ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
10 березня 2025 року м. ТернопільСправа № 921/41/25
Господарський суд Тернопільської області
у складі судді Охотницької Н.В.
за участі секретаря судового засідання Коляски І.І.
розглянув заяву представника Фізичної особи - підприємця Барилки Віталія Богдановича адвоката Стецюка Юрія Олеговича б/н від 28.02.2025 (вх.№1442) про ухвалення додаткового рішення у справі №921/41/25
за позовом Фізичної особи - підприємця Барилки Віталія Богдановича, АДРЕСА_1
про стягнення 78 378,00 грн.
за участі представників:
позивача: не прибув;
відповідача: Винокур Юлія Миколаївна.
В порядку ст. ст. 8, 222 Господарського процесуального кодексу України, здійснюється повне фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів.
Суть справи: Фізична особа - підприємець Барилка Віталій Богданович звернувся до Господарського суду Тернопільської області з позовною заявою до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "TV-4", про стягнення 78 378,00 грн заборгованості.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на неналежне виконання відповідачем умов Договору №21-07-001 про надання транспортних послуг з пасажирських перевезень на таксі по безготівковому розрахунку від 21.07.2016 в частині своєчасної та повної оплати послуг таксі, внаслідок чого в останнього виникла заборгованість у заявленій до стягнення сумі (наявність якої станом на 30.04.2023 відображено в підписаному сторонами Акті звірки взаємних розрахунків).
Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 29 січня 2025 року суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначив судове засідання у цій справі на 24 лютого 2025 року о 09:30 год.
Ухвалою суду від 24.02.2025, постановленою в судовому засіданні за відсутності представників сторін, закрито провадження у справі №921/41/25 за позовом Фізичної особи - підприємця Барилки Віталія Богдановича до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "TV-4", про стягнення 78 378,00 грн заборгованості на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України, у зв`язку із відсутністю предмета спору.
При цьому, з поданих відповідачем доказів (копія платіжної інструкції №1171 від 13.02.2025 на суму 78 378,00 грн) судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "TV-4" після відкриття провадження у справі сплатило на поточний рахунок Фізичної особи - підприємця Барилки Віталія Богдановича заявлену до стягнення у цій справі заборгованість за надані ним транспортні послуги з пасажирських перевезень на таксі.
24.02.2025 від представника позивача надійшло клопотання (вх.№1309), відповідно до якого останній просив долучити до матеріалів справи докази в підтвердження понесених позивачем судових витрат на професійну допомогу в справі №921/41/25, а саме: засвідчену копію Договору №1/2201 про надання правничої допомоги від 22.01.2025; засвідчену копію Протоколу №1 погодження ціни (гонорару) до Договору №1/2201 про надання правничої допомоги від 22.01.2025; засвідчену копію Акту здачі-приймання робіт (надання послуг) від 21.02.2025. Також просив покласти на відповідача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3028 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 30 000 грн.
Однак, оскільки таке клопотання надійшло до суду після закінчення судового засідання у цій справі 24.02.2025, останнє судом під час постановлення ухвали від 24.02.2025 не розглядалось.
28 лютого 2025 року до господарського суду від представника Фізичної особи - підприємця Барилки Віталія Богдановича адвоката Стецюка Юрія Олеговича надійшла заява б/н від 28.02.2025 (вх.№1442) про ухвалення додаткового рішення у справі №921/41/25, у якій заявник просить суд ухвалити додаткове рішення в справі №921/41/25, яким вирішити питання про розподіл судових витрат та стягнути з ТОВ "TV-4" на користь ФОП Барилки В.Б. судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 30 000,00 грн, а також повернути позивачу з Державного бюджету України судовий збір в сумі 3 028,00 грн, сплачений згідно платіжної інструкції №6328 від 24.01.2025 під час звернення з цим позовом. Крім того, представник позивача просить суд долучити до матеріалів справи докази на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, а саме засвідчені копії: Договору №1/2201 про надання правничої допомоги від 22.01.2025, Протоколу №1 погодження ціни (гонорару) до Договору №1/2201 про надання правничої допомоги від 22.01.2025 та Акту здачі-приймання робіт (надання послуг) від 21.02.2025.
