ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" березня 2025 р.м. Одеса Справа № 916/2173/24

Господарський суд Одеської області у складі судді Сулімовської М.Б., за участю секретаря судового засідання Толкунової М.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" (, 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 1)

до відповідача: Акціонерного товариства "Одесагаз" (, 65003, м. Одеса, вул. Одарія, буд.1)

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" (03065, Україна, м.Київ, пр-т Гузара Любомира, буд.44; )

про стягнення 194550192,80 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Пясецький Дмитро

від відповідача: Сметанюк Ігор, Сідєльніков Артем

від третьої особи: Оніщук Василь

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" звернувся до Господарського суду Одеської області із позовом до відповідача Акціонерного товариства "Одесагаз" про стягнення 194550192,80 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем умов договору постачання природного газу постачальником "останньої надії" в частині оплати заборгованості за спожитий природний газ.

Ухвалою суду від 21.05.2024 позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк на усунення недоліків.

У встановлений господарським судом строк позивачем усунуто недоліки позовної заяви, про що подано відповідні докази.

Ухвалою суду від 27.05.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 26.06.2024 та вирішено інші процесуальні питання.

05.06.2024 відповідачем подано відзив на позовну заяву.

10.06.2024 від позивача надійшла відповідь на відзив.

13.06.2024 від відповідача надійшло заперечення.

24.06.2024 відповідач звернувся до суду з клопотаннями про залучення до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг і Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України".

25.06.2024 від АТ "Одесагаз" надійшло клопотання про зупинення провадження у справі, від позивача - заперечення на клопотання про залучення до участі у справі третіх осіб та зупинення провадження у справі.

В судовому засіданні 26.06.2024 було оголошено перерву до 11.07.2024.

Ухвалою суду від 11.07.2024, окрім іншого, залучено Товариство з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача; відмовлено у задоволенні клопотання АТ "Одесагаз" про зупинення провадження у справі; з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, постановлено провести підготовче провадження у справі №916/2173/24 впродовж розумного строку; відкладено підготовче засідання у справі на 11.09.2024.

15.08.2024 відповідач звернувся до суду із клопотанням про зупинення провадження у справі.

20.08.2024 від позивача надійшло заперечення на клопотання про зупинення провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 11.09.2024 відмовлено у задоволенні клопотання АТ "Одесагаз" про зупинення провадження у справі, відкладено підготовче засідання на 25.09.2024.

У зв`язку з оголошенням системою цивільної оборони у м. Одеса та Одеській області повітряної тривоги підготовче засідання, призначене на 25.09.2024, не відбулося.

Ухвалою суду від 25.09.2024 призначено підготовче засідання у справі на 10.10.2024.

08.10.2024 до суду від третьої особи надійшли пояснення.

09.10.2024 від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі.

У зв`язку з оголошенням системою цивільної оборони у м. Одеса та Одеській області повітряної тривоги підготовче засідання, призначене на 10.10.2024, не відбулося.

Ухвалою суду від 10.10.2024 призначено підготовче засідання на 24.10.2024.

16.10.2024 до суду від позивача надійшло заперечення на клопотання про зупинення провадження у справі.

Ухвалою від 24.10.2024 відмовлено у задоволенні клопотання АТ "Одесагаз" про зупинення провадження у справі, закрито підготовче провадження, призначено розгляд справи по суті на 07.11.2024.

В судовому засіданні 07.11.2024 оголошено перерву до 27.11.2024.

В судовому засіданні 27.11.2024, з урахуванням положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ухвалено про розгляд справи у розумні строки та оголошено перерву до 18.12.2024.

В судовому засіданні 18.12.2024 оголошено перерву до 23.01.2025.

22.01.2025 відповідачем подано пояснення з урахуванням правових позицій, викладених у постановах Верховного Суду.

В судовому засіданні 23.01.2024 оголошено перерву до 26.02.2025.

26.02.2025 відповідач звернувся до суду з клопотанням про призначення судової експертизи та повернення на стадію підготовчого провадження.

В судове засідання 26.02.2025 з`явились представники сторін та третьої особи.

Представник позивача підтримав позовні вимоги та просить їх задовольнити.

Представники відповідача підтримали клопотання про призначення судової експертизи та повернення на стадію підготовчого провадження. Позовні вимоги вважають необґрунтованими, просять відмовити в їх задоволенні.

Представник третьої особи просив врахувати подані до суду письмові пояснення та прийняти законне рішення.

За результатами розгляду клопотання відповідача ухвалено про відмову в задоволенні клопотання про повернення на стадію підготовчого провадження та залишено без розгляду клопотання про призначення експертизи.

В судовому засіданні 26.02.2025 судом оголошено про перехід до стадії ухвалення судового рішення та повідомлено, що останнє буде проголошено 10.03.2025 о 16:00 годині.

В судове засідання 10.03.2025 з`явились представники сторін та третьої особи.

Судом, в порядку ст.240 Господарського процесуального кодексу України, проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши представників учасників провадження, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

в с т а н о в и в:

Позивач, відповідно до Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 04.07.2017 №880, здійснює ліцензійне постачання природного газу на території України.

За змістом пункту 26 частини 1 статті 1 Закону України "Про ринок природного газу" від 09.04.2015 №329-VIII, постачальник "останньої надії" - це визначений Кабінетом Міністрів України постачальник, який не має права відмовити в укладенні договору постачання природного газу на обмежений період часу.

За результатами державного конкурсу та відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 №917-р позивача визначено постачальником "останньої надії" на ринку природного газу.

У свою чергу, Закон України "Про ринок природного газу" визначає, що споживачем є фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, а не для перепродажу, або використання в якості сировини (ст. 1).

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 12 Закону України "Про ринок природного газу", постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором.

Постачання природного газу постачальником "останньої надії" здійснюється на підставі Типового договору, що затверджується Регулятором, а договір на постачання природного газу постачальником "останньої надії" є публічним.

Права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються Законом України "Про ринок природного газу", Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу. Відповідно до ч.2 ст.13 Закону України "Про ринок природного газу", споживач зобов`язаний, зокрема: 1) укласти договір про постачання природного газу; 2) забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів; 3) не допускати несанкціонованого відбору природного газу; 4) забезпечувати безперешкодний доступ уповноважених представників оператора газотранспортної системи, оператора газорозподільної системи до вузлів обліку природного газу та з метою встановлення вузлів обліку газу; 5) припиняти (обмежувати) споживання природного газу відповідно до вимог законодавства та умов договорів.

Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) № 2496 від 30.09.2015 (далі - Правила) врегульовано відносини, які виникають між постачальниками та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи/ газотранспортної системи (далі - Оператори ГРМ/ГТС). Дія Правил поширюється на постачальників, споживачів природного газу - фізичних осіб (побутових споживачів), фізичних осіб - підприємців, юридичних осіб та Операторів ГРМ/ГТС.

Так, відповідно до п. 1, 2, 4-6 Розділу VI Правил постачання природного газу, постачальник "останньої надії" здійснює постачання природного газу споживачам на умовах договору постачання природного газу, який укладається з урахуванням вимог цього розділу та має відповідати Типовому договору постачання природного газу постачальником "останньої надії", затвердженому постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року №2501, який є публічним, а його умови - однаковими для всіх споживачів.

Відповідно до пункту 1 розділу VI Правил, договір постачання природного газу постачальником "останньої надії" укладається у випадках, передбачених пунктом 3 розділу VI, з урахуванням вимог статей 205, 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом публічної оферти постачальника "останньої надії" та її акцептування споживачем через факт споживання газу за відсутності іншого постачальника.

Договір постачання природного газу постачальником "останньої надії" є публічним, не потребує двостороннього підписання і вважається укладеним з дня, визначеного на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи днем початку постачання природного газу споживачу в Реєстрі споживачів постачальника "останньої надії" відповідно до Кодексу газотранспортної системи.

За договором постачання природного газу постачальник "останньої надії" зобов`язаний поставити споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу в розмірі, строки та порядку, що визначені договором.

Максимальна тривалість постачання природного газу постачальником "останньої надії" не може перевищувати шістдесят днів та в будь-якому випадку не має тривати довше ніж до кінця календарного місяця, наступного за тим місяцем, у якому почалося фактичне постачання природного газу споживачеві постачальником "останньої надії".

Так, обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначає, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" (постачальник) та Акціонерним товариством "Одесагаз" (боржник) укладено Типовий договір постачання природного газу постачальником "останньої надії", який затверджений постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2501.

Позивачем зобов`язання, взяті на себе за договором, виконано в повному обсязі та забезпечено з дня, визначеного інформаційною платформою оператора газотранспортної системи та за ціною, оприлюдненою постачальником на своєму сайті, безперервне постачання природного газу відповідачу в порядку та на умовах, передбачених договором.

Відповідач, в порушення умов договору, не забезпечив своєчасну та повну оплату вартості поставленого позивачем природного газу згідно з умовами договору та не здійснив оплати вартості спожитого за договором природного газу, в результаті чого у відповідача перед позивачем наявна заборгованість за спожитий природній газ за договором.

Позивач зазначає, що в інформаційній платформі споживач з ЕІС-кодом 56X01K (відповідач) був закріплений за постачальником "останньої надії" ТОВ "ГК "Нафтогаз України" (ЕІС-код 56Х80В) (позивач), у т.ч. у період з 01.05.2022 по 31.05.2022.

