ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" лютого 2025 р. Справа№ 910/7672/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Мальченко А.О.

Гончарова С.А.

при секретарі судового засідання Сабалдаш О.В.

за участі представників сторін згідно з протоколом судового засідання від 20.02.2025

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Мороз Руслани Олександрівни на ухвалу Господарського суду міста Києва від 28.10.2024 (повний текст ухвали складено 28.10.2024)

у справі № 910/7672/24 (суддя Павленко Є.В.)

за позовом фізичної особи - підприємця Мороз Руслани Олександрівни

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Адвокатська фірма «Лавринович і партнери»

про визнання договору недійсним

В С Т А Н О В И В:

У червні 2024 року фізична особа - підприємець Мороз Руслана Олександрівна звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Адвокатська фірма "Лавринович і партнери" про визнання недійсним на підставі приписів статей 203, 215, 216 Цивільного кодексу України договору суборенди нежитлового приміщення від 7 листопада 2013 року № СО-17, підписаного між вказаними суб`єктами господарювання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва (суддя Борисенко І.І.) від 27.06.2024 вказану позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення її недоліків.

10.07.2024 на адресу суду від позивача надійшли документи для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва (суддя Борисенко І.І.) від 16.07.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розглядати її у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалами Господарського суду міста Києва (суддя Борисенко І.І.): від 6.08.2024, від 27.08.2024, від 10.09.2024, підготовчі засідання у справі відкладались: на 27.08.2024, на 10.09.2024, на 01.10.2024 відповідно.

30.09.2024 через загальний відділ канцелярії суду від позивача надійшла заява від 29 09.2024 про відвід судді Борисенко І.І. від розгляду справи № 910/7672/24. Ухвалою Господарського суду міста Києва (суддя Борисенко І.І.) від 30.09.2024 в задоволенні вказаної заяви відмовлено.

Разом із цим, ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.09.2024 задоволено самовідвід судді Борисенко І.І. від розгляду справи № 910/7672/24 та передано матеріали цієї справи уповноваженій особі для вирішення питання про її повторний автоматизований розподіл.

За результатами повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу № 910/7672/24 передано на розгляд судді Турчину С.О.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.102024 задоволено самовідвід судді Турчина С.О. від розгляду справи № 910/7672/24 та передано матеріали вказаної справи уповноваженій особі для вирішення питання про її повторний автоматизований розподіл.

Протоколом проведеного повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вказану справу було передано на розгляд судді Павленку Є.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.10.2024 справу № 910/7672/24 прийнято вказаним суддею до свого провадження.

Разом із цим, при дослідженні матеріалів справи судом було встановлено, що в позовній заяві, всупереч імперативним положенням п.п. 7- 9 ч. 3 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) не вказані: відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

У зв`язку з цим ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.10.2024, відповідно до приписів ч. 11 ст.176 ГПК України, позовну заяву було залишено без руху. Цією ж ухвалою позивачу надано п`ятиденний строк для усунення вказаних недоліків з дня вручення цієї ухвали, а також роз`яснено спосіб їх усунення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.10.2024 позов залишено без розгляду на підставі п. 8 ч. 1 ст. 226 ГПК України.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою суду першої інстанції, Фізична особа-підприємець Мороз Руслана Олександрівна звернулася до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, у якій просила суд скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 28.10.2024 у справі № 910/7672/24 та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ключовим аргументом апеляційної скарги заявник зазначав те, що ухвалу від 09.10.2024 про залишення позовної заяви без руху нею не було отримано не з її вини.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 910/7672/24 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В. судді: Тарасенко К.В., Яковлєв М.Л.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.11.2024 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/7672/24. Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

25.11.2024 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 910/7672/24.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.11.2024 апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Мороз Руслани Олександрівни на ухвалу Господарського суду міста Києва від 28.10.2024 у справі №910/7672/24 залишено без руху, запропоновано апелянту усунути недоліки, надавши докази, що підтверджують сплату судового збору у встановленому законодавством розмірі, а саме 3 028,00 грн та доказів надсилання апеляційної скарги Товариству з обмеженою відповідальністю «Лавринович і партнери», а саме оригінал опису вкладення відправлення поштової кореспонденції та накладна (службовий чек).

