ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
У Х В А Л А

06.03.2025 м.Дніпро Справа № 904/2761/23

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Мороза В.Ф. - доповідач,

суддів: Паруснікова Ю.Б., Чередка А.Є.

розглянувши заяву фізичної особи ОСОБА_1 про виправлення описки в постанові Центрального апеляційного господарського суду від 22.01.2025

у справі № 904/2761/23

про неплатоспроможність - фізичної особи ОСОБА_1

ВСТАНОВИВ:

22.01.2025 Центральним апеляційним господарським судом у справі № 904/2761/23 за результатом розгляду Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 04.04.2024 прийнято постанову.

28.02.2025 від фізичної особи ОСОБА_1 надійшла заява про виправлення описки, в якій заявник просить виправити описки, допущені в резолютивній частині постанови, виключивши з неї абзац "Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" (03087, м. Київ, вул. Єреванська, буд. 1, ) витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 6 441,60 грн, про що видати наказ, видачу якого доручити Господарському суду Дніпропетровської області."

Відповідно до ст. 243 ГПК України суд може з власної ініціативи або за заявою учасників справи виправити допущені в рішенні чи ухвалі описки чи арифметичні помилки. Питання про внесення виправлень вирішується без повідомлення учасників справи, про що постановляється ухвала. За ініціативою суду питання про внесення виправлень вирішується в судовому засіданні за участю учасників справи, проте їхня неявка не перешкоджає розгляду питання про внесення виправлень. Заява про внесення виправлень розглядається протягом десяти днів після її надходження. Ухвала про внесення виправлень надсилається всім особам, яким видавалося чи надсилалося судове рішення, що містить описки чи арифметичні помилки.

Апеляційний суд зауважує, що відповідно до частини першої статті 3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (з 21.10.2019 - КУзПБ), а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Зазначена норма кореспондується з частиною першою статті 2 КУзПБ, якою передбачено, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

За змістом наведеного, норми ГПК України є загальними стосовно норм КУзПБ, які визначають особливості провадження у справах про банкрутство, тобто є спеціальними та мають пріоритет у застосуванні при розгляді цих справ.

У процедурі банкрутства процесуальні норми ГПК України мають універсальний характер, оскільки розраховані як на позовне провадження, так і на процедуру банкрутства та їх застосування у цій процедурі здійснюється з урахуванням особливостей правового регулювання розгляду конкретного питання, передбаченого КУзПБ.

У статті 1 КУзПБ наведено визначення кредитора, яким є юридична або фізична особа, а також контролюючий орган, уповноважений відповідно до Податкового кодексу України здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу та недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у межах своїх повноважень, та інші державні органи, які мають вимоги щодо грошових зобов`язань до боржника; конкурсних кредиторів, якими є кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточних кредиторів - кредиторів за вимогами до боржника, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство.

Статтею 64 КУзПБ було встановлено черговість задоволення вимог кредиторів боржника. Так пунктом 1 частини першої цієї статті передбачалось, що кошти, одержані від продажу майна банкрута, спрямовуються на задоволення вимог кредиторів у порядку, встановленому цим Кодексом. При цьому у першу чергу задовольняються, зокрема, витрати, пов`язані з провадженням у справі про банкрутство в господарському суді.

Водночас, аналіз положень КУзПБ свідчить про відсутність в них як спеціальних нормативно-правових актах норм, які регулюють порядок розподілу судових витрат.

Тому з урахуванням наведеного, для вирішення питання про розподіл судових витрат у справі про банкрутство мають бути застосовані загальні норми ГПК України.

Аналогічної позиції дотримується Верховний Суду у постанові від 02.07.2024 у справі № 910/14892/22.

Згідно із частиною першою статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У статті 1 КУзПБ наведено склад учасників у справі про банкрутство та їх термінологічне визначення, а саме: сторонами у справі про банкрутство є конкурсні кредитори (представник комітету кредиторів), забезпечені кредитори, боржник (банкрут).

В свою чергу, системний аналіз статті 123 ГПК України, статті 64 КУзПБ свідчить, що витрати, пов`язані з провадженням у справі про банкрутство в господарському суді не є у розумінні статті 1 КУзПБ зобов`язанням боржника перед кредитором, а є витратами понесеними в процесі розгляду грошових вимог кредитора, які мають спеціальний порядок відшкодування, передбачений нормами ГПК України та не можуть бути стягнуті окремо від цього провадження.