Обсяг природного газу, використаний відповідачем у вказаний період та внесений в алокацію позивача як постачальника "останньої надії" ТОВ "ГК "Нафтогаз України" (ЕІС-код 56Х80В), становить: з 01.05.2022 по 31.05.2022 - 2997362,51 м3.

Факт включення відповідача до реєстру споживачів позивача як постачальника "останньої надії" та віднесення газу, спожитого відповідачем, до портфеля позивача як постачальника "останньої надії" з наведених вище підстав підтверджується листом оператора ГТС від 25.11.2022 №ТОВВИХ-22-12812 та інформацією (помісячно) щодо остаточної алокації відборів споживача з ЕІС-кодом 56X01K; інформацією щодо споживачів, які були зареєстровані в Реєстрі споживачів постачальника "останьої надії" (Форма №10).

Позивач проводить нарахування вартості спожитого споживачем природного газу виключно на підставі даних Оператора ГРМ про об`єм (обсяг) розподіленого/ спожитого споживачем природного газу, які отримує в процесі доступу до інформаційної платформи оператора ГТС.

Вартість природного газу визначається шляхом множення об`ємів природного газу на ціну природного газу, визначену відповідно до встановленого тарифу.

З 1 жовтня 2021 ціна природного газу, що постачається постачальником "останньої надії", щоденно розраховується за формулою, наведеною в пункті 24 Порядку проведення конкурсу з визначення постачальника "останньої надії", затвердженого постановою КМУ від 30 вересня 2015 №809, в редакції Постанови КМУ № 1102.

У відповідності до п.4.1 договору, постачання природного газу здійснюється за ціною, оприлюдненою постачальником на своєму сайті, тож ціна природного газу (з урахуванням ПДВ) відповідно до умов договору опублікована/оприлюднена на сайті позивача за посиланням https://gas.ua/uk/business/news/pon-archive-price.

Відповідно до пункту 4.3 договору, постачальник зобов`язаний надати споживачу рахунок на оплату природного газу за цим договором не пізніше 10 числа календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, в обумовлений між постачальником і споживачем спосіб (поштою за замовчуванням, через електронний кабінет споживача тощо - якщо сторонами це окремо обумовлено). На виконання вказаного пункту позивачем направлялись на адресу відповідача відповідні рахунки на оплату поставленого природного газу, однак останнім такі рахунки були проігноровані.

Крім цього, порядок здійснення оплати визначений пунктом 4.4. договору, яким передбачено, що споживач зобов`язаний оплатити вартість спожитого ним природного газу до закінчення календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу.

Таким чином, на переконання позивача, укладений між сторонами публічний типовий договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно статей 173, 174, 175 ГК України, статей 11, 202, 509 ЦК України, і згідно статті 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.

За наведеного позивач зауважує, що оскільки він поставив відповідачу природний газ, в той час як відповідачем не здійснено жодної оплати вартості спожитого газу, то у останнього перед позивачем сформувалась заборгованість за спожитий природний газ на загальну суму 134808940,18 грн.

Крім того, у зв`язку з несвоєчасним виконанням зобов`язань зі сплати заборгованості, позивач нарахував та заявив до стягнення 6746017,28 грн. три проценти річних; 19015995,72 грн. інфляційних втрат та 33979239,62 грн. пені.

Заперечуючи проти задоволення позову відповідач зазначає, що відповідно до постанов НКРЕКП від 29.06.2017 №841 "Про видачу ліцензії на розподіл природного газу АТ "Одесагаз" та від 31.05.20219 №920 "Про внесення змін до постанови НКРЕКП від 29.06.2017 №841", відповідач здійснює господарську діяльність з розподілу природного газу в межах території Одеси та Одеської області, де знаходиться газорозподільна система, що перебуває у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації Оператора ГРМ.

Таким чином, відповідач, як суб`єкт ринка природного газу, має статус "Оператор ГРМ" та діє виключно в інтересах третіх осіб (замовників, споживачів), а не своїх. В процесі здійснення господарської діяльності право власності на природний газ, який надходить до газорозподільної системи, АТ "Одесагаз" не переходить. Відповідач тільки виконує функції з контролю, регулювання, приладового обліку природного газу, спожитого кінцевими споживачами, та не використовує природний газ в якості сировини для виготовлення кінцевої продукції.

Також, відповідач звертає увагу на те, що частиною 2 статті 15 Закону України "Про ринок природного газу" (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що договір між постачальником "останньої надії" та споживачем не може бути укладений за наявності простроченої заборгованості у такого споживача перед таким постачальником "останньої надії", крім випадків, якщо таким споживачем є побутовий споживач, споживач, що є бюджетною установою відповідно до Бюджетного кодексу України, закладом охорони здоров`я державної власності (казенні підприємства та/або державні установи тощо), закладом охорони здоров`я комунальної власності (комунальні некомерційні підприємства та/або комунальні установи, та/або спільні комунальні підприємства тощо), споживач, що здійснює виробництво теплової енергії.

В той же час, позивач, як ПОН, по відношенню до відповідача обліковує заборгованість за договором постачання природного газу постачальником "останньої надії" в розмірі ,62 грн., за періоди листопад-грудень 2021 року та січень-лютий 2022 року, що підтверджується розрахунком заборгованості АТ "Одесагаз" перед ТОВ "ГК "Нафтогаз України" по договору постачання ПОН - стан заборгованості (сальдо) на 01.05.2022р. - ,62 грн., рахунком на оплату (природний газ) №17841 від 13.06.2022 року - сальдо (борг) на 01.05.2022 - ,62 грн. та вимогою про сплату заборгованості за спожитий газ непобутовим споживачем ПОН за №119/4.3-6308-2022 від 19.05.2022 - щодо сплати заборгованості за природний газ (основний борг) в сумі ,62 грн до 02.06.2019.

Дана заборгованість обліковується позивачем по відношенню до відповідача і по теперішній час та не є погашеною.

З урахуванням того, що позивач, як постачальник "останньої надії", обліковує по відношенню до відповідача заборгованість за періоди листопад-грудень 2021 року та січень-лютий 2022 року, на законодавчому рівні - ч.2 ст.15 Закону України "Про ринок природного газу", виключено можливість існування договірних відносин в межах договору постачання природного газу постачальником "останньої надії" між позивачем та відповідачем, за заявлений період до стягнення (травень 2022 року).

Відповідно, на переконання відповідача, правочин, про укладення якого зазначає позивач в позовній заяві та який став підставою для заявлення позовних вимог про стягнення грошових коштів за період травень 2022 року, є нікчемним в силу закону.

Таким чином, твердження позивача про те, що укладений між сторонами публічний типовий договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно статей 173, 174, 175 ГК України, статей 11, 202, 509 ЦК України, і згідно статті 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами - є хибними, оскільки даний договір є нікчемним в силу закону та не може породжувати для сторін жодних правових наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Щодо розрахунку обсягу та вартості природного газу відповідач звертає увагу на те, що позивач зазначає, що проводить нарахування вартості спожитого споживачем природного газу виключно на підставі даних Оператора ГРМ про об`єм (обсяг) розподіленого/спожитого споживачем природного газу, які отримує в процесі доступу до інформаційної платформи оператора ГТС. Вартість природного газу визначається шляхом множення об`ємів природного газу, на ціну природного газу, визначену відповідно до встановленого тарифу. З 01.10.2021 ціна природного газу, що постачається постачальником "останньої надії", щоденно розраховується за формулою, наведеною в пункті 24 Порядку проведення конкурсу з визначення постачальника "останньої надії", затвердженого постановою КМУ від 30.09.2015 № 809, в редакції Постанови КМУ № 1102 від 25.10.2021.

АТ "Одесагаз" зауважує, що позивач не довів належними та допустимими доказами (первинними бухгалтерськими документами) факт (обсяг/об`єм) постачання природного газу відповідачу протягом спірного періоду, зокрема, наданий позивачем "Розрахунок заборгованості АТ "Одесагаз" перед ТОВ "ГК "Нафтогаз України" по договору постачання ПОН" від 18.03.2024 не може вважатись належним та допустимим доказом на підтвердження заявлених позовних вимог.

На думку відповідача, позивачем також не доведено визначення вартості природного газу протягом спірного періоду.

Так, ключовим у вартості природного газу є певні вихідні дані, які включаються до такого розрахунку. Однак такі дані не може перевірити ні суд, ні відповідач, а отже неможливо перевірити понесені витрати ПОН, які останній намагається неправомірно стягнути з відповідача.

Позовна заява не містить жодного розрахунку суми, що заявлена до стягнення, натомість позивачем до позовної заяви надано лише копію рахунку на оплату №17841 від 13.06.2022 року та відомості з офіційного сайту позивача щодо архіву ціни ПОН для непобутових споживачів за травень 2022 року, однак такі документи не можуть вважатися належними доказами, що підтверджують розрахунок суми заборгованості, а відтак правильність заявленої суми позовних вимог, та не можуть вважатися первинними документами, підтверджуючими факт здійснення господарської операції.

