ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
"06" лютого 2025 р. м. Київ Справа №911/3046/24
про стягнення 226291,78 грн
Суддя Третьякова О.О.
Секретар судового засідання Капля Є.В.
від позивача: не з`явився
від відповідача: не з`явився
Обставини справи:
Господарським судом Київської області розглянута справа №911/3046/24 за позовом Приватного підприємства «ЕЛПРОФІТ» (позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «УСПІХ» (відповідач) про стягнення 226291,78 грн.
Рішенням Господарського суду Київської області від 15.01.2025 у справі №911/3046/24 (суддя Антонова В.М.), надалі рішення у справі №911/3046/24, позовні вимоги позивача до відповідача про стягнення 226291,78 грн задоволено частково стягнуто з відповідача на користь позивача 164 649,42 грн пені, 51 199,32 грн інфляційних втрат, 9 878,97 грн 3% річних та 3 020,45 грн судового збору, в іншій частині позову відмовлено.

При ухваленні рішення у справі №911/3046/24 питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, пов`язаних з розглядом справи в суді першої інстанції, судом вирішено не було.

16.01.2025 до Господарського суду Київської області від Приватного підприємства «ЕЛПРОФІТ» надійшла заява про винесення додаткового рішення у справі №911/3046/24, надалі заява про ухвалення додаткового рішення, згідно з якою останнє просить ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача 39359,15 грн судових витрат на професійну правничу допомогу у справі №911/3046/24.

У зв`язку з перебуванням судді Антонової В.М. у відпустці, вказану заяву відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.01.2025 передано на розгляд судді Третьяковій О.О.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 27.01.2025 судове засідання з розгляду заяви позивача про ухвалення додаткового рішення у справі призначено на 06.02.2025, запропоновано відповідачу надати суду письмові пояснення з приводу вказаної заяви позивача. Ухвала суду від 27.01.2025 доставлена в електронні кабінети сторін 27.01.2025.

У судове засідання 06.02.2025 сторони не з`явились, про судове засідання були повідомлені, а тому їх неявка у відповідності до ч.1 ст.202, ст. 244 та ч.1 ст.252 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає розгляду заяви позивача про ухвалення додаткового рішення.

Розглянувши заяву позивача про ухвалення додаткового рішення та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що вказана заява позивача підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.252 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі, крім випадків, передбачених статтею 252-1 цього Кодексу.

Пунктом 3 ч.1 ст.244 цього Кодексу визначено суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ч.8 ст.129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків, тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно з ч.1 ст.221 цього Кодексу якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

У позовній заяві (розділ Х) позивачем був заявлений попередній (орієнтовний) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката в суді першої інстанції в сумі 39000,00 грн.

Справа №911/3046/24 розглядалась в спрощеному позовному провадженні без виклику сторін (без проведення судового засідання), при ухваленні рішення суду від 15.01.2025 у справі №911/3046/24 питання про витрати на професійну правничу допомогу судом вирішено не було, акт-прийому-передачі наданих адвокатом послуг підписаний 16.01.2025, а отже п`ятиденний строк для подання до суду доказів, що підтверджують розмір та здійснення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, сплинув 20.01.2025.

16.01.2025 до Господарського суду Київської області від позивача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення із відповідними доказами понесення витрат на професійну правничу допомогу у цій справі.

Із доданого до заяви позивача акта приймання-передачі наданих послуг від 16.01.2025, в якому міститься опис наданих адвокатом послуг на загальну суму 39359,15 грн, випливає, що вказаний акт приймання-передачі від 16.01.2025 був складений адвокатом та схвалений позивачем як клієнтом по факту завершення адвокатом представництва інтересів клієнта-позивача в суді першої інстанції у справі №911/3046/24 вже після ухвалення рішення суду від 15.01.2025 у цій справі. Відтак, цей акт від 16.01.2025 про сукупність наданих адвокатом клієнту-позивачу правничих послуг за період розгляду справи в суді першої інстанції об`єктивно не міг бути поданий позивачем до моменту ухвалення рішення суду від 15.01.2025 у справі.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що позивач вчасно та правомірно звернувся до господарського суду в порядку ч.8 ст.129 та ч.1 ст.221 Господарського процесуального кодексу України із заявою про розподіл витрат на правову допомогу.

Надаючи оцінку доводам позивача щодо понесених ним витрат на професійну правничу допомогу у справі, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ст.126 цього Кодексу витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16, постановах Верховного Суду від 30.09.2020 №379/1418/18 та від 23.11.2020 №638/7748/18.

Також, згідно з ч.5 ст.129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 129 цього Кодексу. При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат. Таким чином, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи (правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 03.10.2019 №922/445/19, від 01.08.2019 №915/237/18, від 24.10.2019 №905/1795/18, від 17.09.2020 № 904/3583/19).

До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 №905/1795/18 та від 08.04.2020 №922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Суд також враховує висновок, що міститься в п.21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц та в п.5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, відповідно до якого при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West" проти України").

