ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" лютого 2025 р. Справа№ 927/782/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гончарова С.А.

суддів: Сибіги О.М.

Скрипки І.М.

за участю секретаря судового засідання Кузмінській О.Р.,

за участю представника (-ів) згідно протоколу судового засідання від 19.02.2025

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ФДС БУД"

на рішення Господарського суду Чернігівської області від 23.07.2024(повний текст складено 02.08.2024)

у справі № 927/782/23(суддя -Сидоренко А.С.)

за позовом заступника керівника Чернігівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Киселівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФДС БУД"

про визнання додаткових угод недійсними та стягнення 373 798, 24 грн,

ВСТАНОВИВ:

Заступником керівника Чернігівської окружної прокуратури подано позов в інтересах держави в особі позивача: Киселівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФДС БУД" про визнання додаткових угод недійсними та стягнення 373 798,24 грн.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 23.07.2024 позов Заступника керівника Чернігівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Киселівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФДС БУД" про визнання додаткових угод недійсними та стягнення 373 798,24 грн задоволено повністю. Визнано недійсною додаткову угоду № 1 від 31.12.2021 до договору № 372 від 23.12.2021, укладену між Киселівською сільською радою Чернігівського району Чернігівської області та Товариством з обмеженою відповідальністю "ФДС БУД". Визнано недійсною додаткову угоду № 2 від 01.04.2022 до договору № 372 від 23.12.2021, укладену між Киселівською сільською радою Чернігівського району Чернігівської області та Товариством з обмеженою відповідальністю "ФДС БУД". Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ФДС БУД" на користь Киселівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області 269 551, 72 грн пені та 102 246, 52 грн штрафу. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ФДС БУД" на користь Чернігівської обласної прокуратури 10 974,97 грн судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції, 16 462, 46 грн судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ФДС БУД" на користь Київської міської прокуратури 21 949, 94 грн судового збору за розгляд справи в суді касаційної інстанції.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, 22.08.2024 (згідно дати звернення до системи "Електронний суд") Товариство з обмеженою відповідальністю "ФДС БУД" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду Чернігівської області від 23.07.2024 у справі №927/782/23, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Чернігівської області від 23.07.2024 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог заступника керівника Чернігівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Киселівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив, що судом так і не досліджено питання свободи договору, оскільки законодавством в сфері публічних закупівель надано право змінити істотні умови договору про закупівлю шляхом продовження строку дії договору про закупівлю та строку виконання зобов`язань щодо передачі товару, виконання робіт, надання послуг.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу скаржник вказує, що судом стягнуто 269 551,72 грн пені (в розмірі подвійної облікової ставки НБУ) за період з 01.01.2022 по 01.07.2022 та 104 246,52 грн штрафу (в розмірі 7% від загальної вартості робіт за Договором) без урахування дії форс-можорних обставин та вини Відповідача, яка прямо впливає як на безпосередньо відповідальність Відповідача, так і на розмір такої відповідальності.

Враховуючи інтереси обох сторін, майновий стан Відповідача, відсутність доказів негативних наслідків у Позивача від несвоєчасної виконання зобов`язання, що свідчили б про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання Позивачу збитків в результаті дій Відповідача, а також те, що порушення зобов`язання у даній справі не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, просимо суд врахувати вищезазначене та керуючись ч. 1 ст. 233 ГК України та ч. 3 ст. 551 ЦК України зменшити розмір санкцій та відмовити Позивачу у задоволенні його вимоги щодо стягнення з Позивача пені та штрафу.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.08.2024, апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Гончаров С.А., судді Скрипка І.М., Сибіга О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.08.2024 витребувано у Господарського суду Чернігівської області матеріали справи №927/782/23 та відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ФДС БУД" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 23.07.2024 у справі №927/782/23 до надходження матеріалів справи з Господарського суду Чернігівської області

23.09.2024 від Господарського суду Чернігівської області до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 927/782/23.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.09.2024 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ФДС БУД" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 23.07.2024 у справі № 927/782/23 залишено без руху. Роз`яснено Товариству з обмеженою відповідальністю "ФДС БУД", що протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали особа має право усунути недоліки, надавши суду апеляційної інстанції докази, що підтверджують доплату судового збору у встановленому законодавством розмірі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.10.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ФДС БУД" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 23.07.2024 у справі №927/782/23. Призначено до розгляду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ФДС БУД" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 23.07.2024 у справі №927/782/23 у судовому засіданні 27.11.2024.

14.10.2024 (згідно дати звернення до системи «Електроний суд») від Чернігівської окружної прокуратури надійшов відзив на апеляційну скаргу, який обґрунтовано тим, що сторони уклали Договір № 372 від 23.12.2021 на виконання вимог Закону України «Про публічні закупівлі», а на момент підписання Договору погодили всі істотні умови, відповідно до вимог ч. 3 ст. 180 ГК України та Закону України «Про публічні закупівлі». TOB «ФДС БУД», підписавши Договір № 372 від 23.12.2021, засвідчило можливість та згоду виконати домовленість, тобто добровільно взяло на себе зобов`язання виконати запланований обсяг робіт в обумовлені Договором строки.