Також АТ "Одесагаз" зауважує, що у травні 2022 року між позивачем та відповідачем діяв договір купівлі-продажу природного газу №101/ПГ-3147-ОГРМ від 22.03.2022, який було укладено відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №222 від 06.03.2022 "Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу". Факт виконання цього договору у травні 2022 року підтверджується наступними документами:

1) відповідач листом за №02/04-156 від 05.05.2022 надіслав до позивача додаткову угоду №1 від 03.05.2022 до договору купівлі-продажу природного газу №101/ПГ-3147-ОГРМ від 22.03.2022; копію платіжного доручення від 05.05.2022 про перерахування попередньої оплати за травень місяць 2022 року (22260000,00 грн. за 3000 тис.м3 природного газу) у відповідності до додаткової угоди №1 від 03.05.2022 до договору купівлі-продажу природного газу №101/ПГ-3147-ОГРМ від 22.03.2022.

2) позивач та відповідач уклали 31.05.2022 та підписали у сервісі "Вчасно" 23.06.2022 Акт приймання-передачі природного газу по договору №101/ПГ-3147- ОГРМ від 22.03.2022 у травні 2022 року в обсязі 2997,36251 тис.м.куб на 22240429,82 грн. Як домовились сторони - цей акт є підставою для проведення розрахунків згідно укладеного договору постачання природного газу.

При цьому відповідач звертає увагу, що вищевказаний обсяг спожитого природного газу у період з 01.05.2022 по 31.05.2022 - 2997362,51 м3 співпадає з позовними вимогами позивача по Типовому договору постачання природного газу ПОН.

З урахуванням наведеного відповідач зазначає, що заявлена матеріально-правова вимога позивача до відповідача є передчасною, оскільки позовна заява не містить жодного обґрунтованого розрахунку суми, що стягується, як це передбачено п.3 ч.3 ст. 162 ГПК України, до того ж, у матеріалах справи відсутні первинні бухгалтерські документи, які підтверджують факт передачі обсягу природного газу відповідачу протягом спірного періоду по Типовому договору постачання природного газу ПОН; у травні 2022 року між сторонами діяв договір купівлі-продажу природного газу №101/ПГ-3147-ОГРМ від 22.03.2022. Таким чином, відповідач не має зобов`язань перед позивачем з оплати грошових коштів у травні 2022 року в межах надання послуги постачальником "останньої надії", відповідно не є винним у порушенні зобов`язання з оплати обсягів постачальника "останньої надії"; вимоги позивача до відповідача про стягнення основної суми боргу, пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат за порушення зобов`язань, передбачених договором постачання природного газу постачальником "останньої надії", є безпідставними, та такими, що не підлягають задоволенню.

Третя особа у поясненнях по суті позовних вимог зазначила, що згідно частини 1 статті 22 Закону України "Про ринок природного газу", права та обов`язки оператора газотранспортної системи визначаються цим Законом, кодексом газотранспортної системи, іншими нормативно-правовими актами, а також договором транспортування природного газу.

Кодекс газотранспортної системи України, затверджений постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2493 (далі - Кодекс ГТС), є регламентом функціонування газотранспортної системи України, який визначає правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газотранспортної системи України (п.2 гл.1 розд.І Кодексу ГТС).

Постачання природного газу споживачу здійснюється на підставі договору постачання природного газу між постачальником та споживачем, який укладається відповідно до Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року №2496 (далі - Правила постачання природного газу або Правила), та за умови включення споживача до Реєстру споживачів постачальника в Інформаційній платформі у відповідному розрахунковому періоді (п.1 гл.5 розділу ІV Кодексу ГТС).

Розділом VI Правил постачання природного газу визначені положення щодо постачання природного газу постачальником "останньої надії".

Відповідно до пункту 1 розділу VI вказаних Правил, постачальник "останньої надії" здійснює постачання природного газу споживачам на умовах договору постачання природного газу, який укладається з урахуванням вимог цього розділу та має відповідати Типовому договору постачання природного газу постачальником "останньої надії", затвердженому постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2501, який є публічним, а його умови - однаковими для всіх споживачів.

Договір постачання природного газу постачальником "останньої надії" не потребує двостороннього підписання. На письмове звернення споживача постачальник "останньої надії" зобов`язаний протягом десяти робочих днів з дня отримання такого письмового звернення надати споживачу підписаний уповноваженою особою постачальника примірник договору постачання природного газу.

Договір постачання між постачальником "останньої надії" і споживачем вважається укладеним з дня, визначеного на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи днем початку постачання природного газу споживачу в Реєстрі споживачів постачальника "останньої надії" відповідно до Кодексу газотранспортної системи.

Максимальна тривалість постачання природного газу постачальником "останньої надії" не може перевищувати шістдесят днів та в будь-якому випадку не має тривати довше ніж до кінця календарного місяця, наступного за тим місяцем, у якому почалося фактичне постачання природного газу споживачеві постачальником "останньої надії" (абзац другий пункту 2 розділу VI Правил).

Згідно пункту 3 розділу VI Правил, постачальник "останньої надії" здійснює постачання природного газу споживачу (за умови відсутності відключення або ініціювання діючим постачальником відключення його об`єкта) та оператору газорозподільної системи (за умови відсутності заборгованості перед постачальником "останньої надії") у випадку, в тому числі, відсутності підтвердженої номінації та реномінації постачальника споживача, постачальника, який здійснює постачання газу оператору газорозподільної системи для покриття об`ємів (обсягів) фактичних втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільній системі, або оператора газорозподільної системи, який здійснює закупівлю природного газу для покриття об`ємів (обсягів) фактичних втрат та виробничо- технологічних витрат природного газу в газорозподільній системі на підставі договору (договорів) купівлі-продажу природного газу в оптового продавця, для газової доби D до 02:00 UTC (04:00 за київським часом) години для зимового періоду в газову добу (D-1) та 01:00 UTC (04:00 за київським часом) години для літнього періоду в газову добу (D-1) на точку виходу до газорозподільної системи, крім випадків ініціювання постачальником "останньої надії" відключення по об`єкту такого споживача (положення цього абзацу застосовується при постачанні природного газу побутовому споживачу, споживачу, що здійснює виробництво теплової енергії, та оператору газорозподільної системи).

Відповідно до абзацу 10 пункту 2 розділу 5 глави ІV Кодексу ГТС, реєстрація оператора газорозподільної системи (крім випадку наявності заборгованості оператора газорозподільної системи перед постачальником "останньої надії") у вищезазначеному випадку здійснюється автоматично в Реєстрі споживачів постачальника "останньої надії" на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи за умови відсутності на інформаційній платформі інформації про відключення або ініціювання діючим постачальником відключення його об`єкта.

Для здійснення діяльності постачальника "останньої надії" на інформаційній платформі забезпечується функціонування окремого Реєстру споживачів постачальника "останньої надії".

В інформаційній платформі споживач з ЕІС - кодом 56X01K був зареєстрований в Реєстрі споживачів постачальника "останньої надії" - ТОВ "ГК "Нафтогаз України" (ЕІС-код 56Х8ОВ) в період з 01.05.2022 по 31.05.2022 (включно).

Оператор газотранспортної системи на підставі інформації про виміряний за газову добу обсяг природного газу та всі його подачі та відбори, яка надається оператором газорозподільної системи, суміжним газовидобувним підприємством, газовидобувним підприємством, підключеним безпосередньо до газорозподільної системи, оператором газосховищ, оператором установки LNG та прямим споживачем, надає кожному замовнику послуг транспортування природного газу інформацію про його подачі та відбори в точках входу/виходу до/з газотранспортної системи за відповідну газову добу (D). Інформація про відбори в точках виходу до газорозподільних систем надається в розрізі споживачів замовника послуг транспортування (п.1 гл.1 розд.ХІІ Кодексу ГТС).

Відповідно до пункту 3 глави 1 розділу ХІІ Кодексу ГТС, алокація природного газу по кожному замовнику послуг транспортування природного газу, поданих (отриманих) ним у точці входу та відібраних (переданих) у точці виходу за певний період, визначається оператором газотранспортної системи та доводиться ним до відома замовника послуг транспортування природного газу у порядку, визначеному Кодексом ГТС.

Згідно з пунктом 4 глави 1 розділу ХІІ Кодексу ГТС, відповідальність за своєчасність, повноту і достовірність інформації, що надається відповідно до цього розділу, несе той суб`єкт, на якого покладається обов`язок щодо надання інформації оператору газотранспортної системи відповідно до цього розділу.

Обсяги природного газу, використані споживачем з ЕІС-кодом 56X01K за період з 01.05.2022 по 31.05.2022, внесені в алокацію постачальника "останньої надії" - ТОВ "ГК "Нафтогаз України" (ЕІС-код 56Х8ОВ) та становлять: з 01.05.2022 по 31.05.2022 - 2997362,51 куб. м.

Означене підтверджено витягами з інформаційної платформи інформації щодо обсягів відбору оператора газорозподільної системи - АТ "Одесагаз" (EIC-код 56X01K (ЕІС - код комерційної точки обліку 56Y016)), віднесених в алокацію постачальника "останньої надії" ТОВ "ГК "Нафтогаз України" (ЕІС - код 56X80B) за період з 01.05.2022 по 31.05.2022 року, яка здійснювалась Оператором ГТС у відповідності до положень Кодексу ГТС.