Відповідно до ст. 244 ГПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання.
Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 28 лютого 2025 року призначено судове засідання у справі №921/41/25 для розгляду заяви представника Фізичної особи - підприємця Барилки Віталія Богдановича адвоката Стецюка Юрія Олеговича б/н від 28.02.2025 (вх.№1442) про ухвалення додаткового рішення у справі №921/41/25 на 10 березня 2025 року о 09:05 год. Запропоновано відповідачу надати (за наявності) письмові заперечення щодо клопотання позивача про ухвалення додаткового рішення у справі з доказами надіслання таких позивачу.
06 березня 2025 року до суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "TV-4" надійшло клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу №14 від 05.03.2025 (вх. №1630), відповідно до якого відповідач просить суд зменшити заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу у цій справі до 0,00 грн і відмовити у задоволенні заяви позивача (вх.№1442 від 28.02.2025). В обґрунтування наведеного зазначає, що подана представником позивача копія Акту не містить детального опису робіт (наданих послуг), які були виконані адвокатом, оскільки у даних документах відсутні відомості про витрачений час, обсяг виконаних робіт та їхню необхідність для розгляду справи, що, на думку товариства, свідчить про те, що заявлена сума не підтверджена належними доказами. Окрім того зауважує, що зазначена у документі сума встановлена у фіксованому розмірі та є очевидно завищеною, необґрунтованою та такою, що не відповідає критерію співмірності і може бути способом надмірного збагачення сторони та становить для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу. Оскільки справа №921/41/25 була закрита через відсутність предмету спору, що свідчить про її мінімальну складність, тому вважає заявлений розмір витрат на правничу допомогу у розмірі 30 000,00 грн завищеним і таким, що не відповідає реальним обсягам робіт, виконаних адвокатом.
Також відповідач просить врахувати, що Товариство з обмеженою відповідальністю "TV-4" є суб`єктом, який має спеціальної технічні засоби для передачі сигналів та інформації через програми телемовлення, та з першого дня повномасштабного вторгнення ворога на територію України долучився до оповіщення та інформування населення на підставі Договору №32 про надання послуг з оповіщення та інформування населення про загрозу виникнення або виникнення надзвичайних ситуації в умовах воєнного стану та особливого періоду, який укладений 12.08.2022 з департаментом питань оборонної роботи, цивільного захисту населення та взаємодії з правоохоронними органами Тернопільської ОВА. Посилається на Розпорядження ТОВА від 20.02.2025 №М-18/ДСК про підтвердження статусу ТОВ "TV-4" як критично важливого підприємства для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період. При цьому зазначає, що останнє повинно працювати, незважаючи на відсутність прибутків та надзвичайно складне фінансове становище, в підтвердження чого відповідачем долучено копію Фінансового звіту малого підприємства ТОВ "TV-4" за 2024 рік.
10.03.2025 через систему "Електронний суд" від представника позивача надійшло клопотання (вх.№1655), відповідно до якого останній просить суд ухвалити додаткове рішення у справі №921/41/25, яким вирішити питання про розподіл судових витрат та стягнути з ТОВ "TV-4" на користь ФОП Барилка В.Б. судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн, а не 30 000,00 грн, як первинно зазначено в заяві від 28.02.2025 (вх.№1442), а також повернути позивачу з Державного бюджету України судовий збір в сумі 3 028,00 грн, сплачений згідно платіжної інструкції №6328 від 24.01.2025.
В судовому засіданні 10.03.2025 суд прийняв зазначене клопотання представника позивача, у зв`язку з чим заява про ухвалення додаткового рішення у цій справі (вх.№1442 від 28.02.2025) розглядається, виходячи із заявленого до відшкодування розміру витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10 000,00 грн.
В судове засідання 10 березня 2025 року прибула представниця відповідача та підтримала попередньо подане товариством клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу (вх. №1630 від 06.03.2025). Просить врахувати наведені у клопотанні обставини та у задоволенні заяви відмовити.
