ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" лютого 2025 р. Справа №907/783/23

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя О.В. Зварич

судді Н.М. Кравчук

І.Ю. Панова,

секретар судового засідання Р.А. Пишна,

розглянув у судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Туристичний центр Верховина» б/н від 23.12.2024 року (вх. № 01-05/3704/24 від 23.12.2024 року)

на рішення господарського суду Закарпатської області від 06.11.2024 року (суддя Л.І.Пригара; повне рішення складено 03.12.2024 року)

у справі № 907/783/23

за позовом: Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області (надалі Оноківської сільської ради)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Туристичний центр Верховина» (надалі ТзОВ «Туристичний центр Верховина»)

про стягнення 381237 грн упущеної вигоди,

за участю:

від позивача: не з`явився;

від відповідача (в режимі відеоконференції): Мерза Д.Б. адвокат (ордер серії АО №1103037 від 10.10.2023 року),

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

23.08.2023 року Оноківська сільська рада звернулась до господарського суду Закарпатської області з позовом до ТзОВ «Туристичний центр Верховина» про стягнення 381237 грн упущеної вигоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що не укладення відповідачем договору про пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури свідчить про його бездіяльність, внаслідок якої позивач був позбавлений права отримати відповідну суму коштів на розвиток інфраструктури населеного пункту, яка охоплюється упущеною вигодою.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням господарського суду Закарпатської області від 06.11.2024 року у справі №907/783/23 задоволено позов Оноківської сільської ради. Стягнуто з ТзОВ «Туристичний центр Верховина» на користь Оноківської сільської ради грошові кошти в розмірі 381237 грн, а також 5718,55 грн на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

В ході розгляду справи суд першої інстанції встановив, що відповідач не взяв участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури с. Кам`яниця Ужгородського району Закарпатської області шляхом перерахування до місцевого бюджету означеного населеного пункту коштів пайової участі.

При цьому, суд першої інстанції звернув увагу, що позивачем помилково кваліфіковано означену суму як упущену вигоду.

Місцевий господарський суд прийшов до висновку, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача суми 381237 грн безпідставно збережених грошових коштів є документально доведеними та обґрунтованими, відповідачем належними і допустимими доказами не спростованими, а відтак позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій не погоджується з рішенням суду першої інстанції. Вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зокрема, зазначає, що висновок суду є передчасним, оскільки правові підстави та предмет позову для задоволення позовних вимог щодо стягнення збитків у формі упущеної вигоди є іншим від предмету спору про стягнення безпідставно збережених коштів відповідно до ст.1212 ЦК України. Вважає, що застосувавши вказану норму права, місцевий суд при задоволені позовних вимог по суті з власної ініціативи перекваліфікував та змінив предмет позову. Заявляє, що позивач звернувся до суду з позовною вимогою про стягнення упущеної вигоди, спричиненої не укладанням договору пайової участі та несплати коштів на розвиток інженерно-транспортної інфраструктури населеного пункту, що свідчить про обрання неналежного способу захисту та є підставою для відмови у задоволені позовних вимог. Вказує на те, що враховуючи порядок реєстрації права власності на нерухоме майно, спростовуються висновки місцевого суду, що об`єкти будівництва повинні були бути зареєстровані як один об`єкт нерухомого майна цілісного майнового комплексу. Зазначає, що висновки суду першої інстанції щодо переходу від готельного корпусу до критого плавального басейну та котельні й Крита галерея-перехід між основним корпусом і лікувальним корпусом сформовані на основі поверхневої та неповної оцінки наявних в матеріалах справи доказів. За доводами апелянта, спірні об`єкти знаходяться на одній земельній ділянці рекреаційного призначення під кадастровим номером :02:003:0075 у с.Кам`яниця, Ужгородського району, вул. Ужанська, 100 і є комплексом будівель, які входять до складу цілісного майнового комплексу. Просить рішення господарського суду Закарпатської області від 06.11.2024 року у справі №907/783/23 скасувати, ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує доводи скаржника. Вважає рішення місцевого господарського суду законним та обґрунтованим. Заявляє, що відповідач не взяв участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури с. Кам`яниця Ужгородського району шляхом перерахування до місцевого бюджету означеного населеного пункту коштів пайової участі, тому суд правомірно задовольнив позов про стягнення з нього грошових коштів у розмірі 381237 грн. Щодо обрання позивачем неналежного способу захисту зазначає, що суд, з`ясувавши під час розгляду справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну їх правову кваліфікацію та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Вважає, що суд зобов`язаний застосувати правильні норми права, перекваліфікувавши позов, незалежно від посилань позивача. Просить рішення господарського суду Закарпатської області від 06.11.2024 року у справі №907/783/23 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи, зазначені в апеляційній скарзі.