При цьому третя особа звертає увагу, що вказана інформація містить дані відносно обсягів відбору природного газу АТ "Одесагаз" на віртуальній точці з ЕІС-кодом 56ZG-DSO-250000N.

Положеннями пункту 4 глави 2 розділу ІІ Кодексу ГТС визначено, що для кожної газорозподільної зони оператор газотранспортної системи створює одну віртуальну точку виходу до газорозподільної системи, що охоплює всі точки виходу до цієї системи, розташовані на території ліцензованої діяльності оператора газорозподільної системи.

Відповідно, інформація щодо обсягів відбору природного газу у відповідний газовий період оператором ГРМ, яким АТ "Одесагаз" було, в тому числі, в травні 2022 року, визначається та формується на інформаційній платформі відносно віртуальної точки вказаного Оператора ГРМ, створеної ТОВ "Оператор ГТС України" з урахуванням вимог Кодексу ГТС.

Отже, предметом позову у даній справі є вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" до Акціонерного товариства "Одесагаз" про стягнення 134808940,18 грн. заборгованості за поставлений природний газ на підставі Типового договору, а також 33979239,62 грн. пені, 6746017,28 грн. 3% річних та 19015995,72 грн. збитків від інфляції, нарахованих за несвоєчасне виконання відповідачем зобов`язань зі сплати заборгованості.

Підставою позовних вимог є невиконання АТ "Одесагаз" зобов`язань з оплати за спожитий у травні 2022 року природний газ, що і зумовило звернення позивача до суду із даним позовом.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, керуючись принципом верховенства права та права на судовий захист, суд дійшов наступних висновків.

За приписами пункту 26 статті 1 Закону України "Про ринок природного газу" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), постачальник "останньої надії" - визначений Кабінетом Міністрів України постачальник, який не має права відмовити в укладенні договору постачання природного газу на обмежений період часу.

За результатами державного конкурсу та відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 №917-р, ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" визначено постачальником "останньої надії" на ринку природного газу.

Згідно пунктів 17, 19 статті 1 Закону України "Про ринок природного газу", оператор газорозподільної системи - це суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із розподілу природного газу газорозподільною системою на користь третіх осіб (замовників); оператор газотранспортної системи - це суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із транспортування природного газу газотранспортною системою на користь третіх осіб (замовників).

Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України "Про ринок природного газу", постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором.

Постачання природного газу постачальником "останньої надії" здійснюється на підставі Типового договору, що затверджується Регулятором. Типовий договір постачання природного газу постачальником "останньої надії" може містити окремі умови для різних категорій споживачів. При цьому в межах кожної категорії споживачів договір постачання природного газу постачальником "останньої надії" є публічним.

За змістом позовних вимог позивач ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" у спірних правовідносинах позиціонує себе як є постачальник "останньої надії", оскільки за результатами державного конкурсу та відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 №917-р його визначено постачальником "останньої надії" на ринку природного газу.

В свою чергу відповідач, АТ "Одесагаз", відповідно до постанов НКРЕКП від 29.06.2017 №841 "Про видачу ліцензії на розподіл природного газу АТ "Одесагаз" та від 31.05.20219 №920 "Про внесення змін до постанови НКРЕКП від 29.06.2017 №841", здійснює господарську діяльність з розподілу природного газу в межах території Одеси та Одеської області, де знаходиться газорозподільна система, що перебуває у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації Оператора ГРМ. Таким чином, відповідач, як суб`єкт ринка природного газу, має статус "Оператор ГРМ"

Відповідно до пунктів 2, 3 глави 1 розділу І Кодексу ГТС (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), цей Кодекс є регламентом функціонування газотранспортної системи України та визначає правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газотранспортної системи України.

Дія цього Кодексу поширюється на всіх суб`єктів ринку природного газу України: операторів суміжних систем, газовидобувні підприємства, замовників, споживачів та постачальників природного газу незалежно від підпорядкування та форми власності, а також операторів торгових платформ.

У пункті 5 глави 1 розділу І Кодексу ГТС містяться такі визначення:

алокація - це обсяг природного газу, віднесений оператором газотранспортної системи в точках входу/виходу до/з газотранспортної системи по замовниках послуг транспортування (у тому числі в розрізі їх контрагентів (споживачів) з метою визначення за певний період обсягів небалансу таких замовників;

договір транспортування - договір, укладений між оператором газотранспортної системи та замовником послуг транспортування природного газу на основі Типового договору транспортування природного газу, затвердженого Регулятором, згідно з яким оператор газотранспортної системи надає замовнику одну чи декілька складових послуг транспортування природного газу на період та умовах, визначених у такому договорі, а замовник послуг транспортування оплачує оператору газотранспортної системи вартість отриманих послуг (послуги);

номінація - попереднє повідомлення, надане замовником послуг транспортування оператору газотранспортної системи, стосовно обсягів природного газу, які будуть подані замовником послуг транспортування протягом доби до газотранспортної системи в точках входу та відібрані з газотранспортної системи в точках виходу;

EIC-код - код енергетичної ідентифікації суб`єкта ринку природного газу та/або точки комерційного обліку, визначений за правилами Європейської мережі операторів газотранспортних систем (ENTSOG), з метою уніфікації та однозначної ідентифікації суб`єктів ринку природного газу та точок комерційного обліку, розміщених на об`єктах газової інфраструктури, у тому числі для участі у регіональних (міжнародних) газових ринках, та для забезпечення спрощення процедур зміни постачальників природного газу та електронного обміну даними між суб`єктами ринку природного газу.

Пунктами 1, 2 глави 3 розділу IV Кодексу ГТС встановлено, що для забезпечення електронної взаємодії та документообігу між суб`єктами ринку природного газу, у тому числі для організації замовлення та супроводження послуг транспортування природного газу в умовах добового балансування газотранспортної системи, а також між суб`єктами ринку природного газу та операторами торгових платформ, оператор газотранспортної системи зобов`язаний створити та підтримувати функціонування інформаційної платформи. Інформаційна платформа складається з апаратного та програмного забезпечення. Програмне забезпечення інформаційної платформи має відповідати вимогам чинних нормативно-правових актів та нормативних документів щодо системи технічного та програмного захисту інформації. Цілісність, доступність, конфіденційність та захист від несанкціонованого доступу до інформації реалізуються на інформаційній платформі відповідно до вимог законодавства України та цього Кодексу. Інформаційна платформа має бути доступною всім суб`єктам ринку природного газу та операторам торгових платформ у межах їх прав, визначених цим Кодексом, для забезпечення ними дій, пов`язаних із укладанням угод за короткостроковими стандартизованими продуктами, замовленням, наданням та супроводженням послуг транспортування природного газу, у тому числі для подання номінацій / реномінацій, перевірки величин грошових внесків (фінансової гарантії), а також інших дій, передбачених цим Кодексом. Для вчинення вищезазначених дій вебдодаток інформаційної платформи має бути доступним у мережі "Інтернет" цілодобово, сім днів на тиждень. Суб`єкти ринку природного газу, які уклали (переуклали) з оператором газотранспортної системи договір транспортування, набувають права доступу до інформаційної платформи та статусу користувача платформи з моменту укладення (переукладення) договору. Оператор газотранспортної системи присвоює кожному такому суб`єкту ринку природного газу код користувача платформи та створює на інформаційній платформі інтерфейс такого користувача відповідно до його статусу суб`єкта ринку природного газу (постачальник, оператор газорозподільної системи, оптовий продавець / покупець, оператор газосховищ тощо), про що має повідомити останнього. При цьому додатком до договору визначаються уповноважені особи суб`єкта ринку природного газу (користувача платформи), які будуть мати право доступу до інформаційної платформи від імені користувача платформи (зазначаються їхні адреси електронної пошти та контактні дані), для їх електронної реєстрації, що оформлюється у вигляді повідомлення на створення облікового запису уповноважених осіб користувача платформи за формою, наведеною в додатку 1 до цього Кодексу, до якого додаються у письмовій формі довіреності користувача платформи на кожну уповноважену особу.

Згідно з пунктом 5 глави 3 розділу IV Кодексу ГТС, оператор газотранспортної системи виконує функції адміністратора інформаційної платформи та оприлюднює на своєму вебсайті: інструкцію з користування інформаційною платформою, а також витяги з нормативно-правових актів, пов`язаних із користуванням інформаційною платформою; контактні дані (прізвище, ім`я, по батькові, номери факсів та телефонів, електронні адреси) працівників оператора газотранспортної системи, які є відповідальними за працездатність інформаційної платформи та взаємодію з учасниками ринку природного газу, контактну інформацію та графік роботи служби підтримки інформаційної платформи; інформацію про центри сертифікації ключів, необхідних користувачам інформаційної платформи для забезпечення ними електронного цифрового підпису (ЕЦП) у випадках, передбачених цим Кодексом; іншу інформацію, передбачену цим Кодексом.