Рішенням Господарського суду Київської області від 15.01.2025 у справі №911/3046/24 позовні вимоги позивача були задоволені частково.

Представництво та захист інтересів позивача у справі в суді першої інстанції здійснював адвокат позивача Костиря Геннадій Анатолійович на підставі договору про надання правової допомоги від 01.11.2024 (копія міститься в матеріалах справи).

У поданій до суду позовній заяві позивач вказував, що орієнтовний розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката в суді першої інстанції складе 39000,00 грн.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано в якості доказів: копію договору про надання правової допомоги від 01.11.2024, укладеного позивачем в якості клієнта із адвокатом Костирею Г.А.; акт наданих послуг від 16.01.2025 на загальну суму 39359,15 грн, відповідно до якого винагорода адвоката складається з двох частин: 1) основної винагороди в сумі 5500,00 грн за підготовку позовної заяви; 2) додаткової винагороди за успіх в розмірі 15% від стягнених з боржника сум, а саме в розмірі 33859,15 грн.

Аналізуючи заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу стосовно основної винагороди адвоката в розмірі 5500,00 грн у зв`язку із підготовкою позову, суд зазначає, що ці витрати є документально підтвердженими та відповідають критеріям розумності та неминучості, відповідачем не спростовані.

Аналізуючи заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу стосовно додаткової винагороди адвоката за успіх в розмірі 15% від стягнених з боржника сум, а саме в розмірі 33859,15 грн, суд зауважує, що не всі ці витрати відповідають критеріям розумності та неминучості.

Так, у постанові від 05.06.2018 №904/8308/17 Верховний Суд зазначав, що встановлений у договорі про надання правової допомоги у господарському процесі фіксований розмір адвокатських послуг у вигляді прогресивної процентної ставки від загальної суми позовних вимог не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на послуги адвоката у такому розмірі з іншої сторони, адже розмір таких витрат має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 №904/4507/18, вирішуючи питання можливості віднесення до судових витрат бонусів, передбачених договором про надання правничої допомоги, залежно від результатів розгляду справи, тобто так званого гонорару успіху, Верховний Суд вказав, що для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склались між адвокатом та клієнтом, зокрема у разі укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Водночас, спір у справі №911/3046/24, у якій позивачем заявлено додаткову винагороду адвокату у вигляді «гонорару успіху» в розмірі 33859,15 грн, не є складним та був розглянутий в спрощеному позовному провадженні без виклику сторін, відповідач відзив у справі не подавав, доводів позивача не оспорював, тобто робота адвоката позивача в суді першої інстанції була обмежена підготовкою позовної заяви (у зв`язку з чим позивачем вже заявлені витрати в сумі 5500,00 грн за підготовку позовної заяви). Суд враховує, що заявлена позивачем додаткова винагорода «за успіх» в розмірі 15% від стягнених з боржника сум могла включати, серед іншого, послуги адвоката у зв`язку із апеляційним провадженням, касаційним провадженням, послугами адвоката на стадії виконавчого провадження тощо (які також можуть бути необхідними для забезпечення «успіху» у вигляді стягнутих з боржника сум). Водночас, суд у межах у справи №911/3046/24 розглядає питання про відшкодування витрат позивача на професійну правничу допомогу виключно у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції. У зв`язку з чим ці витрати позивача у вигляді додаткової винагороди «за успіх» для цілей їх розподілу та відшкодування за рахунок протилежної сторони обмежуються судом в загальній сумі 4500,00 грн.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що із заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в загальному розмірі 39359,15 грн відповідно до наданого позивачем опису наданих адвокатом послуг врахуванню для цілей їх розподілу та наступного відшкодування за рахунок протилежної сторони підлягають витрати в загальній сумі 10000,00 грн, що відповідає заявленим витратам щодо сплати адвокату основної винагороди (підготовка позовної заяви, вартість 5500,00 грн) та додаткової винагороди за успіх, яка обмежуються судом в розмірі 4500,00 грн, про що зазначено вище (5500+4500=10000).

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат позивача на професійну правничу допомогу шляхом стягнення з відповідача на користь позивача документально підтверджених та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 7, 11, 13-16, 73-80, 123, 124, 126, 129, 221, 233, 236-238, 241, 244, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Заяву Приватного підприємства «ЕЛПРОФІТ» про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу у справі №911/3046/24 (вх.суду №541 від 16.01.2025) задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «УСПІХ» (08720, Київська обл., Обухівський р-н, м. Українка, вул. Промислова, буд. 24, ідентифікаційний код 22899797) на користь Приватного підприємства «ЕЛПРОФІТ» (61140, Харківська обл., м. Харків, вул. Гольдбергівська, буд. 9, кв. 76, ідентифікаційний код 42268101) 10000 (десять тисяч) грн 00 витрат на професійну правничу допомогу.

3. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Додаткове рішення господарського суду набирає законної сили у строк та порядку, які передбачені ст.241 Господарського процесуального кодексу України, та може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту додаткового судового рішення.

Повний текст додаткового рішення складено та підписано 10.03.2025.

Суддя О.О. Третьякова