Відзив вмотивовано тим, що ТОВ «ФДС Буд» за Договором № 372 від 23.12.2021 роботи не виконувалися, а об`єкт не здано до експлуатації, у той час, як кошти на закупівлю вказаних робіт були цільовими, виділеними згідно з розпорядженням КМУ від 28.10.2021 № 1337-р «Деякі питання розподілу у 2021 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення заходів щодо соціально-економічного розвитку окремих територій», у зв`язку із чим, умовами Договору від 23.12.2021 передбачалося виконання робіт з капітального ремонту (технічного переоснащення) внутрішньої системи опалення (встановлення котла(ів) на альтернативному виді палива в Киселівському навчально-виховному комплексі «Загальноосвітній навчальний заклад - дошкільний навчальний заклад» Киселівської сільської ради, про що зазначено у додатку до даного розпорядження.

Прокурор у відзиві вказує, що особливості укладання договору про закупівлю та внесення змін до нього врегульовано у ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», яка містить загальне правило, що істотні умови договору не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зокрема, продовження строку дії договору про закупівлю та строку виконання зобов`язань щодо передачі товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі обставин непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови, що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю (п. 4 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі»).

Відзив вмотивовано також тим, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку, а лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 не засвідчує факт настання саме для Апелянта форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили).

Прокурор зазначає, що роботи згідно Договору № 372 від 23.12.2021 мали бути виконані ще до 31.12.2021, і Апелянт не міг не розуміти цього під час підписання Договору. Тобто, роботи повинні були бути виконані ще за два місяці до початку військової агресії російської федерації, а тому пов`язувати введення воєнного стану у країні із мотивами укладення додаткових угод, неможливо.

TOB «ФДС БУД» як юридична особа, яка здійснює свою господарську діяльність на власний ризик, підписуючи договір на виконання робіт (укладений відповідно до процедури публічних закупівель), усвідомлювало, що кінцевою датою виконання робіт є дата, визначена згідно умов укладеного Договору (31.12.2021) та правові наслідки невиконання зобов`язань у визначені строки, з огляду на що повинно було розумно оцінити ці обставини, з урахуванням виду своєї діяльності та можливості виконання зобов`язання у погоджені сторонами строки.

Дії ТОВ «ФДС Буд» призвели до того, що Киселівський навчально-виховний комплекс «Загальноосвітній навчальний заклад - дошкільний навчальний заклад» Киселівської сільської ради залишився без альтернативного джерела опалення у зимовий період та, фактичному, не освоєнні Позивачем цільових бюджетних коштів.

У зв`язку з оголошенням сигналу "повітряної тривоги" в місті Києві, судове засідання у справі № 927/782/23 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ФДС БУД" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 23.07.2024 не відбулось, з метою збереження життя, здоров`я та забезпечення безпеки відвідувачів, суддів, працівників апарату суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.11.2024 призначено до розгляду в судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ФДС БУД" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 23.07.2024 у справі №927/782/23 на 15.01.2024.

15.01.2025 розгляд справи не відбувся, у зв`язку з перебуванням головуючого судді Гончарова С.А. з 06.01.2025 по 20.01.2025 у відпустці.

Суддя Скрипка І.М. 22.01.2025 перебувала у відпустці.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.01.2025 Призначити до розгляду у судовому засіданні справу №927/782/23 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ФДС БУД" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 23.07.2024 на 19.02.2025.

У судове засідання, що відбулось 19.02.2025 з`явився прокурор, надав свої пояснення щодо суті спору та просили задовольнити вимоги викладені в його процесуальних документах. Інші сторони в судове засідання не з`явились, своїх представників не направили, про час, дату та місце судового засідання повідомлені належним чином, що підтверджується інформацією з системи «Електронний суд».

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 10.12.2021 опубліковано оголошення про проведення процедури закупівлі робіт за кодом згідно Національного класифікатора України - "ДК 021:2015:45453000-7 - Капітальний ремонт і реставрація, очікуваною вартістю 1496440,00 грн. Ідентифікатор закупівлі UА-2021-12-10-005672-а.

Кінцевою датою подання тендерних пропозицій визначено - 21.12.2021.

Строк поставки товарів (надання послуг, виконання робіт) визначено до 31 грудня 2021 року.

Розкриття пропозицій відбулось 21.12.2021 та згідно з реєстром отриманих тендерних пропозицій, участь у процедурі закупівлі взяли 2 (два) учасника: Товариство з обмеженою відповідальністю "УКРСПЕЦСЕРВІС" () та Товариство з обмеженою відповідальністю "ФДС БУД" ().

Протоколом уповноваженої особи Замовника від 22.12.2021 переможцем визначено TOB "ФДС БУД" () та оприлюднено повідомлення про намір укласти договір про закупівлю.

23.12.2021 між Киселівською сільського радою (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ФДС БУД" (Виконавець) було укладено Договір №372 (Договір).

Згідно п.1.1. Договору Виконавець приймає на себе зобов`язання із своїх матеріалів, своїми силами та засобами виконати роботи: "Капітальний ремонт (технічне переоснащення) внутрішньої системи опалення (встановлення котла(ів) на альтернативному виді палива в Киселівському навчально-виховному комплексі "Загальноосвітній навчальний заклад-дошкільний навчальний заклад" Киселівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області за адресою: с. Киселівка, вул. Нова 1-а" (код ДК 021:2015:45453000-7- Капітальний ремонті і реставрація)" (Об`єкт), а Замовник - прийняти та оплатити їх.