21.02.2025 року через систему «Електронний суд» позивач подав заяву (вх. №01-04/1406/25 від 21.02.2025 року) про проведення засідання за відсутності учасника справи. У вказаній заяві просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду без змін.

Обставини справи

Як видно із наявних у справі копій документів, 22.12.2019 Кам`яницькою сільською радою Ужгородського району Закарпатської області прийнято рішення №1742-XXXVII-VII «Про затвердження Порядку залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури сіл Кам`яниця та Гута Кам`яницької сільської ради».

Пунктами 1.2. та 1.3. Порядку залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури сіл Кам`яниця та Гута Кам`яницької сільської ради (далі Порядок) визначено, що пайова участь у розвитку інфраструктури сіл Кам`яниця та Гута є обов`язковою для всіх замовників фізичних осіб підприємців, фізичних та юридичних осіб, які здійснили, здійснюють або мають намір здійснити нове будівництво, реконструкцію об`єктів, що знаходяться на території Кам`яницької сільської ради, незалежно від форми власності замовника, розташування та функціонального призначення об`єкта будівництва, окрім випадків, передбачених даним Порядком. Пайова участь у розвитку інфраструктури полягає у перерахуванні замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до бюджету Кам`яницької сільської ради коштів, які використовуються виключно для створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури сіл Кам`яниця та Гута. Прийняття об`єкта в експлуатацію без сплати пайової участі не звільняє замовника від обов`язку її сплатити.

Розмір пайової участі на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури становить: - для нежитлових будівель та споруд 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта; - для житлових будинків - 2 відсотки вартості будівництва об`єкта, що розраховується відповідно до основних показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування (п. 5.4. Порядку).

Згідно витягу з Державного земельного кадастру №НВ-023 від 06.09.2023 року, ТзОВ «Туристичний центр Верховина» є власником земельної ділянки площею 6,4600 га з кадастровим номером :02:003:0075, що розташована за адресою: Закарпатська область, Ужгородський район, в межах села Кам`яниця.

28.08.2020 року Управлінням державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області зареєстровано Декларацію №ЗК65 про готовність до експлуатації об`єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (СС1), стосовно об`єкта Будівництво критої галереї переходу між основним корпусом і лікувальним корпусом по вулиці Ужанська, 100 в с. Кам`яниця Ужгородського району (код ДКБС 1212.1; дата початку будівництва 09.09.2019; дата завершення будівництва 20.08.2020; строк введення об`єкта в експлуатацію ІІІ квартал 2020; загальна площа об`єкта 99,50 кв.м.; площа забудови 119,40 кв.м.).

28.08.2020 року Управлінням державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області зареєстровано Декларацію №ЗК44 про готовність до експлуатації об`єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (СС1), стосовно об`єкта Будівництво дворівневої стоянки на 45 автомобілів по вулиці Ужанська, 100 в селі Кам`яниця Ужгородського району Закарпатської області (код ДКБС 1242.3; дата початку будівництва 13.04.2019; дата завершення будівництва 20.08.2020; строк введення об`єкта в експлуатацію ІІІ квартал 2020 року; загальна площа об`єкта 1473,50 кв.м.; площа забудови 961,00 кв.м.).

28.08.2020 року Управлінням державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області зареєстровано Декларацію №ЗК35 про готовність до експлуатації об`єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (СС1), стосовно об`єкта Перехід від готельного корпусу до критого плавального басейну та котельні в селі Кам`яниця Ужгородського району Закарпатської області (код ДКБС 1212.1; дата початку будівництва 02.04.2019; дата завершення будівництва 20.08.2020; строк введення об`єкта в експлуатацію 25.08.2020; загальна площа об`єкта 195,58 кв.м.).

Управлінням державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області зареєстровано Декларацію №ЗК98 про готовність до експлуатації об`єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (СС1), стосовно об`єкта Будівництво критого басейну в селі Кам`яниця по вулиці Ужанська №100 Ужгородського району Закарпатської області (код об`єкта ДКБС 1265.2; дата початку будівництва 01.10.2019; дата закінчення будівництва 20.08.2020; строк введення об`єкта в експлуатацію ІІІ квартал 2020 року; загальна площа об`єкта 2767,47 кв.м.; площа забудови 1149,40 кв.м.).