Представник позивача в судове засідання 10 березня 2025 року не прибув, хоча про дату, час та місце його проведення був повідомлений належним чином. Водночас, у поданому клопотанні (вх.№1655 від 10.03.2025) просить розгляд заяви від 28.02.2025 (вх.№1442) про ухвалення додаткового рішення у справі №921/41/25 здійснювати за відсутності позивача та його представника.
Статтею 42 ГПК України передбачено, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони.
Згідно з ч.4 ст. 244 ГПК України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Беручи до уваги наведене вище, зважаючи на визначені чинним процесуальним законодавством строки для ухвалення додаткового судового рішення, належне повідомлення сторін про дату час та місце проведення судового засідання, господарський суд вважає за можливе розглянути питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та про повернення судового збору в даному судовому засіданні, за відсутності представника позивача.
Розглянувши заяву представника Фізичної особи - підприємця Барилки Віталія Богдановича адвоката Стецюка Юрія Олеговича б/н від 28.02.2025 (вх.№1442), суд відзначає наступне.
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ГПК України).
За змістом статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з частиною 1 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Стаття 129 ГПК України регламентує розподіл судових витрат, визначаючи загальне правило, згідно з яким інші (крім судового збору) судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на сторони справи (позивача та відповідача) залежно від результатів розгляду позовних вимог за вирішенням спору по суті.
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (пункт 112 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.12.2024 у справі №921/357/20 зазначила, що положення статей 126, 129 ГПК України є універсальними у правовідносинах при вирішенні питання про розподіл витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги адвоката, за результатами розгляду справи.
Положення статей 123, 129 ГПК України визначають загальний порядок розподілу судових витрат між сторонами у справі та іншими учасниками справи, що ґрунтується на засаді обов`язковості відшкодування судових витрат особи, на користь якої ухвалено судове рішення, за рахунок іншої особи, яка в цьому спорі виступає її опонентом (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05.10.2022 у справі №923/199/21).
Стаття 130 ГПК України регулює розподіл витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду.
Так, відповідно до частини 3 ст. 130 ГПК України, у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.
У випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини восьмої статті 129 цього Кодексу (ч.6 ст. 130 ГПК України).
Суд звертає увагу, що як стаття 129 ГПК України, так і стаття 130 ГПК України містяться в главі 8 "Судові витрати", яка є частиною розділу I "Загальні положення" ГПК України, що вказує на те, що правила зазначених статей стосуються усіх стадій процесу, в яких такі витрати можуть виникнути. Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.12.2024 у справі №921/357/20.
За загальним правилом, питання розподілу між сторонами судових витрат суд вирішує під час ухвалення рішення суду і зазначає про це в резолютивній частині (п.5 ч.1 ст. 237, п.2 ч.5 ст. 238 ГПК України).
Однак питання щодо розподілу судових витрат у вказаній справі судом під час постановлення зазначеної ухвали не вирішено, у зв`язку з чим представник позивача звернувся із заявою про ухвалення у цій справі додаткового рішення.
Частиною 1 ст. 232 ГПК України визначено, що судовими рішеннями є: ухвали; рішення; постанови; судові накази.
Згідно зі ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.
Статтею 16 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
У відповідності до ст. 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті 1 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до частин 1-3 ст.126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Аналіз відповідних норм процесуального закону свідчить про те, що реалізація принципу відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в декілька основних етапів:
1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 124 ГПК України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 126 ГПК України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;
3) розподіл судових витрат (ст. 129 ГПК України).
В статті 221 ГПК України передбачено, що у разі, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.
Разом з тим, частиною 8 ст. 129 ГПК передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Верховний Суд, вирішуючи питання про судові витрати та своєчасність подання доказів понесених витрат на професійну правничу допомогу, зробив такі висновки щодо застосування норм процесуального права, зокрема:
- процесуальний закон не визначає конкретних вимог щодо змісту та форми такої заяви, зокрема не вказує на те, що вона повинна бути зроблена лише у письмовій формі, а також, що така заява має бути зроблена на певній процесуальній стадії. Закон лише встановлює граничний строк звернення із заявою - до закінчення судових дебатів (постанови Верховного Суду від 27.01.2022 у справі №921/221/21 та Об`єднаної палати Верховного Суду від 02.02.2024 у справі №910/9714/22).