06.12.2024 через канцелярію Північного апеляційного господарського суду від Фізичної особи-підприємця Мороз Руслани Олександрівни надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої було долучено докази направлення апеляційної скарги Товариству з обмеженою відповідальністю «Лавринович і партнери».

13.12.2024 до Північного апеляційного господарського суду від представника Фізичної особи-підприємця Мороз Руслани Олександрівни надійшло клопотання, до якої долучено докази сплати судового збору у розмірі 3 028,00 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.12.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною Фізичної особи-підприємця Мороз Руслани Олександрівни на ухвалу Господарського суду міста Києва від 28.10.2024 у справі № 910/7672/24, розгляд справи призначено на 22.01.2025.

02.01.2025 до Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому товариство просило у задоволенні апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Мороз Руслани Олександрівни на ухвалу Господарського суду міста Києва від 28.10.2024 у справі № 910/7672/24 відмовити повністю, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 28.10.2024 у справі № 910/7672/24 залишити без змін.

У зв`язку з перебуванням судді Яковлєва М.Л. з 22.01.2025 на лікарняному та перебуванням судді Тарасенко К.В. у відпустці, протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями у справі №910/7672/24 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Гончаров С.А., Мальченко А.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.01.2025 прийнято справу №910/7672/24 за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Мороз Руслани Олександрівни на ухвалу Господарського суду міста Києва від 28.10.2024 колегією суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Гончаров С.А., Мальченко А.О. Розгляд справи № 910/7672/24 призначено на 20.02.2025.

У судове засідання 20.02.2025 з`явився представник відповідача. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про причини неявки до суду не повідомив. Про дату та час судового засідання повідомлений належним чином.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14.03.2022 №133/2022, затвердженим Законом України від 15.03.2022 №2119-ІХ, зі змінами, внесеними Указом Президента України від 18.04.2022 №259/2022, затвердженим Законом України від 21.04.2022 №2212-ІХ, Указом Президента України від 17.05.2022 №341/2022, затвердженим Законом України від 22.05.2022 №2263-ІХ, Указом Президента України від 12.08.2022 №573/2022, затвердженим Законом України від 15.08.2022 №2500-ІХ, Указом Президента України від 07.11.2022 №757/2022, затвердженим Законом України від 16.11.2022 №2738-ІХ, Указом Президента України від 06.02.2023 №58/2023, затвердженим Законом України від 07.02.2023 №2915-IX, Указом Президента України від 01.05.2023 №254/2023, затвердженим Законом України від 02.05.2023 №3057-IX, Указом Президента України від 26.07.2023 №451/2023, затвердженим Законом України від 27.07.2023 №3275-IX, Указом Президента України від 06.11.2023 №734/2023, затвердженим Законом України від 08.11.2023 №3429-IX, Указом Президента України від 05.02.2024 №49/2024, затвердженим Законом України від 06.02.2024 №3564-ІХ, Указом Президента України від 06.05.2024 №271/2024 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 08.05.2024 №3684-IX, Указом Президента України від 23.07.2024 №469/2024 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України №3891-IX, Указом Президента України від 28.10.2024 №740/2024 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України №4024-IX, Указом Президента України від 14.01.2025 р. №26/2025 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України №4022-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 08.02.2025 строком на 90 діб, тобто до 09.05.2025 року.

В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд справи у розумний строк, застосувавши ст. ст. 2, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3 Конституції України та ст.ст. 2, 11 ГПК України.

Представник відповідача у судовому засіданні надав суду свої пояснення по справі в яких, заперечив проти доводів, викладених у апеляційній скарзі та просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

У відповідності до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні оскаржуваної ухвали, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.10.2024позовну заяву на підставі ч. 11 ст. 176 ГПК України судом залишено без руху. Цією ж ухвалою суду встановлено позивачу спосіб та строк усунення вказаних недоліків позову.

Оскільки позивачем у встановлений спосіб і строки не було усунуто недоліки його ж позовної заяви, місцевий суд ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.10.2024 позовну заяву ФОП Мороз Р.О. залишив без розгляду на підставі п. 8 ч. 1 ст. 226 ГПК України.