Управлінням державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області зареєстровано Декларацію №ЗК52 про готовність до експлуатації об`єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів з незначними наслідками (СС1), стосовно об`єкта Будівництво лікувально оздоровчого комплексу та котельні по вулиці Ужанська №100 в селі Кам`яниця Ужгородського району Закарпатської області (код ДКБС 1264.9; дата початку будівництва 09.09.2019; дата закінчення будівництва 22.10.2020; строк введення об`єкта в експлуатацію ІV квартал 2020 року; загальна площа об`єкта: - лікувально-оздоровчого комплексу 3443,39 кв.м., - котельні 29,64 кв.м.).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №237861473 від 19.12.2020 року за ТзОВ «Туристичний центр Верховина» зареєстрований об`єкт нерухомого майна: лікувально-оздоровчий комплекс та котельня, кадастровий номер №:02:003:0075.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №236382298 від 10.12.2020 року за ТзОВ «Туристичний центр Верховина» зареєстрований об`єкт нерухомого майна: критий басейн, кадастровий номер №:02:003:0075.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №236370364 від 10.12.2020 року за ТзОВ «Туристичний центр Верховина» зареєстрований об`єкт нерухомого майна: перехід від готельного корпусу до критого плавального басейну та котельні, кадастровий номер №:02:003:0075.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №236373951 від 10.12.2020 року за ТзОВ «Туристичний центр Верховина» зареєстрований об`єкт нерухомого майна: крита галерея-перехід між основним корпусом і лікувальним корпусом, кадастровий номер №:02:003:0075.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №236377613 від 10.12.2020 року за ТзОВ «Туристичний центр Верховина» зареєстрований об`єкт нерухомого майна: дворівнева стоянка на 45 автомобілів, кадастровий номер №:02:003:0075.

Невиконання відповідачем обов`язку щодо участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури c. Кам`яниця Ужгородського району Закарпатської області шляхом відрахування до місцевого бюджету коштів пайової участі за будівництво об`єктів, що не належать до будівель фізичної культури і спорту, медичного і оздоровчого призначення, а саме: критої галереї переходу між основним корпусом і лікувальним корпусом, дворівневої стоянки на 45 автомобілів та переходу від готельного корпусу до критого плавального басейну та котельні стало підставою для звернення з даним позовом до суду із вимогою про стягнення із ТзОВ «Туристичний центр Верховина» суми 381237,00 грн упущеної вигоди.

Норми права та мотиви, якими керується суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та висновки суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановлює правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) замовник - фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» планування і забудова територій - діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб, яка передбачає, зокрема розроблення містобудівної та проектної документації, будівництво об`єктів, реконструкцію існуючої забудови та територій, створення та розвиток інженерно-транспортної інфраструктури.

Згідно із частиною 1-3 статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону. Замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

За приписами частини 4 статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту не залучаються замовники у разі будівництва: 1) об`єктів будь-якого призначення на замовлення державних органів або органів місцевого самоврядування за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів; 2) будівель навчальних закладів, закладів культури, фізичної культури і спорту, медичного і оздоровчого призначення; 3) будинків житлового фонду соціального призначення та доступного житла; 4) індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків загальною площею до 300 квадратних метрів, господарських споруд, розташованих на відповідних земельних ділянках; 5) об`єктів комплексної забудови територій, що здійснюється за результатами інвестиційних конкурсів або аукціонів; 6) об`єктів будівництва за умови спорудження на цій земельній ділянці об`єктів соціальної інфраструктури; 7) об`єктів, що споруджуються замість тих, що пошкоджені або зруйновані внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного або природного характеру; 8) об`єктів, передбачених Державною цільовою програмою підготовки та проведення в Україні фінальної частини чемпіонату Європи 2012 року з футболу, за рахунок коштів інвесторів; 9) об`єктів інженерної, транспортної інфраструктури, об`єктів енергетики, зв`язку та дорожнього господарства (крім об`єктів дорожнього сервісу); 10) об`єктів у межах індустріальних парків на замовлення ініціаторів створення індустріальних парків, керуючих компаній індустріальних парків, учасників індустріальних парків; 11) об`єктів, які згідно з державним класифікатором будівель та споруд належать до будівель сільськогосподарського призначення; 12) об`єктів, які згідно з державним класифікатором будівель та споруд належать до будівель і споруд підприємств харчової промисловості; 13) об`єктів, які згідно з державним класифікатором будівель та споруд належать до силосів для зерна та складських майданчиків (для зберігання сільськогосподарської продукції); 14) об`єктів, що споруджуються на виконання договору, укладеного в рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійного договору.

