, стали підставою звернення до господарського суду з відповідним позовом.

Дослідивши умови укладеного між сторонами договору та матеріали справи, колегія суддів вважає, що господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про неналежне виконання відповідачем зобов`язань за договором про закупівлю № 48 з огляду на таке.

У відповідності до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Положеннями статей 627, 628 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За змістом ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення.

Відповідно до ч. 6 ст. 265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Згідно з ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

У ст. 655 ЦК України зазначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Відповідно до ч.3 ст. 549 Цивільного кодексу України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 231 ГК України у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Згідно з частиною 6 статті 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

В частині 2 статті 343 Господарського кодексу України прямо зазначається, що пеня за прострочку платежу встановлюється за згодою сторін господарських договорів, але її розмір не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Встановивши не виконання відповідачем господарського зобов`язання за договором про закупівлю № 48, господарський суд дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача пені у розмірі 220782,74 грн та штрафу 7% у розмірі 15454,79 грн.

У апеляційній скарзі відповідач стверджує про наявність правових підстав для відмови в задоволенні позовних вимог, які господарський суд при прийнятті оскаржуваного рішення не прийняв до уваги.

Так, відповідач вважає, що передбачене п. 14.6. договору дострокове розірвання договору за ініціативою однієї зі сторін реалізується за умови настання єдиної обставини - при направленні повідомлення у письмовій формі з бажаною датою розірвання (офіційний лист на адресу сторони згідно з розділом "17. Місцезнаходження та банківські реквізити сторін" цього договору) іншої сторони не менше ніж за 14 (чотирнадцять) календарних днів. А оформлення у письмовій формі шляхом укладання відповідної додаткової угоди, яка підписується уповноваженими представниками обох сторін та скріплюється печатками сторін (за наявності) - є лише методом формалізації волевиявлення сторони-ініціатора розірвання договору.

Відповідач наполягає на тому, якщо умовами договору передбачено право на дострокове припинення договору шляхом направлення на певних умовах повідомлення ініціатором припинення, то принцип правової визначеності передбачає необхідність дотримання гарантій застосування такого права навіть всупереч запереченням чи ігноруванню іншою стороною договору.

Відтак, відповідач вважає, що скориставшись правом на розірвання договору відповідно до умов п.14.6 договору, набув право "правомірного очікування" на припинення правовідносин з позивачем, натомість позивач знехтував своїм обов`язком добросовісно провести завершення договірних правовідносин шляхом укладення додаткової угоди до договору, ігноруючи звернення відповідача.

Колегія суддів вважає твердження відповідача безпідставними з огляду на таке.

Як вже зазначалось, пунктом 14.6. договору сторони узгодили, що дострокове розірвання договору за ініціативою однієї зі сторін можливе при направленні повідомлення у письмовій формі з бажаною датою розірвання (офіційний лист на адресу сторони згідно з розділом "17. Місцезнаходження та банківські реквізити сторін" цього договору) іншої сторони не менше ніж за 14 (чотирнадцять) календарних днів. Дострокове розірвання договору за ініціативою однієї зі сторін оформляється у письмовій формі шляхом укладання відповідної додаткової угоди, яка підписується уповноваженими представниками обох сторін, скріплюється печатками сторін (за наявності).

Колегія суддів зазначає, що даний пункт договору не наділяє правом відповідача на одностороннє дострокове розірвання договору № 48 шляхом лише направлення додаткової угоди та повідомлення дати розірвання без згоди позивача, оскільки відповідно до п. 14.6. договору дострокове його розірвання за ініціативною однієї зі сторін оформлюється у письмовій формі шляхом укладення відповідної додаткової угоди, та потребує підписання обома сторонами договору.

Позивач не надав згоду на розірвання даного договору, не підписував дану додаткову угоду та не скріпив її своєю печаткою.

При дослідженні матеріалів справи колегією суддів встановлено, що 15.07.2024 листом № 15/07-24/1 направив позивачу повідомлення про дострокове розірвання договору та проект додаткової угоди керуючись п. 14.1 та п.14.3 договору.

17.07.2024 позивач листом від № 65050-6749/65131 направив заявку на поставку товару у кількості 120,00 м3 за адресою: Харківська область, Ізюмський район, м. Барвінкове, вул. Першотравнева, 18.

Листом від 26.07.2024 № 65050-7196/65131 позивач направив повторно заявку на поставку товару в повному обсязі за всіма адресами підпорядкованих підрозділів.