Відповідно до п. 1.3. Договору роботи за цим Договором мають бути виконані у термін до 31.12.2021.

Згідно п. 2.1. Договору загальна вартість робіт за цим Договором складає 1489235,94 грн з ПДВ.

Відповідно до п. 2.2. Договору джерело фінансування - Субвенція з Державного бюджету місцевим бюджетам на соціально-економічний розвиток окремих територій.

Згідно п. 2.3. Договору оплата здійснюється на підставі актів виконаних робіт, в національній валюті шляхом перерахування у безготівковій формі грошових коштів Замовником на поточний рахунок Виконавця, вказаний у цьому Договорі протягом 10 робочих днів.

Відповідно до п. 3.1.1. Договору Виконавець зобов`язаний виконати роботу, обумовлену договором, своїми засобами, зі своїх матеріалів, якісно та у встановлений строк.

За порушення умов цього Договору Сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України та цим Договором (п. 6.1. Договору).

Згідно п. 6.2. Договору якщо Виконавець своєчасно не розпочав роботу за цим Договором, або виконує роботу настільки повільно, що закінчення її в строк стає явно неможливим, Замовник має право відмовитися в односторонньому порядку від Договору та вимагати відшкодування збитків.

Відповідно до п. 6.3. Договору у разі порушення з вини Виконавця кінцевого строку завершення виконання робіт, який передбачений ц. 1.3. цього договору, Виконавець сплачує Замовнику згідно з ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України пеню в розмірі 0,1% від загальної вартості робіт за цим Договором (ціни Договору), за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково сплачує штраф у розмірі 7% (сім відсотків) від загальної вартості робіт за цим Договором (ціни Договору).

Згідно п. 6.6. Договору, застосування штрафних санкцій до сторони, яка порушила зобов`язання, не звільняє її від виконання таких зобов`язань, крім випадків, коли Замовник відмовляється від прийняття виконання зобов`язань згідно умов договору.

Збитки, завдані Замовнику неналежним виконанням/невиконанням Виконавцем зобов`язань за цим договором, підлягають відшкодуванню у повній сумі встановлені договором штрафні санкції (п. 6.7. Договору).

Додатками №1 та №2 до Договору №372 від 23.12.2021, Сторонами погоджено календарний графік виконання робіт та план фінансування виконаних робіт, згідно з якими, протягом грудня 2021 року TOB "ФДС БУД" зобов`язалось здійснити монтаж транспортабельної модульної котельні та придбання устаткування на загальну суму 1489235,94 грн.

31.12.2021 між Киселівською сільського радою Чернігівського району Чернігівської області (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ФДС БУД" (Виконавець) було укладено Додаткову угоду №1 до Договору №372 від 23.12.2021, якою продовжено строк виконання робіт за договором №372 від 23.12.2021 до 31.03.2022. Також сторонами погоджено календарний графік виконання робіт та план фінансування виконаних робіт, відповідно до яких протягом січня - березня 2022 року TOB "ФДС БУД" зобов`язалося здійснити монтаж транспортабельної модульної котельні вартістю 31552,51 грн (березень 2022 року) та придбання устаткування вартістю 1489235,94 грн (січень - лютий 2022 року).

01.04.2022 між Киселівською сільського радою Чернігівського району Чернігівської області (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ФДС БУД" (Виконавець) було укладено Додаткову угоду №2 до Договору №372 від 23.12.2021, якою продовжено строк виконання робіт за договором №372 від 23.12.2021 до 31.12.2022. Також сторонами погоджено календарний графік виконання робіт та план фінансування виконаних робіт, відповідно до яких протягом квітня - серпня 2022 року TOB "ФДС БУД" зобов`язалося здійснити монтаж транспортабельної модульної котельні вартістю 31552,44 грн (червень 2022 року) та придбання устаткування вартістю 1457683,50 грн (квітень - серпень 2022 року).

30.12.2022 між Киселівською сільського радою Чернігівського району Чернігівської області (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ФДС БУД" (Виконавець) було укладено Додаткову угоду №3 до Договору №372 від 23.12.2021, якою сторони дійшли згоди розірвати Договір №372 від 23.12.2021, відповідно до ст. 651, 653, 654 ЦК України, за взаємною згодою сторін, у зв`язку з неможливістю виконання Виконавцем його умов.

Прокурор у позовній заяві зазначив, що на виконання умов Договору №372 від 05.12.2021, Товариством з обмеженою відповідальністю "ФДС БУД" роботи не виконано, а об`єкт не здано до експлуатації, у той час, як кошти на закупівлю вказаних робіт були цільовими, виділеними згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 28.10.2021 №1337-р "Деякі питання розподілу у 2021 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення заходів щодо соціально-економічного розвитку окремих територій", у зв`язку з чим умовами договору від 23.12.2021 передбачалося виконання робіт з капітального ремонту (технічного переоснащення) внутрішньої системи опалення (встановлення котла(ів) на альтернативному виді палива у Киселівському навчально-виховному комплексі "Загальноосвітній навчальний заклад-дошкільний навчальний заклад" Киселівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, про що зазначено у додатку до вказаного розпорядження.