Порядок укладення договір пайової участі за вказаною статтею Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» № 3038-VI передбачався у декілька етапів: замовник повинен був звернутися до органу місцевого самоврядування із заявою про укладення договору про пайову участь, яка реєструвалась органами місцевого самоврядування. На підставі доданих замовником до заяви документів, що підтверджують кошторисну вартість будівництва об`єкта, протягом 10 робочих днів з дня реєстрації заяви визначався розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту. Не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію, з органом місцевого самоврядування укладався договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, істотними умовами якого були розмір пайової участі, строк (графік) її сплати, відповідальність сторін, невід`ємною частиною такого договору був розрахунок величини пайової участі (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами. Замовник до прийняття об`єкта в експлуатацію повинен був сплатити в повному обсязі кошти пайової участі єдиним платежем або частинами, якщо договором було передбачено графік сплати пайової участі.

Отже, зі змісту ст. 40 Закону № 3038-VI вбачалося, якщо об`єкт будівництва не відносився до переліку об`єктів, у разі будівництва яких замовники не залучалися до пайової участі, укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, який опосередковував перерахування замовником об`єкта будівництва до відповідного місцевого бюджету коштів пайової участі, було обов`язковим через пряму вказівку закону.

Верховний Суд, вирішуючи спори щодо участі замовника будівництва у створенні і розвитку інфраструктури населеного пункту, неодноразово зазначав, що відсутність укладеного договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту не усуває зобов`язання забудовника сплатити визначені суми, таке зобов`язання має бути виконано до прийняття новозбудованого об`єкта в експлуатацію і спір у правовідносинах щодо сплати таких сум може виникнути лише щодо їх розміру.

Подібного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 15.08.2024 року у cправі № 914/2145/23.

У справі № 907/783/23 судом встановлено, що будівництво спірних об`єктів (критої галереї переходу між основним корпусом і лікувальним корпусом, дворівневої стоянки на 45 автомобілів та переходу від готельного корпусу до критого плавального басейну та котельні) було завершено 20.08.2020 та вони прийняті в експлуатацію 28.08.2020 (дата реєстрації декларацій про готовність до експлуатації об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва).

На той час статтю 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» було виключено на підставі пункту 13 розділу І Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності» №132-ІХ від 20.09.2019 року. Вказані зміни набули чинності з 01.01.2020 відповідно до підп. 2 п. 1 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №132-ІХ.

Таким чином, починаючи з 01.01.2020, передбачений статтею 40 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності обов`язок замовників забудови земельної ділянки у населеному пункті щодо необхідності укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту перестав існувати.

Водночас, пунктом 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №132-ІХ визначено, що договори про сплату пайової участі, укладені до 1 січня 2020 року, є дійсними та продовжують свою дію до моменту їх повного виконання; установлено, що протягом 2020 року замовники будівництва на земельній ділянці у населеному пункті перераховують до відповідного місцевого бюджету кошти для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (далі - пайова участь) у такому розмірі та порядку:

1) розмір пайової участі становить (якщо менший розмір не встановлено рішенням органу місцевого самоврядування, чинним на день набрання чинності цим Законом): для нежитлових будівель та споруд - 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта; для житлових будинків - 2 відсотки вартості будівництва об`єкта, що розраховується відповідно до основних показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування;

2) пайова участь не сплачується у разі будівництва, зокрема, будівель навчальних закладів, закладів культури, фізичної культури і спорту, медичного і оздоровчого призначення;

3) замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, до якої додаються документи, які підтверджують вартість будівництва об`єкта. Орган місцевого самоврядування протягом 15 робочих днів з дня отримання зазначених документів надає замовнику будівництва розрахунок пайової участі щодо об`єкта будівництва;

4) пайова участь сплачується виключно грошовими коштами до прийняття відповідного об`єкта будівництва в експлуатацію;

5) кошти, отримані як пайова участь, можуть використовуватися виключно для створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури відповідного населеного пункту;

6) інформація щодо сплати пайової участі зазначається у декларації про готовність об`єкта до експлуатації або в акті готовності об`єкта до експлуатації.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.12.2021 року у справі №643/21744/19 дійшла наступних висновків:

«Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Зовнішнім виразом зміни правового регулювання суспільних відносин є процес втрати чинності одними нормами та/або набуття чинності іншими.