Пунктами 1, 2 глави 4 розділу IV Кодексу ГТС визначено, що інформаційна платформа має містити такі дані, зокрема: 1) перелік точок входу/виходу до/із газотранспортної системи; 2) інформацію про всіх суб`єктів ринку природного газу, включаючи споживачів, яким в установленому порядку присвоєні ЕІС-коди; 3) інформацію про постачальника "останньої надії"; 4) інформацію про постачальників із спеціальними обов`язками; 5) інформацію про Реєстри споживачів постачальників. Інформація про споживачів в інформаційній платформі має містити щонайменше: 1) ЕІС-код споживача та за наявності ЕІС-коди його точок обліку; 2) EIC-код фізичної точки виходу з газотранспортної системи; 3) дані закріплених за споживачем діючих постачальників та визначені ними періоди постачання; 4) дані щодо зміни постачальників із початку функціонування інформаційної платформи; 5) інформацію про прогнози споживання природного газу на кожну газову добу (D) для споживачів, по яких відбір/споживання не вимірюється щодобово; 6) інформацію про попередні обсяги споживання кожної газової доби (D); 7) інформацію про фактичне добове споживання; 8) інформацію про фактичне споживання кожного газового місяця (М); 9) дані періодів відсутності у споживача закріпленого постачальника (за їх наявності) з початку функціонування інформаційної платформи; 10) дані періодів обмеження (припинення) газопостачання споживачу (якщо такі дані вносились по споживачу) з початку функціонування інформаційної платформи; 11) період вимірювання (відбір/споживання, що вимірюється щодобово, або відбір/споживання, що не вимірюється щодобово); 12) належність споживача до категорії споживачів, постачання яким може здійснюватися в рамках спеціальних обов`язків, які в установленому порядку покладені рішенням Кабінету Міністрів України на підставі статті 11 Закону України "Про ринок природного газу"; 13) належність споживача до категорії побутових; 14) належність споживача до категорії виробників теплової енергії; 15) інформацію про періоди постачання природного газу споживачу постачальником "останньої надії"; 16) строк надання повідомлення споживачу про припинення газопостачання відповідно до чинного законодавства (не менше ніж за три доби до дати, на яку воно заплановано, для споживачів та не менше ніж за п`ять діб для підприємств металургійної та хімічної промисловості).

Крім того, пунктом 5 глави 4 розділу IV Кодексу ГТС передбачено, що оператори газорозподільних систем відповідно до вимог цього Кодексу та за формами оператора газотранспортної системи, погодженими з Регулятором, повинні вносити до інформаційної платформи інформацію, зокрема: визначену підпунктами 1, 2, 5-8, 12, 13, 14 пункту 2 цієї глави, по всіх споживачах, підключених до газорозподільної системи; дані щодо операторів газорозподільних систем (за їх наявності), яким природний газ передається з газорозподільної системи, з визначенням місць підключення таких операторів; дані щодо газовидобувних підприємств (за їх наявності), промислові газопроводи яких безпосередньо підключені до газорозподільної системи.

Згідно положень пункту 1, абзацу 1 пункту 2 глави 5 розділу IV Кодексу ГТС, постачання природного газу споживачу здійснюється на підставі договору постачання природного газу між постачальником та споживачем, який укладається відповідно до Правил, та за умови включення споживача до Реєстру споживачів постачальника в інформаційній платформі у відповідному розрахунковому періоді. Постачальник, крім постачальника "останньої надії", не має права реєструвати споживача у власному Реєстрі споживачів постачальника в розрахунковому періоді, не погодженому зі споживачем. З моменту реєстрації споживача за постачальником в інформаційній платформі постачальник набуває статусу діючого постачальника для такого споживача (крім майбутніх періодів постачання, які заброньовані за іншими постачальниками в інформаційній платформі, постачання природного газу постачальником "останньої надії" та випадків, передбачених пунктом 6 цієї глави) та вважається, що з цього моменту зазначений постачальник забронював за собою цього споживача на наступні розрахункові періоди та є відповідальним за обсяги споживання природного газу цим споживачем. Реєстрація споживача в Реєстрі споживачів постачальником "останньої надії" здійснюється на період, що не може перевищувати граничний строк постачання, визначений Законом України "Про ринок природного газу" та Правилами постачання природного газу.

Абзацами 7- 12 пункту 2 глави 5 розділу IV Кодексу ГТС встановлено, що реєстрація побутового споживача, споживача, що здійснює виробництво теплової енергії, або оператора газорозподільної системи здійснюється автоматично в Реєстрі споживачів постачальника "останньої надії" на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи за умови відсутності на інформаційній платформі інформації про відключення або ініціювання діючим постачальником відключення його об`єкта в таких випадках: відсутність підтвердженої номінації та реномінації діючого постачальника побутового споживача, споживача, що здійснює виробництво теплової енергії, постачальника, який здійснює постачання газу оператору газорозподільної системи для покриття об`ємів (обсягів) фактичних втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільній системі, або оператора газорозподільної системи, який здійснює закупівлю природного газу для покриття об`ємів (обсягів) фактичних втрат та виробничо-технологічних витрат природного газу в газорозподільній системі на підставі договору (договорів) купівлі-продажу природного газу в оптового продавця, для газової доби D до 02:00 UTC (04:00 за київським часом) години для зимового періоду в газову добу (D-1) та 01:00 UTC (04:00 за київським часом) години для літнього періоду в газову добу (D-1) на точку виходу до газорозподільної системи, крім випадків ініціювання постачальником "останньої надії" відключення по об`єкту такого споживача. У такому випадку постачання здійснюється з дня, наступного за днем включення до Реєстру споживачів постачальника "останньої надії"; відсутність за три дні до кінцевої дати постачання природного газу поточним постачальником побутового споживача або споживача, що здійснює виробництво теплової енергії, в Реєстрі іншого постачальника. У такому випадку постачання здійснюється з дня, наступного за кінцевим днем постачання попереднім постачальником. Дата початку постачання природного газу споживачу постачальником "останньої надії" визначається в Реєстрі споживачів постачальника "останньої надії" на інформаційній платформі.

За приписами статті 15 Закону України "Про ринок природного газу", в разі, якщо постачальника ліквідовано, визнано банкрутом, його ліцензію на провадження діяльності з постачання природного газу анульовано або її дію зупинено, а також в інших випадках, передбачених правилами для постачальника "останньої надії", постачання природного газу споживачу здійснюється у порядку, визначеному правилами для постачальника "останньої надії", та на умовах Типового договору постачання постачальником "останньої надії", що затверджується Регулятором.

Договір постачання між постачальником "останньої надії" і споживачем вважається укладеним з моменту початку фактичного постачання природного газу такому споживачу.

Постачальник "останньої надії" постачає природний газ споживачу протягом строку, який не може перевищувати 60 діб та триває до кінця календарного місяця, що настає за місяцем початку фактичного постачання природного газу споживачу постачальником "останньої надії".

Після закінчення цього строку постачальник "останньої надії" зобов`язаний припинити постачання природного газу споживачу. Постачальник "останньої надії" має право припинити постачання природного газу споживачу до закінчення вищезазначеного строку у разі невиконання цим споживачем обов`язку щодо повної та своєчасної оплати вартості природного газу, який постачається постачальником "останньої надії", відповідно до Типового договору постачання постачальником "останньої надії".

Договір між постачальником "останньої надії" та споживачем не може бути укладений за наявності простроченої заборгованості у такого споживача перед таким постачальником "останньої надії", крім випадків, якщо таким споживачем є побутовий споживач, споживач, що є бюджетною установою відповідно до Бюджетного кодексу України, закладом охорони здоров`я державної власності (казенні підприємства та/або державні установи тощо), закладом охорони здоров`я комунальної власності (комунальні некомерційні підприємства та/або комунальні установи, та/або спільні комунальні підприємства тощо), споживач, що здійснює виробництво теплової енергії, та оператор газорозподільної системи.

Крім того, постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2501 затверджено Типовий договір.

Відповідно до пункту 1.1 Типового договору, цей Типовий договір постачання природного газу постачальником "останньої надії" є публічним і регламентує порядок та умови постачання природного газу споживачу постачальником "останньої надії".

Згідно з пунктом 3.3 Типового договору, період безперервного постачання природного газу постачальником не може перевищувати шістдесят діб протягом календарного року та триває до кінця календарного місяця, що настає за місяцем початку фактичного постачання природного газу споживачу постачальником, крім випадків дострокового розірвання договору.

Положеннями пункту 11.1 Типового договору передбачено, що дія цього договору не може перевищувати 60 діб протягом календарного року та триває до кінця календарного місяця, наступного за місяцем, в якому почалося фактичне постачання природного газу постачальником.

У пункті 2 глави 5 розділу IV Кодексу ГТС визначено, що в разі, якщо за 5 днів до кінцевої дати постачання природного газу поточним постачальником інформаційна платформа не фіксує такого споживача в Реєстрі іншого постачальника, у тому числі в Реєстрі постачальника із спеціальними обов`язками або постачальника "останньої надії", інформаційна платформа одночасно направляє оператору газорозподільної системи (оператору газотранспортної системи по прямих споживачах) інформаційне повідомлення про відсутність у споживача постачальника з певної дати за формою оператора газотранспортної системи, погодженою з Регулятором. Оператор газорозподільної системи (оператор газотранспортної системи по прямих споживачах), отримавши таке повідомлення, зобов`язаний протягом 2 робочих днів проінформувати такого споживача про відсутність у нього постачальника з певної дати та можливі наслідки для нього і за необхідності розпочати заходи з припинення (обмеження) в установленому порядку газопостачання на об`єкти такого споживача.