Прокурор у позовній заяві зазначив, що предметом даного позову є визнання додаткових угод недійсними та стягнення з TOB "ФДС БУД" штрафних санкцій, а підставою - неналежне виконання товариством зобов`язань щодо виконання робіт з капітального ремонту (технічне переоснащення) внутрішньої системи опалення (встановлення котла (ів) на альтернативному виді палива в Киселівському НВК "Загальноосвітній навчальний заклад-дошкільний навчальний заклад" Киселівської сільської ради протягом 2021-2022 років.

Прокурор у позовній заяві зазначив, що необхідність звернення з зазначеним позовом зумовлена потребою захистити інтереси держави у зв`язку з нездійсненням відповідних повноважень Киселівською сільською радою, до компетенції якої віднесені відповідні повноваження щодо розпорядження бюджетними коштами, а укладання додаткових угод з порушенням вимог законодавства свідчить про нераціональне і неефективне використання бюджетних коштів, що створює загрозу порушення інтересів держави у бюджетній сфері.

Розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ФДС БУД", колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Статтею 1 Закону України "Про прокуратуру" встановлено, що прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку передбаченому цим Законом здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту, зокрема загальних інтересів суспільства та держави.

Відповідно до частин 3, 4 статті 53 ГПК України в визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою в справу, провадження в якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення в справі "Ф.В. проти Франції" (F.W. v. France) від 31.03.2005, заява 61517/00, пункт 27).

Водночас, існує категорія справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі "Менчинська проти Російської Федерації" (рішення від 15.01.2009, заява № 42454/02, пункт 35) ЄСПЛ висловив таку позицію (у неофіційному перекладі):

"Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або в випадках, коли потрібно захистити інтереси держави".

При цьому ЄСПЛ уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора в цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо суд вирішує - наскільки участь прокурора в розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.

У Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 № 1604 (2003) "Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону" щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені і ефективні органи.

Враховуючи викладене, з урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу в питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст п.3 частини 1 статті 131-1 Конституції України, щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах, не може тлумачитися розширено.

Відтак прокурор може представляти інтереси держави в суді в виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (п.3 частини 2 статті 129 Конституції України).

Положення п. 3 ч. 1 статті 131-1Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави в разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття "інтерес держави".

У Рішенні Конституційного Суду України в справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 №3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття "інтереси держави" висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба в здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п.3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності в статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує в позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції в спірних відносинах.

Наведене Конституційним Судом України розуміння поняття "інтереси держави" має самостійне значення і може застосовуватися для тлумачення цього ж поняття, вжитого в статті 131-1 Конституції України та статті 23 Закону України "Про прокуратуру".

Таким чином, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко невизначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду в кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо в сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №806/1000/17, від 26.07.2018 у справі №926/1111/15, від 08.02.2019 у справі №915/20/18).

Відповідно до частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор може представляти інтереси держави в суді лише в двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави.

У Рішенні від 05 червня 2019 року № 4-р(II)/2019 Конституційний Суд України вказав, що Конституцією України встановлено вичерпний перелік повноважень прокуратури, визначено характер її діяльності і в такий спосіб передбачено її існування і стабільність функціонування; наведене гарантує неможливість зміни основного цільового призначення вказаного органу, дублювання його повноважень/функцій іншими державними органами, адже протилежне може призвести до зміни конституційно визначеного механізму здійснення державної влади її окремими органами або вплинути на обсяг їхніх конституційних повноважень.

Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.

За частинами 4 та 7 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень. У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Частина 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачає, що наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень. Таке оскарження означає право на спростування учасниками процесу обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу, для обґрунтування підстав для представництва. Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18.

Прокурором подано позов в особі Киселівської сільської ради Чернігівського району, в зв`язку з невиконанням нею своїх обов`язків щодо захисту інтересів держави в суді.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про місцеве самоврядування" місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

До повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі бюджету, фінансів і цін, зокрема, віднесено фінансування видатків з місцевого бюджету в установленому законом порядку (п. 4 частини 1 статті 28 Закону України "Про місцеве самоврядування).

Матеріальною основою місцевого самоврядування є рухоме та нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є в комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах.

Киселівська сільська рада як орган місцевого самоврядування, є розпорядником бюджетних коштів у розумінні статті 22 Бюджетного кодексу України, що уповноважена на отримання бюджетних асигнувань, взяття бюджетних зобов`язань та здійснення видатків бюджету, водночас, зобов`язана ефективно та раціонально використовувати бюджетні кошти, чим сприяти недопущенню порушень інтересів держави в бюджетній сфері.

Тобто сільська рада є органом, до компетенції якого віднесені повноваження контролю за використанням виділених їй бюджетних коштів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17 (п. 38) зазначено, що за певних обставин прокурор може звертатися до суду в інтересах держави і в особі органу місцевого самоврядування, зокрема тоді, коли цей орган є стороною правочину, про недійсність якого стверджує прокурор. Оскільки таку позовну вимогу вправі заявити, зокрема будь-яка сторона правочину, відповідний орган як така сторона може бути позивачем. У такій ситуації прокурор для представництва інтересів держави в особі компетентного органу як сторони правочину має продемонструвати, що цей орган не здійснює або неналежним чином здійснює захист відповідних інтересів, не реагуючи на повідомлення прокурора про наявність підстав для звернення до суду (абз. 3 ч. 4 ст. 23 Закону "Про прокуратуру").