Так, при набранні чинності новою нормою права передбачається розповсюдження дії цієї норми на майбутні права і обов`язки, а також на правові наслідки, які хоча й випливають із юридичних фактів, що виникли під час чинності попередньої норми права, проте настають після набрання чинності новою нормою права.

Водночас, зміна правових норм і врегульованих ними суспільних відносин не завжди збігаються. У певних випадках після скасування нормативного акта має місце його застосування компетентними органами до тих відносин, які виникли до втрати ним чинності та продовжують існувати у подальшому. Такі правовідносини є триваючими. При цьому триваючі правовідносини повинні виникнути під час дії норми права, що їх регулює, та існувати після втрати нею чинності.

Стаття 40 № 3038-VI визначала зобов`язання замовника будівництва, який має намір забудови земельної ділянки, шляхом перерахування до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту, де здійснюється будівництво, у строк до прийняття об`єкта в експлуатацію. Прийняття об`єкта в експлуатацію є строком, з якого вважається, що забудовник порушує зазначені зобов`язання. Одночасно з прийняттям об`єкта в експлуатацію у відповідності із частиною другою статті 331 ЦК України забудовник стає власником забудованого об`єкта, а відтак і правовідносини забудови земельної ділянки припиняються.

Аналізуючи правову природу цих правовідносин, можна зробити висновок, що з моменту завершення будівництва та прийняття новозбудованого об`єкта в експлуатацію правовідносини забудови припиняються, а тому не можна вважати, що на них поширюються положення статті 40 Закону № 3038-VI після втрати нею чинності.

Крім того, пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» визначено, що ця норма права застосовується лише до договорів, які підписані до 1 січня 2020 року. Саме у цьому випадку правовідносини з оплати участі в інфраструктурі населеного пункту є триваючими та до них можуть застосовуватись положення норми права, що втратила чинність. Якщо ж договори під час дії цієї норми укладено не було, то немає підстав вважати, що такі правовідносини виникли та тривають.»

Також у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду зазначила, що замовник будівництва, який без достатньої правової підстави за рахунок власника земельних ділянок зберіг у себе кошти, які мав заплатити у вигляді пайового внеску у розвиток інфраструктури населеного пункту, зобов`язаний повернути ці кошти органу місцевого самоврядування на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.

За таких обставин у разі порушення зобов`язання з боку замовника будівництва щодо участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту у правовідносинах, які виникли до внесення змін у законодавство щодо скасування обов`язку замовника будівництва укласти відповідний договір, орган місцевого самоврядування вправі звертатись з позовом до замовника будівництва про стягнення безпідставно збережених грошових коштів. Саме такий спосіб захисту буде ефективним та призведе до поновлення порушеного права органу місцевого самоврядування.

Відповідно до частини 1, 2 статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Відносини щодо повернення безпідставно збережених грошових коштів є кондикційними, в яких вина не має значення, важливим є лише факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Тобто, зобов`язання з повернення безпідставно набутого або збереженого майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна.

Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдносин i їх юридичному змісту. Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Подібного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 04.09.2024 року у cправі № 909/794/23.

Суд звертає увагу, що обов`язок звернутись до органу місцевого самоврядування із заявою про укладення договору пайової участі у розвитку інфраструктури відповідного населеного пункту законом покладено саме на замовника такого будівництва.

У зв`язку з відмовою забудовника від укладання договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, в якому мали визначатись розрахунок величини пайової участі та графік сплати, права органу місцевого самоврядування на отримання коштів на розвиток інфраструктури населеного пункту є порушеними і в органу місцевого самоврядування виникає право вимагати стягнення коштів, обов`язок сплати яких був встановлений законом.

Отже, у зв`язку з порушенням замовником будівництва зобов`язання про укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту та сплати пайового внеску у позивача виникає право вимагати стягнення коштів на підставі статті 1212 ЦК України, оскільки замовник будівництва без достатньої правової підстави за рахунок органу місцевого самоврядування зберіг у себе кошти, які мав заплатити як пайовий внесок у розвиток інфраструктури населеного пункту, а отже, зобов`язаний повернути ці кошти.