Місцевий суд залишаючи без розгляду позов ФОП Мороз Р.О. зазначав, що оскільки на час постановлення ухвали суду від 09.10.2024 відомості про наявність у позивача електронного кабінету були відсутні, копію ухвали про залишення без руху було направлена позивачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу зазначену в позовній заяві та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, а саме: 01054, місто Київ, вулиця Дмитрівська, будинок 17-А, квартира 45.

Проте поштовий конверт з копією зазначеної ухвали був повернутий підприємством поштового зв`язку 17.10.2024 року на адресу суду без вручення ФОП Мороз Р.О., у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою.

Про наявність іншої адреси для направлення судових рішень позивач у встановленому законом порядку суд не повідомляв.

Згідно з пунктом 5 частини 6 статті 242 ГПК України днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Отже, останнім днем строку, наданого позивачу для усунення недоліків його позовної заяви, було 22.10.2024.

Враховуючи те, що позивачем у встановлений спосіб і строки не було усунуто недоліки його позовної заяви, місцевий суд дійшов висновку про залишення позову підприємця без розгляду на підставі п. 8 ч. 1 ст. 226 ГПК України.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, позивачкою було подано апеляційну скаргу, яку остання обґрунтовує тим, що ухвалу від 09.10.2024 про залишення позовної заяви без руху нею не було отримано через дії працівника поштового зв`язку. Інших доводів невідповідності ухвали Господарського суду міста Києва від 28.10.2024 вимогам норм ГПК України апеляційна скарга не містить.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду та відхиляє аргументи апеляційної скарги з огляду на таке.

Згідно з приписами п. 76 Правил надання послуг поштового зв`язку для отримання поштових відправлень користувачі послуг поштового зв`язку повинні забезпечити створення умов доставки та вручення поштових відправлень відповідно до вимог Закону України «Про поштовий зв`язок», цих Правил.

Отже, фізична особа-підприємець, в тому числі як учасник господарських правовідносин, має обов`язок отримувати поштову кореспонденцію за своїм місцезнаходженням.

Зокрема, згідно з п. 103 Правил надання послуг поштового зв`язку поштові відправлення (крім відправлень «EMS»), поштові перекази за заявою відправника/адресата (одержувача) можуть бути доставлені на іншу адресу (якщо оператор надає послуги з доставки поштових відправлень на таку адресу) за окрему плату згідно із встановленими тарифами оператора поштового зв`язку, крім переадресації міжнародних поштових відправлень, які надіслані за межі України.

Колегія суддів звертає увагу, що правова позиція щодо обов`язку особи самостійно організувати відносини з оператором поштового зв`язку, кур`єрською службою тощо, з метою забезпечення отримання надісланої йому кореспонденції уповноваженою особою, висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 13.06.2018 у справі № 820/6755/16 та від 17.10.2019 у справі № 420/5895/18.

Право особи на справедливий і публічний розгляд її справи упродовж розумного строку кореспондується із обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain) від 07.07.1989).

При цьому в силу принципу диспозитивності на особу, що не вчинила вчасно відповідні процесуальні дії, покладається ризик несприятливих наслідків такої бездіяльності. Особа зобов`язана забезпечувати своєчасне отримання кореспонденції за адресою свого місцезнаходження, а наявність поважних підстав для невчинення відповідних дій має доводитись учасником в загальному порядку. Створення при цьому судом штучних умов, які б надавали одній зі сторін спору більш сприятливі умови для реалізації її процесуальних прав, виходить за межі повноважень суду, передбачених законодавством, та є порушенням ст.ст. 6, 19 Конституції України та принципу змагальності сторін (ст. 13 ГПК України).

Так, серед головних причин не отримання ухвали Господарського суду міста Києва від 09.10.2024 позивачка вказує на те, що вона зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому, за твердженням позивачки, вказаний будинок перебуває в управлінні та віданні Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку. Також, позивачка вказує на те, що правлінням ОСББ було прийнято рішення всі поштові скриньки у будинку АДРЕСА_2 демонтувати.