Пунктом 5 розділу VI Правил постачання природного газу встановлено, що після закінчення граничного строку постачання природного газу постачальником "останньої надії", передбаченого цим розділом та Законом України "Про ринок природного газу", постачальник "останньої надії" зобов`язаний припинити постачання природного газу за договором зі споживачем. Виключення споживача з Реєстру споживачів постачальника "останньої надії" здійснюється у порядку, визначеному Кодексом ГТС. У випадку, якщо споживач не був включений до Реєстру споживачів іншого постачальника після закінчення постачання природного газу постачальником "останньої надії", до такого споживача повинні застосовуватися заходи з припинення розподілу / транспортування (для прямих споживачів) природного газу споживачу відповідно до умов Кодексу газорозподільних систем та Кодексу ГТС.

Таким чином, наведені приписи законодавства та умови Типового договору свідчать про:

- встановлену заборону на укладення договору постачання природного газу між постачальником "останньої надії" та споживачем за наявності у такого споживача простроченої заборгованості;

- неможливість постачання природного газу постачальником "останньої надії" споживачу із перевищенням 60-добового терміну протягом календарного року;

- встановлений законодавством механізм припинення постачальником "останньої надії" постачання споживачу природного газу після закінчення 60-добового терміну постачання.

Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 19.06.2024 у справі № 913/264/23, від 19.06.2024 у справі № 913/283/23, від 07.08.2024 у справі № 910/1007/22, від 20.11.2024 у справі №917/1297/23.

Суд зауважує, що аналіз положення щодо встановлення постачання природного газу споживачу протягом строку, який не може перевищувати 60 діб, дає підстави для висновку про те, що завданням постачальника "останньої надії" є страхування побутових та непобутових споживачів на певний період від раптового припинення газопостачання, якщо постачальник газу не зможе виконувати свої обов`язки перед споживачем. Постачальник "останньої надії" не конкурує за клієнта, не рекламує свої послуги, не змагається за споживача. Він підтримує клієнтів, які опинилися у скрутному становищі не з власної волі.

Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 20.11.2024 у справі №917/1297/23, від 12.12.2024 у справі №910/19547/23, від 19.06.2024 у справі № 913/264/23, від 16.08.2023 у справі №640/15656/20.

Суд зазначає, що постачальник "останньої надії" не є суб`єктом, орієнтованим на довгострокове обслуговування споживачів, а виконує виключно функцію тимчасового страхування для забезпечення безперервності газопостачання у разі виникнення кризових ситуацій. Таке обмеження стимулює споживачів до активного пошуку нового постачальника і перешкоджає залежності від послуг постачальника "останньої надії". Зазначене відповідає принципу забезпечення конкуренції на ринку природного газу, оскільки надмірно тривалий строк може створити монопольні умови для постачальника "останньої надії".

Тобто, обмеження строку до 60 днів на рік обґрунтовано тимчасовим характером функцій постачальника "останньої надії", фінансовою безпекою цього механізму, стимулюванням ринкових відносин і необхідністю забезпечення ефективності роботи енергетичного ринку.

Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 12.12.2024 у справі № 910/19547/23, від 20.11.2024 у справі № 917/1297/23.

Разом з тим, як слідує з матеріалів справи, а саме витягу з інформаційної платформи оператора ГТС, споживач з ЕІС-кодом 56X01К (АТ "Одесагаз") закріплений у Реєстрі споживачів постачальника останньої надії з ЕІС-кодом 56X01К, зокрема, в періоди: з 01.11.2021 до 30.12.2021, з 01.01.2022 до 28.02.2022 (59 діб), з 01.05.2022 до 31.05.2022 (31 доба).

Наведені обставини свідчать про те, що станом на 01.05.2022 ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" вже здійснювало постачання природного газу АТ "Одесагаз" з початку 2022 року протягом граничного строку, встановленого Типовим договором (з 01.01.2022 до 28.02.2022 (59 діб)).

Крім того, за змістом частини 2 статті 15 Закону України "Про ринок природного газу" (з урахуванням змін, внесених Законом України від 29.07.2022 №2479-IX "Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування"), договір між постачальником "останньої надії" та споживачем не може бути укладений за наявності простроченої заборгованості в такого споживача перед таким постачальником "останньої надії", крім випадків, якщо таким споживачем є побутовий споживач, споживач, що є бюджетною установою відповідно до Бюджетного кодексу України, закладом охорони здоров`я державної власності (казенні підприємства та/або державні установи тощо), закладом охорони здоров`я комунальної власності (комунальні некомерційні підприємства та/або комунальні установи, та/або спільні комунальні підприємства тощо), споживач, що здійснює виробництво теплової енергії, та оператор газорозподільної системи

При цьому суд враховує, що зміни до Закону України "Про ринок природного газу", якими включено операторів газорозподільних систем до цього переліку, застосовуються виключно до правовідносин, які мали місце в період з 01.01.2022 до 28.02.2022. Тому на період з 01.05.2022 до 31.05.2022 ці зміни не впливають на правову оцінку обставин справи.

Отже, у разі наявності у споживача простроченої заборгованості перед постачальником "останньої надії", за відсутності підстав для застосування передбачених частиною 2 статті 15 Закону України "Про ринок природного газу" виключень, укладення договору постачання природного газу між постачальником "останньої надії" та таким споживачем є неправомірним.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 20.11.2024 у справі № 917/1297/23.

Відповідно до Вимоги ТОВ "ГК "Нафтогаз України" від 19.05.2022 №119/4.3-6308-2022, скерованої на адресу АТ "Одесагаз", станом на 19.05.2022 (а отже і станом на 01.05.2022) за відповідачем обліковувалась заборгованість за поставлений на підставі Типового договору природний газ в розмірі ,62 грн.

Таким чином, позивач не мав правових підстав для подальшого постачання природного газу відповідачу у статусі постачальника "останньої надії", оскільки законодавець передбачив ряд факторів і обставин, які безумовно мали бути враховані при постачанні природного газу постачальником "останньої надії", а саме: заборона на укладення договору постачання природного газу між постачальником "останньої надії" та споживачем за наявності у такого споживача простроченої заборгованості, неможливість постачання природного газу постачальником "останньої надії" споживачу із перевищенням 60 добового терміну протягом календарного року (стаття 15 Закону України "Про ринок природного газу"; пункт 3.3 Типового договору; пункт 2 розділу VI Правил постачання природного газу); встановлення механізму припинення постачальником "останньої надії" постачання споживачу природного газу після закінчення 60 терміну постачання (стаття 15 Закону України "Про ринок природного газу", пункт 5 розділу VI Правил).

Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 19.06.2024 у справі №913/264/23, від 19.06.2024 у справі №913/283/23.

Згідно статті 1 Закону України "Про ринок природного газу", оператор газорозподільної системи - це суб`єкт господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із розподілу природного газу через газорозподільну систему на користь третіх осіб (замовників).

Оператор газорозподільної системи не є кінцевим споживачем природного газу та не використовує його у власній господарській діяльності.

Натомість споживач, який здійснює виробництво теплової енергії, закуповує природний газ як споживач для його використання у виробництві теплової енергії, яка постачається іншим споживачам через теплові мережі.

Як встановлено судом, АТ "Одесагаз" є оператором газорозподільної системи, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із розподілу природного газу на користь третіх осіб. Таким чином, відповідач не належить до категорії споживачів, які здійснюють виробництво теплової енергії в розумінні Закону України "Про ринок природного газу".

З огляду на те, що зміни до Закону України "Про ринок природного газу", внесені Законом України від 29.07.2022 № 2479-IX "Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання під час дії воєнного стану та подальшого відновлення їх функціонування", в частині включення до переліку осіб, на яких поширюються виключення, визначені частиною 2 статті 15 Закону України "Про ринок природного газу", "оператора газорозподільної системи" застосовуються виключно до правовідносин з 01.01.2022 до 28.02.2022, а станом на 01.05.2022 АТ "Одесагаз" мало перед ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" заборгованість на загальну суму ,62 грн., то відповідно до положень статті 15 Закону України "Про ринок природного газу" у ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України", як постачальника "останньої надії", були відсутні правові підстави для постачання природного газу АТ "Одесагаз" з 01.05.2022 до 31.05.2022.

Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 19.06.2024 у справі №913/264/23, від 19.06.2024 у справі № 913/283/23, від 20.11.2024 у справі № 917/1297/23.

Оскільки станом на 01.05.2022 ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" вже здійснило постачання природного газу АТ "Одесагаз" у межах граничного строку, передбаченого Типовим договором для постачальника "останньої надії" (з 01.01.2022 до 28.02.2022 (59 діб)), а АТ "Одесагаз" мало прострочену заборгованість перед ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" в розмірі ,62 грн. і не належало до переліку осіб, на яких поширюються виключення, визначені частиною 2 статті 15 Закону України "Про ринок природного газу", то ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" після завершення строку постачання природного газу в статусі постачальника "останньої надії" (28.02.2022) було зобов`язане припинити постачання природного газу АТ "Одесагаз".

Разом з тим, вирішуючи питання правової природи спожитого АТ "Одесагаз" природного газу та можливості стягнення постачальником його вартості, суд зазначає наступне.