За таких обставин у разі порушення зобов`язання з боку замовника будівництва щодо участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту у правовідносинах, які виникли до внесення змін у законодавство щодо скасування обов`язку замовника будівництва укласти відповідний договір, орган місцевого самоврядування вправі звертатись з позовом до замовника будівництва про стягнення безпідставно збережених грошових коштів. Саме такий спосіб захисту буде ефективним та призведе до поновлення порушеного права органу місцевого самоврядування.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16.06.2022 року у cправі № 909/1402/19.

У цій справі судом встановлено, що 22.12.2019 Кам`яницькою сільською радою Ужгородського району Закарпатської області прийнято рішення №1742-XXXVII-VII Про затвердження Порядку залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури сіл Кам`яниця та Гута Кам`яницької сільської ради.

Пунктами 1.2. та 1.3. Порядку залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури сіл Кам`яниця та Гута Кам`яницької сільської ради (далі Порядок) визначено, що пайова участь у розвитку інфраструктури сіл Кам`яниця та Гута є обов`язковою для всіх замовників фізичних осіб підприємців, фізичних та юридичних осіб, які здійснили, здійснюють або мають намір здійснити нове будівництво, реконструкцію об`єктів, що знаходяться на території Кам`яницької сільської ради, незалежно від форми власності замовника, розташування та функціонального призначення об`єкта будівництва, окрім випадків, передбачених даним Порядком. Пайова участь у розвитку інфраструктури полягає у перерахуванні замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до бюджету Кам`яницької сільської ради коштів, які використовуються виключно для створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури сіл Кам`яниця та Гута. Прийняття об`єкта в експлуатацію без сплати пайової участі не звільняє замовника від обов`язку її сплатити.

Розмір пайової участі на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури становить: - для нежитлових будівель та споруд 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта; - для житлових будинків - 2 відсотки вартості будівництва об?єкта, що розраховується відповідно до основних показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування (п. 5.4. Порядку).

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що визначений вказаним Порядком обов`язок замовника будівництва сплатити пайову участь у створенні і розвитку інфраструктури села Кам`яниця Ужгородського району Закарпатської області узгоджується з імперативними приписами пункту 2 розділу II Прикінцеві та перехідні положення Закону №132-IX, якими встановлено, що протягом 2020 року замовники будівництва на земельній ділянці у населеному пункті перераховують до відповідного місцевого бюджету кошти для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту у визначеному Законом України №132-IX розмірі та порядку.

Верховний Суд у постанові від 20.07.2022 року у cправі № 910/9548/21 зазначив:

«Передбачений прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 132-IX порядок пайової участі замовника будівництва було впроваджено законодавцем для: об`єктів будівництва, зведення яких розпочато у попередні роки, однак які станом на 01.01.2020 не були введені в експлуатацію, а договори про сплату пайової участі між замовниками та органами місцевого самоврядування до 01.01.2020 не були укладені; об`єктів, будівництво яких розпочате у 2020 році.

Тож у вказаних двох випадках, ураховуючи вимоги підпунктів 3, 4 абзацу другого пункту 2 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 132-IX, замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, а також сплатити пайову участь грошовими коштами до прийняття цього об`єкта в експлуатацію.

Системний аналіз зазначених норм та обставин дає підстави для висновку, що обов`язок замовника будівництва щодо звернення у 2020 році до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва виникає:

- для об`єктів, будівництво яких розпочато у попередні роки, якщо станом на 01.01.2020 вони не введені в експлуатацію і договори про сплату пайової участі не були укладені, - протягом 10 робочих днів після 01.01.2020;

- для об`єктів, будівництво яких розпочате у 2020 році, - протягом 10 робочих днів після початку такого будівництва».

Враховуючи наведене, апеляційний господарський суд вважає правомірним висновок суду першої інстанції про те, що обов`язок відповідача в частині сплати коштів пайової участі за будівництво критої галереї переходу між основним корпусом і лікувальним корпусом, дворівневої стоянки на 45 автомобілів і переходу від готельного корпусу до критого плавального басейну та котельні до бюджету с. Кам`яниця Ужгородського району Закарпатської області виник із дати повідомлень про початок виконання будівельних робіт 09.09.2019, 14.09.2019 та 02.04.2019 відповідно. Водночас, строк внесення коштів пайової участі сплинув з дати введення вказаних об`єктів в експлуатацію.