Прокурор звертався до Киселівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області з листом від 14.02.2023 №55-75-1424ВИХ-23 про надання інформації, зокрема щодо укладання договору №372 від 23.12.2021 та додаткових угод до нього.

Киселівська сільська рада Чернігівського району Чернігівської області, на звернення прокурора, листом №02-18/266 від 01.03.2023 повідомила, що 31.12.2022 між сільською радою та ТОВ "ФДС БУД" була укладена додаткова угода №3 про розірвання договору за взаємною згодою через неможливість ТОВ "ФДС БУД" виконати умови договору, що жодних коштів по договору №372 сільська рада не сплачувала, будь-якого офіційного листування між сторонами договору щодо оплати робіт, щодо призупинення робіт та з інших причин не здійснювалося.

Киселівською сільською радою підтверджено нездійснення жодних заходів, спрямованих на звернення до суду з відповідним позовом.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що такі дії позивача свідчать про його бездіяльність щодо захисту інтересів держави.

Отже, прокурор вірно визначив позивача у цій справі, оскільки Киселівська сільська рада є замовником послуг при здійсненні процедури закупівель товарів, робіт і послуг за рахунок бюджетних коштів за законодавством України.

Підставою реалізації прокурором представницьких функцій стала усвідомлена пасивна поведінка позивача, який є стороною спірних правочинів, юридичною особою, що може від свого імені придбати майнові права та нести обов`язки, є розпорядником бюджетних коштів та здійснює процедуру закупівель товарів, робіт і послуг за рахунок коштів місцевого бюджету за законодавством України і має право звернутись до суду щодо захисту порушених інтересів.

Таким чином, компетентний орган був достеменно обізнаний з фактом порушення законодавства в сфері публічних закупівель, та у позивача було достатньо часу для вжиття будь-яких заходів з метою реагування на порушення інтересів держави, проте останній самостійно не захистив інтереси держави в суді.

У порядку частини 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор, попередньо, до звернення до суду, повідомив позивача про намір подати позов в інтересах держави в особі Киселівської сільської ради до ТОВ "ФДС БУД" про визнання недійсними додаткових угод та стягнення коштів в розмірі 373 798,24 грн за прострочення виконання зобов`язання за договором №372 від 23.12.2021.

За таких обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку про доведення прокурором факту бездіяльності Киселівської сільської ради, як підстави для звернення органу прокуратури до суду за захистом інтересів держави.

За частиною 1 статті 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Відповідно до частини 7 статті 179 цього Кодексу господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно з частиною 1 статті 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 2 статті 180 Господарського кодексу України визначено, що господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами в передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Згідно з частиною 1 статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Отже, оскільки факт укладення договору за загальним правилом пов`язується з досягненням сторонами згоди з усіх істотних умов, важливим є визначення, які умови належать до числа істотних.

Істотними слід вважати умови, які є необхідними і достатніми для укладення договору. Перелік істотних умов безпосередньо залежить від виду конкретного договору.

Так, істотною умовою договору в усіх без винятку випадках є умова про предмет договору.

Істотними умовами також є умови, що прямо визначені в якості істотних нормами чинного законодавства, або хоча й не визначені прямо, однак є необхідними для договорів певного виду.

Крім того, істотними умовами є будь-які інші умови, відносно яких має бути досягнута згода на вимогу будь-якої сторони, тобто такі умови, за відсутності яких сторона, яка на них наполягає, не бажає укладати відповідний договір.

Частиною 3 статті 180 Господарського кодексу України встановлено, що при укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Вказана норма визначає, що предмет, ціна та строк дії договору є істотними умовами, які сторони повинні погодити при укладенні договору. Тобто це правило є загальним у всіх без винятків випадках.

Згідно з частинами 1, 2 статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

За статтею 846 Цивільного кодексу України строки виконання роботи або її окремих етапів установлюються в договорі підряду. Якщо в договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання в розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

Відповідно до частин 1, 2 статті 849 Цивільного кодексу України замовник має право в будь-який час перевірити хід і якість роботи, не втручаючись у діяльність підрядника. Якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її в строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.

За частиною 2 статті 852 Цивільного кодексу України за наявності в роботі істотних відступів від умов договору підряду або інших істотних недоліків замовник має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

Умова щодо строку виконання робіт, обумовлених Договором, включена замовником до тендерної документації під час проведення спрощеної / допорогової закупівлі UA-2021-12-10-005672-а.

Відповідач прийнявши участь у тендері, за результатами якого став переможцем та уклав з сільською радою договір від 23.12.2021 № 372, взяв на себе зобов`язання з виконання робіт, обумовлених Договором та додатками №№ 1 та 2 до нього, а саме зобов`язався здійснити монтаж транспортабельної модульної котельні та придбання устаткування на загальну суму 1 489 235,94 грн, у строк по 31.12.2021.

Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад викладені в Законі України "Про публічні закупівлі", метою якого є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища в сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції в цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

Відповідно до п. 6 частини 1 статті 1 Закону України "Про публічні закупівлі" договір про закупівлю - господарський договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі / спрощеної закупівлі та передбачає платне надання послуг, виконання робіт або придбання товару.

Згідно з частиною 1 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Частиною 4 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" передбачено, що умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції / пропозиції за результатами електронного аукціону (в тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі / спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника в разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції / пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.

За п. 4 частини 5 статті 41 цього Закону істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, продовження строку дії договору про закупівлю та строку виконання зобов`язань щодо передачі товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, в тому числі обставин непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю.

Відповідно до статті 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Отже, в разі здійснення підприємницької діяльності особа має усвідомлювати, що така господарська діяльність здійснюється нею на власний ризик. Юридична особа самостійно розраховує ризики настання несприятливих наслідків у результаті тих чи інших її дій та самостійно приймає рішення про вчинення чи утримання від таких дій. Настання несприятливих наслідків в господарській діяльності юридичної особи є її власним комерційним ризиком, на основі якого і здійснюється підприємництво.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

TOB "ФДС БУД", як юридична особа, яка здійснює свою господарську діяльність на власний ризик, підписуючи Договір № 372, усвідомлювала, що кінцевою датою виконання робіт є дата, визначена в Календарному графіку виконання робіт (додаток № 1 до Договору), з огляду на що повинна була розумно оцінити цю обставину, з урахуванням виду своєї діяльності та можливості виконання зобов`язання в погоджені сторонами строки. Тобто TOB "ФДС БУД", підписавши Договір, погодило усі його істотні умови, зокрема, щодо кінцевої дати виконання робіт.

Із зазначеного вище та системного тлумачення наведених норм Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Закону України "Про публічні закупівлі" вбачається, що в цьому випадку визначена сторонами у Договорі така умова як строк виконання робіт, є істотною умовою договору про закупівлю.

Згідно з частиною 1 статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлене договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 652 Цивільного кодексу України в разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений за згодою сторін, якщо інше не встановлене договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Згідно із частинами 3, 4 статті 653 Цивільного кодексу України в разі зміни договору зобов`язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлене договором чи не обумовлене характером його зміни. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни договору, якщо інше не встановлене договором або законом.

Правові та економічні засади здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг визначені Законом України "Про публічні закупівлі", норми якого є спеціальними та визначають правові підстави внесення змін та доповнень до договорів, укладених за наслідком публічних закупівель, і їх потрібно застосовувати переважно щодо норм ЦК України та ГК України, які визначають загальну процедуру внесення змін до договору (дана правова позиція наведена в постанові Верховного Суду від 08.11.2023 у справі № 926/3421/22).

Особливості укладання договору про закупівлю та внесення змін до нього врегульовані статтею 41 Закону України "Про публічні закупівлі", яка містить загальне правило, що істотні умови договору не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім зокрема, продовження строку дії договору про закупівлю та строку виконання зобов`язань щодо передачі товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі обставин непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови, що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю (п. 4 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі").

Вказана норма передбачає можливість внесення змін до договору про закупівлю (зміна істотних умов) щодо продовження строку виконання зобов`язань у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження (дана правова позиція наведена в постановах Верховного Суду від 05.09.2018 у справі № 910/21806/17, від 06.06.2023 у справі № 910/21100/21).

Отже, під час дії Договору сторони могли змінити таку істотну умову, як строк виконання зобов`язань (строк виконання робіт), шляхом продовження такого строку, однак виключно за наявності існування документально підтверджених об`єктивних обставин, що зумовили таке продовження (близька за змістом правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30.01.2024 у справі № 907/811/21).

У позові прокурор вказав на те, що не існувало підстав, визначених п. 4 частини 5 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі", для внесення Додатковими угодами № 1 та № 2 змін до Договору про продовження строку виконання зобов`язань з виконання робіт, а тому оспорюваний правочин укладений всупереч вказаній нормі та підлягає визнанню недійсним.

Виходячи зі змісту статей 13, 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона на підставі належних, допустимих, достовірних та вірогідних доказів повинна довести правомірність заявлених нею вимог або заперечень.

Відповідач будь-яких доказів на підтвердження існування об`єктивних обставин, що унеможливили виконання робіт, обумовлених Договором, у погоджений сторонами строк (по 31.12.2021), до суду не надав.

Так само, позивач не надав будь-яких пояснень щодо підстав пролонгації сторонами термінів виконання робіт за Договором до 31.12.2022.

Як установлено судом, у подальшому, незважаючи на неодноразову пролонгацію термінів виконання робіт, відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, натомість, 30.12.2022 сторони за взаємною згодою розірвали договір від 21.12.2021 № 372.

За приписами статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися в формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, обумовлених ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен установити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Суд, з огляду на встановлені обставини, дійшов висновку про відсутність об`єктивних обставин, що унеможливили виконання відповідачем робіт, обумовлених Договором, у погоджений сторонами строк по 31.12.2021, що узгоджувалось з умовами тендерної документації замовника на момент проведення спрощеної закупівлі.

В свою чергу, доводи скаржника, щодо існування обставин непереборної сили, а саме військова агресія, підтвердженням виникнення вказаної форс-мажорної обставини є лист від 28.02.2022, який опубліковано на сайті Торгово-промислової палати, колегією суддів відхиляється як необґрунтований з огляду на наступне.