Матеріали справи свідчать про те, що Фізичній особі - підприємцю Барилці Віталію Богдановичу правова допомога у цій справі надавалась адвокатом Стецюком Юрієм Олеговичем на підставі ордеру серії ВО №1096149 від 27.01.2025, виданого на підставі договору про надання правничої допомоги №1/2201 від 22.01.2025.
Позивач у судове засідання 24.02.2025 не прибув, участь уповноваженого представника також не забезпечив, а відповідач ще до першого судового засідання сплатив заявлену до стягнення суму боргу, що підтверджується платіжною інструкцією №1171 від 13.02.2025.
Як вже зазначалось вище, ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 24.02.2025 закрито провадження у справі №921/41/25 за позовом Фізичної особи - підприємця Барилки Віталія Богдановича до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "TV-4", про стягнення 78 378,00 грн на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України у зв`язку із відсутністю предмета спору.
Із заявою про ухвалення додаткового рішення в справі № 921/41/25 щодо розподілу судових витрат та стягнення з ТОВ "TV-4" на користь ФОП Барилка В.Б. судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 30 000,00 грн, позивач звернувся до суду 28.02.2025, тобто протягом п`яти днів після постановлення ухвали про закриття провадження у справі, попередньо зробивши у позовній заяві про це відповідну заяву.
На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу у сумі 10 000,00 грн (з врахуванням клопотання (вх.№1655 від 10.03.2025), представником позивача надано до суду копії: Договору №1/2201 про надання правничої допомоги від 22.01.2025, Протоколу №2 від 05.03.2025 погодження ціни (гонорару) до Договору №1/2201 про надання правничої допомоги від 22.01.2025 та Акту здачі-приймання робіт (надання послуг) від 05 березня 2025 року.
З наявних в матеріалах справи документів вбачається, що 22.01.2025 між Адвокатом Стецюком Юрієм Олеговичем, з однієї сторони, та Фізичною особою - підприємцем Барилкою Віталієм Богдановичем, з другої сторони, укладено Договір №1/2201 про надання правової допомоги (далі - Договір), відповідно до якого Адвокат зобов`язався за дорученням Клієнта надати йому правову (правничу) допомогу, зміст якої полягає у наступному: підготовка позовної заяви про стягнення з ТОВ "TV-4" на користь Клієнта заборгованості по Договору №21-07-001 про надання транспортних послуг з пасажирських перевезень на таксі по безготівковому розрахунку від 21.07.2016 року, її підписання від імені Клієнта, подання до суду, представництво в судових засіданнях в даній справі виключно в суді першої інстанції.
Замовник надає Виконавцю усі права передбачені ГПК України, без обмежень, право на представництво інтересів Клієнта, підписання мирових угод, клопотань (заяв) про припинення (закриття) провадження у справі, залишення позовних заяв без розгляду, отримання, подання та підписання усіх необхідних документів, заяв в тому числі позовних заяв, запитів, клопотань, відповідей на відзиви, довідок тощо від імені Клієнта до будь-яких державних органів та установ зазначених у даному пункті, у тому числі право звернення від імені Клієнта із позовними заявами в усі місцеві суди України, отримувати судові рішення, судові накази, пред`являти їх до виконання в органах державної виконавчої служби або приватним виконавцям, органам державного казначейства, з усіма права передбаченими ЗУ "Про виконавче провадження" тощо. Також Адвокат має право здійснювати платежі правами передбаченими ЗУ "Про виконавче провадження" тощо. Також Адвокат має право здійснювати платежі в інтересах Клієнта, отримання необхідних листів, довідок витягів тощо без обмежень (п.1.1 Договору).