Тому такі витрати не відносяться до поточних вимог у справі та відносяться згідно із пунктом 1 частини першої статті 64 КУзПБ до першої черги задоволення вимог кредиторів.

За приписами п. 5 ч. 1 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує такі питання, зокрема, як розподілити між сторонами судові витрати.

Як передбачено пп. в) п. 4 ч. 1 ст. 282 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Так, оскаржувана ухвала була прийнята Господарським судом Дніпропетровської області 04.04.2024. Станом на вказану дату у справі № 904/2761/23 здійснювалася процедура реструктуризації боргів фізичної особи ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), введена ухвалою господарського суду від 13.07.2023.

На ухвалу суду від 04.04.2024 Публічним акціонерним товариством Акціонерний банк "Укргазбанк" було подано апеляційну скаргу та сплачено судовий збір у розмірі 6 441,60 грн.

Під час прийняття постанови 22.01.2025 Центральному апеляційному господарському суду не повідомлялася інформація щодо зміни стадійності процесу у справі № 904/2761/23 та переходу у наступну процедуру.

В той же час, як слідує з даних, що містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень, станом на 22.01.2025 відносно боржника фізичної особи ОСОБА_1 вже проводиться процедура погашення боргів.

При цьому судом враховується, що у норму п. 1 ч. 1 ст. 64 КУзПБ за час перегляду справи в апеляційному порядку було внесено зміни, шляхом викладення її у такій редакції: «Кошти, одержані від продажу майна банкрута, спрямовуються на задоволення вимог кредиторів у порядку, встановленому цим Кодексом. При цьому у першу чергу задовольняються витрати, пов`язані з провадженням у справі про банкрутство в господарському суді, які понесені і не сплачені до відкриття ліквідаційної процедури Абзац шостий пункту 1 частини першої статті 64 із змінами, внесеними згідно із Законом № 3985-IX від 19.09.2024.

Слід зазначити, що процедура погашення боргів боржника є тотожною за своєю сутністю ліквідаційній процедурі.

Також, судом враховується, що судовий збір у розмірі 6 441,60 грн було сплачено Публічним акціонерним товариством Акціонерний банк "Укргазбанк" вже після визнання фізичної особи ОСОБА_1 банкрутом та введення відносно неї процедури погашення боргів.

Натомість за нормою ст. 59 Кодексу України з процедур банкрутства у банкрута не виникає жодних додаткових зобов`язань, у т.ч. зі сплати податків і зборів, обов`язкових платежів, крім витрат, безпосередньо пов`язаних зі здійсненням ліквідаційної процедури (див. постанови Верховного Суду від 12.04.2018 у справі № 904/404/15, від 12.03.2019 у справі №910/14827/16, від 08.10.2019 у справі № 911/3883/16, від 14.08.2019 у справі № 913/412/16, від 19.01.2021 у справі № 916/4181/14).

За таких умов, після введення ліквідаційної процедури (процедури погашення боргів) виключається можливість віднесення витрат кредитора не пов`язаних зі здійсненням ліквідаційної процедури, в тому числі зі сплати судового збору, до першої черги задоволення вимог кредиторів і такі витрати не розподіляються судом.

Враховуючи викладене, судом зауважується, що розподіл судових витрат у постанові від 22.01.2025 здійснений на виконання вимог п. 5 ч. 1 ст. 237, пп. в) п. 4 ч. 1 ст. 282 ГПК України та не є опискою, відповідно підстави для задоволення поданої заяви відсутні.

Разом з тим, зважаючи на вище встановлені обставини, це може бути підставою для подання заяви про визнання виданого на виконання постанови наказу у відповідній частині таким, що не підлягає виконанню відповідно до ч. 2 ст. 328 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 234, 235, 243, 281 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви фізичної особи ОСОБА_1 про виправлення описки в постанові Центрального апеляційного господарського суду від 22.01.2025.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, порядок і строки оскарження визначені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.Ф. Мороз

Суддя Ю.Б. Парусніков

Суддя А.Є. Чередко