Ключовою ознакою форс-мажору є причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажорними обставинами та неможливістю виконати конкретне зобов`язання.

Отже, сама по собі військова агресія російської федерації проти України не може автоматично означати звільнення від виконання будь-ким в Україні будьяких зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні.

Воєнний стан як обставина непереборної сили звільняє від відповідальності лише у разі, якщо, саме внаслідок пов`язаних із нею обставин, юридична чи фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання.

З цього приводу, Верховний Суд у постанові від 14.06.2022 у справі № 922/2394/21 дійшов висновку, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як напідставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку.

Аналогічна правова позиція наведена в постановах Верховного Суду від 30.05.2022 року у справі № 922/2475/21, від 25.01.2022 у справі № 904/3886/21.

Сторона зобов`язання, яка його не виконує, повинна довести, що в кожному окремому випадку саме ці конкретні обставини мали непереборний характер саме для цієї конкретної особи при виконання нею конкретних договірних зобов`язань. І кожен такий випадок має оцінюватись судом незалежно від наявності засвідчених компетентним органом обставин непереборної сили.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 25.03.2023 у справі № 920/505/22.

Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору. Натомість, у даній справі, ТОВ «ФДС Буд» не надало доказів того, що товариство, у зв`язку з введенням воєнного стану, не може виконувати зобов`язання за Договором № 372 від 23.12.2021, що саме ця обставина перешкоджає виконанню цього Договору під час воєнного стану.

Скаржник не довів, що саме введення воєнного стану призвело до унеможливлення виконання конкретних зобов`язань за договором.

При цьому, загальний лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022, яким з 24.02.2022 засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) на всій території України, не є належним і допустимим доказом наявності підстав для звільнення Апелянта від відповідальності за порушення зобов`язання за договором, що пов`язане з настанням обставин непереборної сили, оскільки згідно зі ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), шляхом видачі сертифіката про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності.

Отже, лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 не засвідчує факт настання саме для Апелянта форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили).

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність об`єктивних обставин, що унеможливили виконання ТОВ «ФДС Буд» робіт, які обумовлено договором, у погоджений сторонами строк по 31.12.2021, а тому Додаткові угоди № 1 від 31.12.2021 та № 2 від 01.04.2022 укладені з порушенням вимог п. 4 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», що є підставою для визнання їх недійсними у судовому порядку, в силу ч. 1 ст. 203 та ст. 215 ЦК України.

Відповідно до статті 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (частина 1).

За приписами частини 1 статті 236 Цивільного кодексу України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Недійсність спірних додаткових угод означає, що зобов`язання сторін регулюються виключно Договором (у первісній редакції), в тому числі щодо граничних строків виконання робіт.

За умовами п. 1.3. Договору роботи мали бути виконані в термін до 31.12.2021.

Згідно з частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не виконав його в строк, установлений договором.

За статтею 611 Цивільного кодексу України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, у тому числі сплата неустойки (штрафу, пені) та відшкодування збитків.

Відповідно до статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності є вчинене учасником господарських відносин правопорушення в сфері господарювання. Аналогічні положення містить стаття 610 ЦК України.

За змістом частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції в вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити в разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з частинами 1, 2 статті 231 Господарського кодексу України законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій, зміна якого за погодженням сторін не допускається.

У разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачене законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості.

Сторони в п. 6.3. Договору погодили, що в разі порушення з вини виконавця кінцевого строку завершення виконання робіт, який передбачений п. 1.2. цього Договору, виконавець сплачує замовнику згідно з частиною 2 статті 231 ГК України пеню в розмірі 0,1 % від загальної вартості робіт за цим Договором (ціни Договору) за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково сплачує штраф у розмірі 7 % (сім відсотків) від загальної вартості робіт за цим Договором (ціни Договору).

Керуючись наведеними нормами та п. 6.3. Договору прокурор заявив до стягнення з відповідача: 269 551,72 грн пені (в розмірі подвійної облікової ставки НБУ) за період з 01.01.2022 по 01.07.2022 та 104 246,52 грн штрафу (в розмірі 7% від загальної вартості робіт за Договором).

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки за статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 Господарського кодексу України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності, так як відповідальність настає лише один раз - у вигляді сплати неустойки, яка включає в себе і пеню, і штраф як форми її сплати.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності в кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Неустойка має подвійну правову природу - є одночасно способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якої є захист прав та інтересів кредитора в разі порушення зобов`язання боржником.

Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно забезпечення дисципліни боржника стосовно виконання зобов`язання (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора в разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі, в вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Матеріалами справи підтверджується порушення відповідачем договірних зобов`язань у частині виконання, обумовлених Договором, робіт у погоджений строк, відтак позов у частині вимоги про стягнення штрафних санкцій в сумі 373 798,24 грн є обґрунтованим.

Стосовно доводів апелянта про наявність підстав для зменшення розміру штрафних санкцій, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Схоже правило міститься в ч. 3 ст. 551 ЦК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до усталеної практики Верховного Суду право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують як наявність підстав для зменшення розміру штрафних санкцій, так і заперечення щодо такого зменшення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміром неустойки розміру збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання, незначного прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру неустойки наслідкам порушення, негайного добровільного усунення стороною порушення та/або його наслідків тощо.