Відповідно до п.2.1 Договору розмір винагороди (гонорару) за надану правову (правничу) допомогу Адвокатом для Клієнта згідно пункту 1.1. цього Договору, погоджується сторонами у Протоколі погодження ціни (гонорару) який є невід`ємною частиною цього Договору.
Клієнт отримує винагороду (гонорар) Адвокату за надану правову (правничу) допомогу у порядку та у строк погоджені Сторонами у Протоколі погодження ціни (гонорару).
Сума винагороди (гонорару) за надану правову (правничу) допомогу поверненню Клієнту не підлягає. Сума винагороди (гонорару), яка надана Клієнтом Адвокату на умовах передоплати, підлягає поверненню Адвокатом на підставі вимоги Клієнта в розмірі 70% винагороди гонорару за умови, що Адвокат не приступив до виконання своїх зобов`язань за Договором. У випадку, якщо Адвокат не приступив до виконання своїх обов`язків за Договором.
Відповідно до п. 3.1 Договору Адвокат, серед іншого, бере на себе зобов`язання надати Клієнту правову допомогу згідно умов цього Договору якісно та в повному об`ємі. Адвокат на власний розсуд розробляє юридичну стратегію і тактику здійснення представництва Клієнта з захисту його прав та інтересів, керуючись при цьому положеннями чинного законодавства України, Правилами адвокатської етики, умовами даного Договору та власним досвідом. Адвокат не дає клієнту наперед гарантії, що судовий спір (переговори тощо) буде вирішено на користь Клієнта.
Згідно з п. 5.1 Договору, останній набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2025.
22.01.2025 між Адвокатом Стецюком Юрієм Олеговичем, з однієї сторони, та Фізичною особою - підприємцем Барилкою Віталієм Богдановичем, з другої сторони, підписано Протокол №1 погодження ціни (гонорару) до Договору №1/2201 про надання правничої допомоги від 22.01.2025, за умовами якого за надання правничої допомоги і здійснення представництва по справі, визначеній в п.1.1. даного Договору, в суді першої інстанції, винагорода Адвоката встановлюється у фіксованому розмірі в сумі 30 000,00 грн. Оскільки винагорода встановлена у фіксованому розмірі, який не залежить від витраченого Адвокатом часу на надання правової допомоги Клієнту, то фактична кількість часу витраченого Адвокатом при наданні правової допомоги Клієнту не обчислюється та, відповідно звіт про затрачений час не надається.
21 лютого 2025 року між Адвокатом Стецюком Юрієм Олеговичем, з однієї сторони, та Фізичною особою - підприємцем Барилкою Віталієм Богдановичем до Договору №1/2201 про надання правничої допомоги від 22.01.2025 підписано Акт здачі-приймання робіт (надання послуг з правої допомоги у справі №921/41/25 за позовом Фізичної особи - підприємця Барилка Віталія Богдановича, до Товариства з обмеженою відповідальністю "TV-4", про стягнення заборгованості у справі №921/41/25) на суму 30 000,00 грн.
Поряд з цим, відповідно до долученого Протоколу №2 від 05.03.2025 погодження ціни (гонорару) до Договору №1/2201 про надання правничої допомоги від 22.01.2025 (п.1) передбачено, що за надання правничої допомоги та здійснення представництва по справі №921/41/25, визначеній в п. 1.1 даного Договору, в суді першої інстанції, винагорода Адвоката встановлюється у фіксованому розмірі в сумі 10 000,00 грн. Оскільки винагорода встановлена у фіксованому розмірі, який не залежить від витраченого Адвокатом часу на надання правової допомоги Клієнту, то фактична кількість часу витраченого Адвокатом при наданні правової допомоги Клієнту не обчислюється та, відповідно, звіт про затрачений час не надається.
Гонорар (винагорода), що передбачений в п. 1 даного Протоколу, сплачується Клієнтом в готівковому та/або безготівковому порядку на користь Адвоката протягом 10 (десяти) календарних днів з дати набрання законної сили додатковим рішенням (ухвалою) Господарського суду Тернопільської області у справі № 921/41/25 за заявою Адвоката про ухвалення додаткового рішення в даній справі (п.2 Протоколу №2).