В той же час, на підтвердження таких тверджень нею не надано суду жодних доказів.

Враховуючи відсутність в матеріалах справи підтверджень наявності порушень оператором поштового зв`язку вимог Правил надання послуг поштового зв`язку, колегія суддів вважає, що факт неотримання скаржником поштової кореспонденції, якою суд першої інстанції, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулась до суду у зв`язку з її неотриманням адресатом, залежав від волевиявлення самого адресата, тобто мав суб`єктивний характер та є наслідком неотримання адресатом пошти під час доставки за вказаною адресою і незвернення самого одержувача кореспонденції до відділення пошти для отримання рекомендованого поштового відправлення.

Адже вважається, що у разі, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною (позивачка зазначила її у позові), і повернуто підприємством у зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вбачається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії (висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 25.06.2018 у справі № 904/9904/17).

Крім того, колегія суддів зауважує, що відповідно до частини першої статті 43 ГПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

На зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись з подіями процесу (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Богонос проти Росії» від 05.02.2004).

В рішенні від 26 квітня 2007 року у справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (п.27).

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Частинами 1, 2 статті 3 цього Закону визначено, що для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному вебпорталі судової влади України (частина 1 статті 4 цього Закону).

Отже, позивач мав право та дійсну можливість ознайомитись з ухвалою суду від 09.10.2024 в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Таким чином, колегія суддів зауважує, що місцевий господарський суд всебічно, повно та об`єктивно дослідив обставини справи, правильно визначив характер спірних правовідносин та вірно застосував норми процесуального права при постановленні оскаржуваної ухвали.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року).

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїс-Матеос проти Іспанії» від 23.06.1993).

Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.

У Рекомендаціях R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на удосконалення судової системи, наголошується на тому, що суд повинен, принаймні в ході попереднього засідання, а якщо можливо, і протягом всього розгляду, відігравати активну роль у забезпеченні швидкого судового розгляду, поважаючи при цьому права сторін, в тому числі і їх право на неупередженість. Зокрема, він повинен володіти повноваженнями proprio motu, щоб вимагати від сторін пред`явлення таких роз`яснень, які можуть бути необхідними; вимагати від сторін особистої явки, піднімати питання права; вимагати показань свідків, принаймні в тих випадках, коли мова йде не тільки про інтереси сторін, що беруть участь у справі, тощо. Такі повноваження повинні здійснюватися в межах предмета розгляду.

Обов`язок доказування, встановлений статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

До того ж, суд зазначає, що однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до статті 2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 33 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б. В. проти Нідерландів» від 27.10.1993).

У відповідності до ст. 42 ГПК України учасники справи користуються рівними процесуальними правами. Учасники справи мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Отже, виходячи з вищевикладеного, як в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції ФОП Мороз Р.О. не спростувала висновків суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для залишення її позовної заяви без розгляду та не довела неправильності застосування норм матеріального та/або процесуального права. Судова колегія звертає увагу, що доводи та заперечення викладені у апеляційній скарзі позивача на ухвалу суду першої інстанції не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що ухвалу Господарського суду міста Києва від 28.10.2024 про залишення позову без розгляду, постановлено після повного з`ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, а також у зв`язку з правильним застосуванням норм процесуального права.

Таким чином, в задоволенні апеляційної скарги ФОП Мороз Р.О. слід відмовити, а оскаржувану ухвалу Господарського суду міста Києва від 28.10.2024 про залишення позову без розгляду у справі № 910/7672/24 - залишити без змін.

Судові витрати (судовий збір) розподіляються відповідно до вимог ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст.129, 232-241, 271-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

У Х В А Л И В:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Мороз Руслани Олександрівни на ухвалу Господарського суду міста Києва від 28.10.2024 у справі № 910/7672/24 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 28.10.2024 у справі № 910/7672/24 залишити без змін.

3. Судові витрати (судовий збір) за розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника.

4. Справу №910/7672/24 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення на яку може бути подано касаційну скаргу в порядку, строки та у випадках передбачених ст.ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено 04.03.2025.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді А.О. Мальченко

С.А. Гончаров