26.07.2024 за вих. № 26-07/24 відповідач направив на адресу позивача лист, в якому повідомив, що відповідно до п. 14.1 та п. 14.3 відповідач використовуючи своє право та розриває даний договір в порядку дострокового розірвання даного договору листом від 15.07.2023 № 15/07-24/1 з 30.07.2024.

08.08.2024 та 13.08.2024 листами № 65050-7668/65131 та № 65050-7783/65131 позивач повторно повідомив відповідача про необхідність поставити товар відповідно до заявки направленої листом 26.07.2024 № 65050-7196/65131.

09.08.2024 відповідач листом № 09/08-1 повідомив про те, що він вважає, що даний договір розірваний.

14.08.2024 листом № 65050-7882/65131 позивач повідомив відповідача про необхідність виконати умови договору та поставити товар.

Вказана переписка свідчить, що позивач наполягав на дотриманні умов договору та здійсненні поставки товару відповідно до п. 5 розділу 5 договору та додатку № 2 договору та повідомив про неможливість розірвання договору та необхідність його виконання.

Приймаючи до уваги вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про безпідставність твердження відповідача щодо дострокового розірвання договору з 30.07.2024 за згодою сторін.

Також, відповідачем не надано доказів розірвання договору № 48 від 12.04.2024 за рішенням суду відповідно до ст. 651 ЦК України, ст. 188 ГК України.

А отже, договір про закупівлю № 48 від 12.04.2024 не є припиненим з 30.07.2024, як то стверджував відповідач у апеляційній скарзі, і відповідно, позивач має правові підстави для застосування до відповідача штрафних санкцій за неналежне виконання зобов`язань за даним договором.

Щодо неможливості виконання умов договору через підвищення рівня небезпеки для виконання поставки товарів в межах Харківської області, відповідач у апеляційній скарзі зазначає, що інформував позивача, що поставка дров на територію Харківської області на той момент вбачалась як вкрай ризикована логістична операція внаслідок активізації бойових дій, відтак, виконання таких заходів передбачало б пряму, надмірну та непередбачувану за наслідками загрозу життю та здоров`ю співробітників відповідача та підрядників.

Колегія суддів вказані твердження відповідача вважає необгрунтованими з огляду на те, що наведений фактор є внутрішніми організаційними проблемами підприємства відповідача і не мають впливати на виконання умов договору поставки. Відповідач не здійснив жодних дій для підтвердження такої обставини як не можливість поставки товару в населені пункти, які передбачені умовами договору.

При цьому, слід зазначити, що юридична особа самостійно, на власний ризик здійснює свою господарську діяльність, укладає господарські договори та відповідає за наслідки їх невиконання. Позивач і відповідач є суб`єктами господарювання, які несуть однакову економічну (матеріальну) відповідальність за свої дії та однакові ризики.

Також відповідач наділений правом на ініціювання внесення змін у договір, зокрема мав право ініціювати внесення змін в додаток № 1 до договору та змінити адреси доставки. Проте, такою ініціативною останній не скористався.

Крім того, у разі не згоди з положеннями та умовами підписаного договору, наявності факторів або обставин неможливості виконати даний договір, відповідач мав право звернутися до суду з окремими позовом з метою доведення власних доводів та підстав розірвання договору.

Зокрема, у п. 9.2 договору сторони узгодили, що всі неврегульовані спори, розбіжності чи вимоги, які виникають з цього договору або у зв`язку з цим, зокрема такі, що стосуються його виконання, порушення, припинення або визнання недійсним, підлягають вирішенню в установленому Законодавством порядку.

Приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи, що відповідач не виконав належним чином зобов`язання щодо своєчасної поставки товару, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Перевіривши заявлені до стягнення 220782,74 грн пені та 15454,79 грн штрафу, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що відповідні нарахування здійснено арифметично вірно та підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Колегія суддів зауважує, що у суді першої інстанції відповідач не заявляв клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій, проте, у апеляційній скарзі вважає розмір штрафних санкцій, застосованих судом в оскаржуваному рішенні, надмірним.

У відповідності до положень ст. 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Так, ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України передбачає, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з приписами ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

За змістом положень ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленого до стягнення штрафу є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення штрафу.