Так, обґрунтовуючи свою позицію у спорі відповідач, крім іншого, зазначає, що у травні 2022 року між позивачем та відповідачем діяв договір купівлі-продажу природного газу №101/ПГ-3147-ОГРМ від 22.03.2022, який було укладено відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №222 від 06.03.2022 "Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу". Факт виконання цього договору у травні 2022 року АТ "Одесагаз" підтверджує наступним:

- відповідач листом за №02/04-156 від 05.05.2022 надіслав позивачу додаткову угоду №1 від 03.05.2022 до договору купівлі-продажу природного газу №101/ПГ-3147-ОГРМ від 22.03.2022; копію платіжного доручення від 05.05.2022 про перерахування попередньої оплати за травень місяць 2022 року (22260000,00 грн. за 3000 тис.м3 природного газу) у відповідності до додаткової угоди №1 від 03.05.2022 до договору купівлі-продажу природного газу №101/ПГ-3147-ОГРМ від 22.03.2022.

- позивач та відповідач уклали 31.05.2022 та підписали у сервісі "Вчасно" 23.06.2022 Акт приймання-передачі природного газу по договору №101/ПГ-3147- ОГРМ від 22.03.2022 у травні 2022 року в обсязі 2997,36251 тис.м.куб на 22240429,82 грн. Як домовились сторони - цей акт є підставою для проведення розрахунків згідно укладеного договору постачання природного газу.

Вищевказаний обсяг спожитого природного газу у період з 01.05.2022 по 31.05.2022 в обсязі 2997362,51 м3 співпадає з позовними вимогами позивача по Типовому договору постачання природного газу ПОН. Тобто, за твердженням відповідача, позивач має намір ще раз отримати кошти від відповідача за цей же обсяг природного газу, але по вартості ПОН.

Суд критично ставиться до позиції відповідача, з огляду на наступне.

Так, до заперечення на відповідь на відзив відповідачем було подано до суду примірник договору купівлі-продажу природного газу №101/ПГ-3147-ОГРМ від 22.03.2022, укладеного між ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" (продавець) та АТ "Одесагаз" (покупець).

За умовами п.1.1, цей договір (включаючи усі зміни та доповнення) регулює відносини сторін щодо купівлі-продажу, передачі та прийому природного газу відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 06.03.2022 №222 для операторів газорозподільних мереж.

Згідно п.2.1 договору, продавець передає покупцеві на умовах цього договору замовлений обсяг (об`єм) природного газу у період з 1 березня 2022 року по 30 квітня 2022 року (включно).

Положеннями пункту 9.1 договору встановлено, що у відповідності до ст.631 Цивільного кодексу України та на виконання вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 06.03.2022 №222, зі змінами, умови цього договору поширюються на відносини, що фактично склалися між сторонами до його укладення, а саме з 01 березня 2022, та діє в частині здійснення розрахунків між сторонами до їх повного та належного здійснення, а в частині передачі природного газу покупцю - по 30 квітня 2022 (включно).

Відповідно до п.9.3, умови цього договору можуть бути змінені за домовленістю сторін шляхом укладення відповідної письмової додаткової угоди.

Згідно п.9.6 договору, усі додатки, додаткові угоди до цього договору є його невід`ємними частинами та набувають чинності, якщо вони вчинені у письмовій формі, підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками сторін (за наявності).

Листом від 05.05.2022 №02/04-150 АТ "Одесагаз" скерувало на адресу ТОВ "ГК "Нафтогаз України" додаткову угоду №1 від 03.05.2022 до означеного договору та копію платіжного доручення від 05.05.2022 про перерахування попередньої оплати за травень місяць у відповідності до додаткової угоди №1 від 03.05.2022.

Умовами додаткової угоди передбачалось встановлення періоду передачі природного газу на умовах договору купівлі-продажу природного газу №101/ПГ-3147-ОГРМ від 22.03.2022 - з 01.05.2022 по 30.09.2022.

Однак, означена додаткова угода була підписана лише уповноваженою особою АТ "Одесагаз".

Обставина не підписання додаткової угоди до договору ТОВ "ГК "Нафтогаз України" підтверджується позивачем та не спростовується відповідачем.

За наведеного суд констатує, що договір купівлі-продажу природного газу №101/ПГ-3147-ОГРМ від 22.03.2022, укладений між ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" та АТ "Одесагаз", в частині постачання природного газу припинив свою дію 30.04.2022.

При цьому суд звертає увагу, що відповідачем не заперечується обставина отримання від позивача в травні 2022 року природного газу в обсязі 2997,36251 тис.м. куб, про що свідчить акт приймання-передачі природного газу від 31.05.2022, підписаний електронним підписом уповноваженої особи АТ "Одесагаз" та скріплений електронною печаткою товариства в системі "Вчасно".

На передачі відповідачу в травні 2022 року природного газу в обсязі 2997,36251 тис.м. куб наполягає і позивач.

Вказаний обсяг природного газу також відповідає даним Оператора ГТС.

Разом з тим, за встановлених судом обставин, передача природного газу в травні 2022 року відбулась не на підставі Типового договору постачальником "останньої надії", як стверджує позивач, а також не на підставі договору купівлі-продажу природного газу №101/ПГ-3147-ОГРМ від 22.03.2022, укладеного між ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" та АТ "Одесагаз", на чому наполягає відповідач.

Отже, постачання природного газу ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" АТ "Одесагаз" у період із 01.05.2022 по 31.05.2022 слід розглядати як таке, що здійснювалося поза межами договірних правовідносин.

Таким чином, позивач безпідставно обґрунтовує свої вимоги тим, що між сторонами спору існували договірні відносини щодо постачання природного газу постачальником "останньої надії", які врегульовані Типовим договором.

Проте, незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для відмови у позові, оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо обставин спірних правовідносин між ними.

Зокрема, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.12.2019 у справі №917/1739/17 наголосила на тому, що суди, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

Так, принцип jura novit curia ("суд знає закони") застосовується у тому випадку, коли позивач обґрунтовує свій позов саме такими обставинами, проте помилково посилається на певні норми права.

Водночас, застосування судом принципу jura novit curia ("суд знає закони") не є безмежним.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Гусєв проти України" від 14.01.2021 (скарга № 25531/12) було констатовано порушення права на справедливий суд через зміну судом правової кваліфікації позову, що призвело до відмови в його задоволенні. Європейський суд з прав людини вказав на відсутність чітких підстав для зміни правової кваліфікації позову апеляційним судом. До того ж внаслідок перекваліфікації в позові було відмовлено. Заявнику безпідставно не надали можливості подати відповідні докази та аргументи з огляду на зміну правової кваліфікації. Такі дії суду суперечать вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливості цивільного провадження; принципу змагальності судового процесу.

Принцип jura novit curia, з одного боку, підлягає безумовному застосуванню: суд зобов`язаний застосувати правильні норми права, перекваліфікувавши позов, незалежно від посилань позивача. З іншого боку, перекваліфіковуючи позов за цим принципом, суд може порушити право на справедливий суд як щодо відповідача, так і щодо позивача. У таких умовах слід зважати на принцип змагальності та рівності сторін. Сторін не можна позбавляти права на аргументування своєї позиції в умовах нової кваліфікації.

Отже, за наявності обставин, які не заперечуються сторонами спору, зокрема, щодо факту постачання ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" природного газу АТ "Одесагаз" у період з 01.05.2022 по 31.05.2022 та його отримання відповідачем, суд має право здійснити самостійну кваліфікацію позову відповідно до обставин справи та правової природи спірних правовідносин.

Суд зазначає, що за встановленими обставинами спору отримання відповідачем природного газу здійснено у позадоговірному порядку.

Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб, наслідком події; застосовуються також до вимог, зокрема, про відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Аналіз статті 1212 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали.

Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №910/1238/17.

Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Отже, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Згідно з пунктом 3 частини третьої статті 1212 Цивільного кодексу України, положення глави 83 цього Кодексу застосовуються до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Втім, необхідною умовою для цього є відсутність або відпадання достатньої правової підстави.

Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2018 у справі №910/9072/17.

За наведеного суд зауважує, що для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 Цивільного кодексу України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якої воно відбулося.

Водночас майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення учасниками відповідних правовідносин у майбутньому виникнення певних цивільних прав та обов`язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 Цивільного кодексу України.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 01.10.2024 у справі №916/3575/23, основна умова частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, оскільки отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на цій підставі тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін договірного зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання такого зобов`язання не вважається безпідставним. У разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 Цивільного кодексу України може бути застосована тільки після того, якщо така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена, або була відсутня взагалі.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 30.08.2018 у справі №334/2517/16-ц, від 13.01.2021 у справі №539/3403/17, від 27.01.2021 у справі №910/16334/19, від 04.03.2021 у справі №910/15621/19, від 07.12.2021 у справі №910/13182/20 та від 10.02.2022 у справі №918/339/21.

У контексті правової оцінки поставленого у позадоговірному порядку природного газу та можливості відшкодування його вартості суд враховує правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 13.11.2024 у справі №911/2593/23. У зазначеній справі предметом спору було стягнення постачальником (ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України") заборгованості за природний газ, постачання якого здійснювалося поза межами договірних правовідносин.

