ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

10.03.2025 Справа №905/186/25

Суддя - Говорун О.В.

Стягувач - Фізична особа-підприємець Гуленко Назар Тарасович.

Місцезнаходження - АДРЕСА_1 .

Реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 .

Боржник - Громадська організація "Слов`янський культурний центр "Задзеркалля".

Місцезнаходження - вул. Горова, б. 153 а, м. Слов`янськ, Донецька обл., 84111.

Ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань - 33534554.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Гуленко Назар Тарасович звернувся до Господарського суду Донецької області з заявою про видачу судового наказу про стягнення з Громадської організації "Слов`янський культурний центр "Задзеркалля" заборгованості у розмірі 18300 грн, судового збору в сумі 302,80 грн та витрат на правову допомогу у розмірі 3200 грн.

03.03.2025 Господарським судом Донецької області у справі №905/186/25 виданий судовий наказ про стягнення з Громадської організації "Слов`янський культурний центр "Задзеркалля" на користь Фізичної особи-підприємця Гуленка Назара Тарасовича заборгованості у розмірі 18300 (вісімнадцять тисяч триста) грн та судового збору в сумі 302 (триста дві) грн 80 коп.

Щодо вимоги про стягнення витрат на правову допомогу суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст.12 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст.147 ГПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги.

Відповідно до ч.1 ст.148 ГПК України, судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір (ч.2 ст.148 ГПК України).

Відповідно до ч.3 ст.150 ГПК України, до заяви про видачу судового наказу додаються: 1) документ, що підтверджує сплату судового збору; 2) документ, що підтверджує повноваження представника, - якщо заява підписана представником заявника; 3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; 4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Наказне провадження є самостійним видом судового провадження у господарському судочинстві, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, не розглядаючи обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті, видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Аналіз наведених приписів процесуального законодавства, свідчить, що в його порядку задовольняються тільки ті вимоги заявника, що мають безспірний характер.

Заперечення боржника проти вимог стягувача означає наявність спору про право і сам факт подання заяви боржником є достатньою підставою для скасування судового наказу, так як закон не зобов`язує суд на цій стадії перевіряти обґрунтованість заперечень боржника.

Зазначені у заяві про скасування судового наказу доводи боржника можуть бути перевірені судом лише під час розгляду справи в порядку позовного провадження.

Розгляд заяви про видачу судового наказу в порядку наказного провадження не є розглядом спору по суті.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.155 ГПК України, у судовому наказі зазначається сума судових витрат, що сплачена заявником підлягає стягненню на його користь.

Частинами 1 та 3 ст. 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Порядок розподілу судових витрат за результатом розгляду справи визначений статтею 129 ГПК України.

Виходячи зі змісту вказаної статті, суд здійснює розподіл судових витрат під час ухвалення судового рішення внаслідок розгляду справи по суті (ст.129 ГПК України), або в інших випадках передбачених законом (ст. 130 ГПК України).

Розподіл судових витрат, крім судового збору за подання заяви про видачу судового наказу, в наказному провадження законом не передбачений.

Крім того, згідно з статтею 126 ГПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Враховуючи порядок здійснення судочинства у наказному провадженні, виходячи з приписів, у тому числі ст.126 ГПК України, у боржника відсутня можливість доведення неспівмірності або безпідставності витрат, заявлених до стягнення заявником.

Виходячи із вищевикладеного в сукупності, процесуальний закон не передбачає розподілу будь-яких судових витрат, окрім судового збору в порядку здійснення судочинства у наказному провадженні, що свідчить про те, що заявлена заявником вимога не підлягає розгляду в порядку наказного провадження.

Суд звертає увагу стягувача, що при незгоді боржника із стягненням витрат на правову допомогу останній буде позбавлений права на подання заяви про скасування судового наказу, оскільки п. 5 ч.3 ст.157 ГПК України передбачає, що у даній заяві боржник повинен зазначити про повну, або часткову необґрунтованість вимог стягувача, однак не судових витрат.

Пунктом 3 ч. 1 ст.152 ГПК України передбачено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу.

За приписами ч. 3 ст.152 ГПК України, у разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог. У разі якщо заявлені вимоги між собою взаємопов`язані і окремий їх розгляд неможливий, суд відмовляє у видачі судового наказу.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 152, 154, 155, 234 ГПК України, господарський суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви Фізичної особи-підприємця Гуленко Назара Тарасовича про видачу судового наказу про стягнення з Громадської організації "Слов`янський культурний центр "Задзеркалля" витрат на правову допомогу у розмірі 3200 грн відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею та може бути оскаржена протягом десяти днів до Східного апеляційного господарського суду.

Суддя О.В. Говорун