При цьому, обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми неустойки, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Отже, питання щодо зменшення розміру штрафних санкцій суд вирішує відповідно до ст. ст. 86, 210 ГПК України за наслідками аналізу, оцінки та дослідження конкретних обставин справи з огляду на фактично-доказову базу; на встановлені судом фактичні обставини, що формують зміст правовідносин; умови конкретних правовідносин; наявність/відсутність наданих сторонами доказів, тобто у сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність/відсутність підстав для вчинення зазначеної дії.

В апеляційній скарзі представник Апелянта зазначив, що судом застосовано до відповідача штрафні санкції без урахування дії форс-мажорних обставин та вини відповідача, яка прямо впливає як на безпосередньо відповідальність відповідача, так і на розмір такої відповідальності; факт запровадження на території України карантинних заходів та воєнного стану, що вплинув на майновий стан відповідача; відсутність негативних наслідків для позивача від несвоєчасного виконання зобов`язання.

Проте, апелянтом не наведено винятковості обставин, які зумовлюють зменшення застосованих до нього штрафних санкцій, з відповідним підтвердженням такого факту належними та допустимими доказами. Так, сам факт запровадження на території України карантинних заходів та введення воєнного стану, без доведення обставин про те, яким саме чином зазначені факти вплинули конкретно на апелянта та завадили йому виконати свої зобов`язання за договором вчасно, не можуть слугувати безумовною підставою для зменшення неустойки.

Більш того, на момент укладення Договору № 372 від 23.12.2021 в Україні вже було запроваджено карантинні заходи, а тому ця обставина не носить надзвичайного характеру, оскільки існувала на момент укладення договору, була загальновідомою та не має ознак непередбачуваності.

Натомість, ТОВ «ФДС Буд», підписавши Договір, засвідчило можливість та згоду виконати домовленість, тобто добровільно взяло на себе зобов`язання виконати запланованих обсяг робіт в обумовлені Договором строки.

При цьому, роботи за Договором мали бути виконані ще до 31.12.2021, тобто ще за два місяці до початку військової агресії російської федерації проти України, а тому безпідставно пов`язувати запровадження воєнного стану на території України із винятковими обставинами як підставу для зменшення штрафних санкцій.

ТОВ «ФДС Буд», достовірно знаючи про невиконання вказаного договору у строк, передбачений п. 1.3. Договору, порушило принципи публічних закупівель, передбачені ст. 3 Закону України «Про публічні закупівлі».

У той же час, товариство не скористалось правом відмовитися від укладення договору, а укладало додаткові угоди про продовження договору, що порушують інтереси держави.

Такі дії ТОВ «ФДС Буд» позбавили можливості позивача укласти договір із іншим підрядником, який зміг би забезпечити виконання робіт у встановлені строки.

Вказані дії ТОВ «ФДС Буд» призвели до того, що Киселівський навчально-виховний комплекс «Загальноосвітній навчальний заклад - дошкільний навчальний заклад» Киселівської сільської ради залишився без альтернативного джерела опалення у зимовий період та, фактичному, не освоєнні Позивачем цільових бюджетних коштів.

У даному випадку, прострочення строку виконання робіт по договору, а саме не здійснення ремонту об`єкту соціальної інфраструктури за рахунок цільових бюджетних коштів, порушує інтереси держави у сфері контрою за ефективним та цільовим використанням бюджетних коштів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.03.2019 у справі № 912/989/18.

ТОВ «ФДС Буд», взявши на себе зобов`язання за Договором, погодилося із передбаченою ним відповідальністю за прострочення його виконання, а позивач, у свою чергу, мав на меті використати результати отриманого за договором не з комерційним інтересом, а на виконання покладених на нього повноважень.

У даному випадку слід зазначити, що у правовідносинах, де сторона використовує результати отриманого за договором не з комерційним інтересом, а на виконання покладених на неї повноважень, може бути враховано й вплив прострочення виконання на відносини, що пов`язані з відповідним договором (подібні висновки містяться в постановах Верховного Суд від 15.06.2022 у справі № 922/2141/21, від 02.11.2022 у справі № 910/14591/21, від 05.04.2023 у справі № 909/1033/21)

Інші доводи, на які посилалися сторони під час розгляду даної справи, залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги, як необґрунтовані та такі, що не спростовують висновків суду щодо задоволення позову.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Судом враховується, що Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та правомірного висновку про задоволення позовних вимог заступника керівника Чернігівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Киселівської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області до Товариства з обмеженою відповідальністю "ФДС БУД".

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "ФДС БУД" на рішення Господарського суду Чернігівської області від 23.07.2024 у справі № 927/782/23 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст. 2, 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281 - 282 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ФДС БУД" - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Чернігівської області від 23.07.2024 у справі № 927/782/23 - залишити без змін.

Судові витрати, за перегляд рішення у суді апеляційної інстанції, покласти на апелянта.

Матеріали справи повернути до Господарського суду Чернігівської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, передбаченому ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено 11.03.2025

Головуючий суддя С.А. Гончаров

Судді О.М. Сибіга

І.М. Скрипка