З дати набрання чинності Протоколом № 2, втрачає свою юридичну силу Протокол № 1 від 22 січня 2025 року (п.6 Протоколу №2).
Також, 05.03.2025 між Адвокатом Стецюком Юрієм Олеговичем, з однієї сторони, та Фізичною особою - підприємцем Барилкою Віталієм Богдановичем до Договору №1/2201 про надання правничої допомоги від 22.01.2025 підписано Акт здачі-приймання робіт (надання послуг з правої допомоги у справі №921/41/25 за позовом Фізичної особи - підприємця Барилка Віталія Богдановича до Товариства з обмеженою відповідальністю "TV-4", про стягнення заборгованості, що перебуває в провадженні Господарського суду Тернопільської області) на суму 10 000,00 грн.
У вказаному акті зазначено, що сторони претензій одна до іншої щодо наданих послуг не мають.
Згідно зі ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Суд вважає за необхідне акцентувати увагу на тому, що відповідно до ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Поряд із загальним правилом розподілу судових витрат, визначеним у ч. 4 ст. 129 ГПК України, у ч. 5 цієї норми визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Такий правовий висновок є усталеним та викладений, зокрема, у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.
Відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 4 ст. 129 ГПК України, визначені також положеннями ч.ч. 6, 7, 9 ст. 129 цього Кодексу.
При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Таким чином, під час вирішення питання про розподіл судових витрат, господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч.ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись ч.ч. 5-7, 9 ст. 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу витрат повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у постановах Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі №905/1795/18, від 17.09.2020 у справі №904/3583/19, від 18.11.2021 у справі № 904/6499/20 (904/1373/21).
Згідно з правовою позицією, що викладена у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).
Такі критерії оцінки поданих заявником доказів суд застосовує з урахуванням особливостей кожної справи та виходячи з принципів верховенства права та пропорційності, приписів статей 123-130 ГПК України та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, яку суди застосовують як джерело права згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"
Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі № 916/2102/17, від 25.06.2019 у справі № 909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі № 922/928/18, від 30.07.2019 у справі № 911/739/15 та від 01.08.2019 у справі № 915/237/18).
Статтею 15 ГПК України передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
За приписами ч.6 ст. 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який водночас повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 4 статті 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям (аналогічну правову позицію викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.05.2019 у справі №903/390/18, від 21.01.2020 у справі №916/2982/16, від 07.07.2020 у справі №914/1002/19).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Водночас, беручи до уваги принцип змагальності, який знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частини шостої статті 126 Господарського процесуального кодексу України, суд, який вирішує питання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, має надавати оцінку тим обставинам, щодо яких є заперечення у клопотанні іншої сторони, а також її доказам невідповідності заявлених до відшкодування витрат критеріям співмірності. Окрім того, суд, виконуючи вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, має чітко зазначити, яка з вимог частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України була не дотримана при визначенні розміру витрат на оплату послуг адвоката, оскільки лише з цих підстав можна зменшити розмір витрат, який підлягає розподілу між сторонами.
Як вже було зазначено вище, в обґрунтування зменшення розміру витрат до 00,00 грн відповідач посилається на те, що надана представником позивача копія Акту не містить детального опису робіт (наданих послуг), які були виконані адвокатом, оскільки у даних документах відсутні відомості про витрачений час, обсяг виконаних робіт, та їхню необхідність для розгляду справи.
Зауважує, що зазначена у документі сума встановлена у фіксованому розмірі та є очевидно завищеною, необґрунтованою та такою, що не відповідає критерію співмірності і може бути способом надмірного збагачення сторони та становить для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу. Просить звернути увагу на те, що справа №921/41/25 була закрита через відсутність предмету спору, що свідчить про її мінімальну складність.
Так, частиною 3 ст.126 ГПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
З цього приводу слід зазначити, що частина третя статті 126 ГПК України не визначає конкретного складу відомостей, що мають бути зазначені в детальному описі робіт (наданих послуг), обмежуючись лише посиланням на те, що відповідний опис має бути детальним.
Тому, враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.