Зменшення (за клопотанням сторони) заявленого штрафу, який нараховується за неналежне виконання стороною свої зобов`язань кореспондується із обов`язком сторони, до якої така санкція застосовується, довести згідно з ст. 74 ГПК України, ст. 233 ГК України те, що вона не бажала вчинення таких порушень, що вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту на підставі належних і допустимих доказів.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27.02.2019 у справі № 910/9765/18.

Обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Аналогічний висновок міститься у п. 23 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.05.2022 у справі № 910/10675/21.

Колегія суддів зауважує, що відповідач під час розгляду справи у суді першої інстанції не заявляв клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій.

Щодо тверджень відповідача у апеляційній скарзі про наявність форс-мажорних обставин, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до статтею 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Частиною 2 статті 218 ГК України передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно з частиною 4 статті 219 ГК України сторони зобов`язання можуть передбачити певні обставини, які через надзвичайний характер цих обставин є підставою для звільнення їх від господарської відповідальності у випадку порушення зобов`язання через дані обставини, а також порядок засвідчення факту виникнення таких обставин.

Відповідно до частин 1, 2 статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

У пункті 1 частини 1 статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія.

Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути.

Ознаками форс-мажорних обставин є такі елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за конкретних умов господарської діяльності.

Тобто ознаками форс-мажорних обставин є їх об`єктивна та абсолютна дія, а також непередбачуваність (схожий висновок викладено в пункті 6.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 910/7495/16).

Разом з тим форс-мажорні обставини мають індивідуальний персоніфікований характер щодо конкретного договору та його сторін. Форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин. Тобто мають індивідуальний персоніфікований характер щодо конкретного договору та його сторін.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність (схожий правовий висновок викладено в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18, від 30.11.2021 у справі № 913/785/17, від 25.01.2022 в справі № 904/3886/21, від 30.05.2022 у справі № 922/2475/21, від 31.08.2022 у справі № 910/15264/21).

Колегія суддів зазначає, що лише посилання сторони у справі на наявність обставин непереборної сили та надання підтверджуючих доказів не може вважатися безумовним доведенням відповідних обставин, яке не потребує оцінки суду. Саме суд повинен на підставі наявних у матеріалах доказів встановити, чи дійсно такі обставини, на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання стороною свого обов`язку.

Форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

Сторона, яка посилається на конкретні обставини, повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Те, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що наявність форс-мажорних обставин може бути засвідчено відповідним компетентним органом.

Наявність форс-мажорних обставин засвідчується Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами відповідно до статей 14, 14-1 Закону України Про торгово-промислові палати України шляхом видачі сертифіката.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25.01.2022 у справі № 904/3886/21.

Таким чином, ознаками форс-мажорних обставин є: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності.

13.05.2022 ТПП України опублікувала на своєму сайті пояснення, що сторона, яка порушила свої зобов`язання в період дії форс-мажорних обставин, має право звертатися до ТПП України та уповноважених нею регіональних ТПП за отриманням відповідного Сертифіката про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), дотримуючись порядку, встановленого Регламентом ТПП України від 18.12.2014, за кожним зобов`язанням окремо.

Тож сторона, що посилається на форс-мажорні обставини, повинна надати докази за чотирма складовими події форс-мажору: подія (форс-мажорна обставина); непередбачуваність обставин; причинно-наслідковий зв`язок між обставиною (подією) і неможливістю виконання стороною своїх конкретних зобов`язань; неможливість виконання і альтернативного виконання.

Вказаних висновків дотримується колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18, у постанові від 09.11.2021 у справі № 913/20/21, у постанові від 04.10.2022 у справі № 927/25/21.

З огляду на вищевикладене, посилання відповідача на об`єктивні та непереборні обставини відхиляються судом.

Також безпідставними є посилання відповідача на порушення судом першої інстанції норм процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли своє підтвердження при перегляді оскаржуваного судового рішення та не є підставою для його скасування.

З огляду на викладене, враховуючи, що місцевий господарський суд забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження усіх фактичних обставин справи та дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, а також те, що доводи апелянта не є підставою для скасування рішення суду, ухваленого з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення Господарського суду Харківської області від 06.12.2024 у справі №922/3817/24 слід залишити без змін.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 129, 269, 270, п.1 ч.1 ст. 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕГІОН ДСТ" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 06.12.2024 у справі №922/3817/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені статтями 286-289 ГПК України.

Головуючий суддя П.В. Тихий

Суддя Н.В. Гребенюк

Суддя О.І. Терещенко