За результатами розгляду цієї справи Верховний Суд наголосив, що відповідно до частини першої статті 1213 Цивільного кодексу України, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Однак, з огляду на фізичні властивості природного газу, який є речовиною, що споживається у момент її отримання, повернення його в натурі є неможливим. У такому разі, згідно з частиною другою статті 1213 Цивільного кодексу України, потерпілому підлягає відшкодуванню вартість безпідставно набутого майна, яка визначається на момент розгляду судом справи про його повернення.

Верховний Суд зауважив, що за умови відсутності у матеріалах справи належних та допустимих доказів того, що у споживача були правові підстави на відбір газу у спірний період, правомірним є висновок про відсутність у такої особи правових підстав для відбору газу з газотранспортної системи, що передбачає безпідставність здійснення відбору природного газу, що належав постачальнику (ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України"). Оскільки природний газ не може бути повернуто в натурі, Верховний Суд виснував, що правомірним є відшкодовування вартості безпідставно набутого майна - природного газу на підставі частини другої статті 1213 Цивільного кодексу України.

Отже, за приписами ст.ст.1212, 1213 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави, зобов`язана повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. А в разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно, відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Так, безпідставно набутим майном у даному випадку є природний газ в обсязі 2997362,51 м. куб. м, що є речовиною, яка споживається в момент її отримання, зазначене майно не може бути повернуто в натурі.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 23.07.2024 у справі №924/738/23, в якій переглядалась справа в подібних правовідносинах (безпідставне набуття майна - природного газу).

При цьому, Верховний Суд у цій справі зазначив, що розмір відшкодування вартості майна визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Тобто береться до уваги ринкова вартість майна на момент подання позову, яка далі може бути переглянута на момент прийняття судом рішення.

Отже, у разі неможливості повернути майно в натурі, відповідно до положень ст. 1212 ЦК України, відшкодуванню підлягає його вартість, яка визначається за ринковою вартістю на момент розгляду справи про повернення майна.

За змістом позовної заяви позивач зазначає, що вартість природного газу визначається шляхом множення об`ємів природного газу на ціну природного газу, визначену відповідно до встановленого тарифу. З 1 жовтня 2021 ціна природного газу, що постачається постачальником "останньої надії", щоденно розраховується за формулою, наведеною в пункті 24 Порядку проведення конкурсу з визначення постачальника "останньої надії", затвердженого постановою КМУ від 30 вересня 2015 року № 809 в редакції Постанови КМУ № 1102. У відповідності до п. 4.1 договору, постачання природного газу здійснюється за ціною, оприлюдненою постачальником на своєму сайті, тож ціна природного газу (з урахуванням ПДВ) відповідно до умов договору опублікована/оприлюднена на сайті позивача за посиланням https://gas.ua/uk/business/news/pon-archive-price.

За розрахунком позивача, заборгованість відповідача за спожитий газ складає 134808940,18 грн.

Суд не погоджується з наведеним позивачем розрахунком вартості спожитого природного газу, оскільки, як встановлено судом, постачання природного газу відбувалось у позадоговірному порядку, а не на підставі Типового договору.

Також, вказаний розрахунок суперечить положенням ч.2 ст.1213 ЦК України, відповідно до якої вартість безпідставно набутого майна визначається на момент розгляду судом справи.

Верховний Суд у постанові від 08.12.2021 по справі № 916/1577/21 дійшов висновку, що при застосуванні положень ст.ст. 1212, 1213 ЦК України, у разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Отже, при вирішенні спору, враховуючи приписи ч. 2 ст. 1213 ЦК України, а також приймаючи до уваги, що вартість природного газу з часом змінюється, суд вважає за можливе застосувати актуальні ціни на природний газ на момент вирішення спору по суті та ухвалення рішення у цій справі, а саме ціни станом на 10.03.2025.

Відповідно до інформації щодо ціни природного газу станом на дату ухвалення рішення у цій справі (10.03.2025), оприлюдненої на сайті Української енергетичної біржі, середньозважена ціна природного газу становить 20160,00 грн. з ПДВ за тис. м3 (https://ueex.com.ua/exchange-quotations/natural-gas/standardized-products).

Здійснивши розрахунок вартості безпідставно відібраного відповідачем природного газу, судом встановлено, що вартість природного газу за травень 2022 року, яка підлягає відшкодуванню, становить 60426828,20 грн. (20160,00 грн. (ціна газу за тис.м3 з ПДВ) х 2997362,51 м3 (обсяг газу).

Правильність такого розрахунку підтверджено Верховним Судом у постанові від 23 липня 2024 року у cправі № 924/738/23.

За наведених обставин, вимоги позивача в частині стягнення основної заборгованості підлягають частковому задоволенню в сумі 60426828,20 грн. У задоволенні решти вимог в сумі 74382111,98 грн. слід відмовити.

При цьому суд не надає оцінки доводам відповідача щодо перерахування ним передоплати в розмірі 22260000,00 грн. на підставі платіжного доручення № від 05.05.2022 згідно додаткової угоди №1 від 03.05.2022 до договору №101/ПГ-3147-ОГРМ від 22.06.2022, оскільки це не входить в предмет доказування у цій справі.

Крім цього, позивач нарахував та заявив до стягнення 33979239,62 грн. пені, 6746017,28 грн. 3% річних та 19015995,72 грн. збитків від інфляції.

Так, виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ч.1 ст. 548 Цивільного кодексу).

У відповідності до ст.549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 ст.218 Господарського кодексу України встановлено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобов`язання.

Частиною 1 статті 216 та частиною 2 статті 217 Господарського кодексу України передбачена господарсько-правова відповідальність учасників господарських відносин за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбаченому цим Кодексом, іншими законами та договором, у вигляді відшкодування збитків, штрафних санкцій та оперативно-господарських санкцій.

У разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються у розмірі, передбаченому договором згідно з ч.4 ст. 231 Господарського кодексу України.

Приписами ст.199 Господарського кодексу України встановлено, що виконання господарського зобов`язання забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов`язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу.

Право учасників господарських відносин встановлювати інші, ніж передбачено Цивільним кодексом України, види забезпечення виконання зобов`язань, визначено ч.2 ст. 546 цього Кодексу, що узгоджується із свободою договору, встановленою ст.627 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання та вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки вони є способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів й отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Так, відповідно до ст.1213 ЦК України, набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

При цьому, зобов`язання повернути безпідставно набуте майно виникає у особи безпосередньо з норми статті 1212 ЦК України на підставі факту набуття нею майна без достатньої правової підстави або факту відпадіння підстави набуття цього майна згодом. Це зобов`язання не виникає з рішення суду.

Разом з тим, відносини з відшкодування вартості безпідставно збереженого майна пов`язані із вжиттям спеціальних заходів замість повернення безпідставно збереженого майна з огляду на неможливість його повернення в натурі.

Тлумачення ст.1213 ЦК України дає підстави для висновку, що відшкодування вартості безпідставно збереженого майна застосовується у випадку встановлення неможливості повернення майна в натурі.

При цьому, юридичним фактом, який породжує зобов`язання з відшкодування вартості безпідставно збереженого майна, є рішення суду.

У контексті обставин цієї справи безумовний обов`язок відповідача відшкодувати позивачу вартість безпідставно набутого майна настане з моменту набрання законної сили рішенням суду про стягнення вартості безпідставно набутого майна - природного газу.

Отже, наразі відповідач не є таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання, оскільки, як зазначено вище, обов`язок зі сплати на користь позивача коштів в рахунок відшкодування вартості природного газу настане після набрання рішенням суду у цій справі законної сили, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для стягнення з останнього 33979239,62 грн. пені, 6746017,28 грн. 3% річних та 19015995,72 грн. збитків від інфляції.

За наведених обставин, вимоги в цій частині є необгрунтованими, а тому не підлягають задоволенню.

Відповідно дост.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За приписами ст.16 цього Кодексу, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст.4 ГПК України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Відмова від права на звернення до господарського суду є недійсною.

Аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що кожна особа має право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи законного інтересу, який не суперечить загальним засадам чинного законодавства. Порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" є, зокрема, захист гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів юридичних осіб.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v.Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v.Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року) (рішення Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України").

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін та інші проти України", рішення від 10.02.2010).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 127/3429/16-ц.

За приписами ст.ст.73, 74 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.ст.76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, господарський суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Так з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 60426828,20 грн. вартості безпідставно набутого майна - природного газу.

У задоволенні решти позову слід відмовити.

У зв`язку із частковим задоволенням позову, витрати по сплаті судового збору за розгляд позову, відповідно до вимог ст.129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на сторони пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст.ст. 13, 73-79, 86, 129, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства "Одесагаз" (, 65003, м. Одеса, вул. Одарія, буд.1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" (, 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, буд. 1) - 60426828 (шістдесят мільйонів чотириста двадцять шість тисяч вісімсот двадцять вісім) грн. 20 коп. вартості безпідставно набутого майна - природного газу, 263339 (двісті шістдесят три тисячі триста тридцять дев`ять) грн. 10 коп. судового збору.

3. У задоволенні решти позову відмовити.

4. Судові витрати зі сплати 584500,90 грн. судового збору покласти на позивача.

5. Наказ видати після набрання рішенням суду законної сили.

Суддя М.Б. Сулімовська

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення у порядку, передбаченому ст.257 ГПК України.

Повне рішення складено і підписано 10 березня 2025 р.