Водночас заперечення відповідача фактично свідчать про його незгоду з розміром заявлених до відшкодування судових витрат позивачем, зокрема, з огляду на критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру. А необхідність зменшення заявлених витрат позивачем на оплату правової допомоги саме до розміру 00,00 грн жодним доказом не підтверджені.
Суд відзначає, що сама лише незгода однієї сторони з розміром визначених іншою стороною витрат на професійну правничу допомогу, без належного доведення їх неспівмірності зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо, не може бути підставою для зменшення розміру заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
Визначаючи обсяг юридичної та технічної роботи за результатами розгляду відповідного клопотання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу (заперечень щодо розміру стягнення витрат на професійну правничу допомогу), суд ураховує, чи змінювалася правова позиція сторін у справі; чи потрібно було адвокату вивчати додаткові джерела права, законодавство, що регулює спір у справі, документи та доводи, якими протилежні сторони у справі обґрунтували свої вимоги, та інші обставини (постанови Верховного Суду від 04.12.2018 у справі №911/3386/17, від 11.12.2018 у справі №910/2170/18).
У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Беручи до уваги наведене, суд вважає, що заявлені заявником до відшкодування за рахунок відповідача витрати у загальній сумі 10 000 грн не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а тому їх відшкодування матиме надмірний характер.
Стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу. Вказаний висновок суду відповідає висновку Верховного Суду, який викладено в постанові від 24.01.2022 у справі №911/2737/17.
З урахуванням матеріалів справи та наявних у ній доказів, наведених вище критеріїв, суд дійшов висновку про необхідність зменшення розміру заявлених витрат на професійну правничу допомогу до 3000,00 грн, що, на переконання суду, у даній конкретній справі цілком відповідає критеріям, визначеним ч. 4 ст. 126, ч. 5 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.
Щодо повернення судового збору.
Відповідно до ч. 2 ст. 123 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначається Законом України "Про судовий збір".
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом).
У випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю (ч.2 ст. 7 Закону України "Про судовий збір").
Частиною 5 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" визначено, що повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики.
Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до Господарського суду Тернопільської області із цією позовною заявою, Фізична особа - підприємець Барилка Віталій Богданович сплатив судовий збір в сумі 3 028,00 грн згідно платіжної інструкції №6328 від 24.01.2025.
Зарахування до Державного бюджету України судового збору в сумі 3028,00 грн, сплаченого Фізичною особою - підприємцем Барилкою Віталієм Богдановичем згідно платіжної інструкції №6328 від 24.01.2025 у цій справі, підтверджується випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України від 27.01.2025, сформованою Господарським судом Тернопільської області (знаходиться в матеріалах справи).
Таким чином, враховуючи викладене у заяві (вх.№1442 від 28.02.2025) клопотання позивача про повернення судового збору, зважаючи на те, що провадження у справі №921/41/25 судом закрито на підставі п.2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, у зв`язку з відсутністю предмету спору, сплачений згідно платіжної інструкції №6328 від 24.01.2025 судовий збір в сумі 3028,00 грн підлягає поверненню заявнику з Державного бюджету України повністю.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 86, 123, 126, 129, 221, 234, 244 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -
1. Заяву представника Фізичної особи - підприємця Барилки Віталія Богдановича адвоката Стецюка Юрія Олеговича (вх.№1442 від 28.02.2025), з урахуванням клопотання (вх.№1655 від 10.03.2025) задоволити частково.
3. Повернути Фізичній особі - підприємцю Барилці Віталію Богдановичу ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) з Державного бюджету України 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн 00 коп. судового збору, сплаченого при поданні позовної заяви до Господарського суду Тернопільської області згідно платіжної інструкції №6328 від 24.01.2025, яка знаходиться в матеріалах справи.
4. Наказ видати стягувачеві після набрання ухвалою законної сили.
5. В задоволенні решти вимог заяви - відмовити
6. Ухвалу надіслати учасникам справи.
Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені статтями 256, 257 ГПК України.

Ухвалу підписано 11.03.2025.

Суддя Н.В. Охотницька