Правомірним також є висновок місцевого господарського суду про те, що відповідач не взяв участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури с. Кам`яниця Ужгородського району Закарпатської області шляхом перерахування до місцевого бюджету означеного населеного пункту коштів пайової участі.

Отже, суд вірно виснував про наявність правових підстав для стягнення з ТзОВ «Туристичний центр Верховина» суми 381237,00 грн безпідставно збережених коштів пайової участі за будівництво спірних об`єктів, що обрахована позивачем із застосуванням показника 4% від вартості останніх, вказаної в деклараціях про готовність до експлуатації об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1) (за винятком об`єкта Крита галерея перехід між основним корпусом і лікувальним корпусом по вулиці Ужанська №100 в селі Кам`яниця Ужгородського району Закарпатської області, розрахунок пайової участі по якій проведено із застосуванням вартості 1 кв.м. площі (11 250 грн) та загальної площі об`єкта (99,5 кв.м.)).

З приводу помилкової кваліфікації позивачем заявленої до стягнення суми як упущена вигода необхідно зазначити, що відповідно до правових позицій Верховного Суду, викладених у постанові Великої Палати від 14.12.2021 року у справі №643/21744/19, замовник будівництва зобов`язаний перерахувати органу місцевого самоврядування безпідставно збережені грошові кошти пайової участі на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України, частина 1 якої передбачає, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») неправильна юридична кваліфікація учасниками справи спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм.

Такі висновки сформульовані зокрема Великою Палатою Верховного Суду від 04.092019 року у справі № 265/6582/16-ц.

Також у постанові від 25.06.2019 року у справі 924/1473/15 Верховний Суд зазначив:

«Господарський суд, з`ясувавши у розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу в обґрунтування своїх вимог або заперечень послалися не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує у прийнятті рішення саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини».

Враховуючи наведену позицію Верховного Суду, колегія суддів критично оцінює доводи апелянта про те, що суд при задоволені позовних вимог по суті з власної ініціативи перекваліфікував та змінив предмет позову.

З аналізу змісту наявних у матеріалах справи витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відносно спірних об`єктів, які були подані відповідачем, суд встановив, що крита галерея перехід між основним корпусом і лікувальним корпусом, дворівнева стоянка на 45 автомобілів і перехід від готельного корпусу до критого плавального басейну та котельні зареєстровані як окремі об`єкти нежитлової нерухомості.

Докази того, що вказані об`єкти нерухомості виступають складовими цілісного майнового комплексу ТзОВ «Туристичний центр Верховина» у справі №907/783/23 відсутні.

Наведеним спростовуються доводи апелянта про те, що він не повинен сплачувати коштів пайової участі з підстав належності спірних будівель до складу цілісного майнового комплексу об`єктів нерухомості на земельній ділянці за кадастровим номером №:02:003:0075.

Апеляційний господарський приходить до висновку, що суд першої інстанції, виходячи з підстав позову та встановлених на підставі поданих доказів обставин справи, правомірно застосував принцип «суд знає закони» та застосував ті правові норми, які підлягають до застосування у спірних правовідносинах.

Отже, проаналізувавши норми та встановивши обставини справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийняте відповідно до норм матеріального і процесуального права.

За наслідками апеляційного перегляду оскарженого судового рішення судова колегія констатує, що доводи апелянта не знайшли свого підтвердження в ході розгляду апеляційної скарги. Ці доводи не спростовують висновків, наведених в рішенні господарського суду Закарпатської області від 06.11.2024 року у справі № 907/783/23.

Згідно з частинами 1, 2, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч.ч. 1-5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Підсумовуючи вищевказане, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив обставини, що мають значення для справи, надав належну оцінку дослідженим доказам, прийняв законне обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому його необхідно залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Судові витрати

З огляду на те, що суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладається на скаржника відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись, ст. ст. 86, 197, 269, 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Туристичний центр Верховина» б/н від 23.12.2024 року (вх. № 01-05/3704/24 від 23.12.2024 року) залишити без задоволення, рішення господарського суду Закарпатської області від 06.11.2024 року у справі № 907/783/23 без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

Справу повернути в господарський суд Закарпатської області.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення.

Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий суддя О.В. Зварич

Суддя Н.М. Кравчук

Суддя І.Ю. Панова