ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

"11" березня 2025 р. Справа№910/9026/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Владимиренко С.В.

суддів: Ходаківської І.П.

Демидової А.М.

за участю секретаря судового засідання Невмержицької О.В.

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 11.03.2025

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Нео Лайф»

на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 13.12.2024

у справі №910/9026/24 (суддя Плотницька Н.Б.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Нео Лайф»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Київські енергетичні послуги»

Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі»

про визнання відсутнім права та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Нео Лайф» (далі по тексту - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Київські енергетичні послуги» (далі по тексту - відповідач 1) та Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі» (далі по тексу - відповідач 2) про визнання відсутнім права вимоги Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські електромережі" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Нео Лайф Компані" та кореспондуючого цьому праву обов`язку стосовно оплати послуг щодо розподілу електричної енергії за період з травня по грудень 2023 року; зобов`язання Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські електромережі" здійснити перерахунок обсягу та вартості послуг з розподілу Товариству з обмеженою відповідальністю "Нео Лайф Компані" активної електричної енергії за період з травня по грудень 2023 року; визнання відсутнім права вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Київські енергетичні послуги" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Нео Лайф Компані" та кореспондуючого цьому праву обов`язку стосовно оплати активної електричної енергії що відображений: в рахунку №65514012/5/1 за травень 2023 року - у розмірі 56 724 грн 62 коп.; в рахунку №65514012/6/1 за червень 2023 року - у розмірі 34 291 грн 98 коп.; в рахунку №65514012/8/1 за липень 2023 року - у розмірі 18 103 грн 84 коп.; в рахунку №65514012/8/1 за серпень 2023 року - у розмірі 72 053 грн 56 коп.; в рахунку №65514012/9/1 за вересень 2023 року - у розмірі 59 927 грн 30 коп.; в рахунку №65514012/10/1 за жовтень 2023 року - у розмірі 107 057 грн 92 коп.; в рахунку №65514012/11/1 за листопад 2023 року - у розмірі 235 183 грн 70 коп., в рахунку №65514012/12/1 за грудень 2023 року - у розмірі 354 204 грн 22 коп; зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Київські енергетичні послуги" здійснити перерахунок обсягу та вартості спожитої Товариством з обмеженою відповідальністю "Нео Лайф Компані" активної електричної енергії за період з травня по грудень 2023 року.

Господарський суд міста Києва рішенням від 24.10.2024 у справі №910/9026/24 закрив провадження у справі в частині вимог про визнання відсутнім права вимоги Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нео Лайф Компані» та кореспондуючого цьому праву обов`язку стосовно оплати послуг щодо розподілу електричної енергії за період з травня по грудень 2023 року, та визнання відсутнім права вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Київські енергетичні послуги» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нео Лайф Компані» та кореспондуючого цьому праву обов`язку стосовно оплати активної електричної енергії за період з травня по грудень 2023 року, що відображений у відповідних рахунках. В задоволенні решти позовних вимог відмовив повністю.

01.11.2024 до Господарського суду міста Києва від Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські електромережі" надійшла заява про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

06.11.2024 до Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю "Нео Лайф Компані" надійшло клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, відповідно до якого позивач просив суд відмовити Приватному акціонерному товариству "ДТЕК Київські електромережі" у задоволенні заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, у зв`язку з необґрунтованістю витрат на професійну правничу допомогу.

08.11.2024 до Господарського суду міста Києва від Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські електромережі" надійшли заперечення на клопотання.

Господарський суд міста Києва додатковим рішенням від 13.12.2024 у справі №910/9026/24 задовольнив заяву Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі» про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Стягнув з Товариства з обмеженою відповідальністю «Нео Лайф Компані» на користь Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські Електромережі» витрати на правничу допомогу у розмірі 22 020, 00 грн.

Ухвалюючи вказане додаткове рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем-2 належними та достатніми доказами доведено понесені ним витрати на правничу допомогу по справі №910/9026/24. Суд першої інстанції беручи до уваги підтверджений матеріалами справи факт надання професійної правничої допомоги, приймаючи до уваги принципи співмірності та розумності судових витрат на професійну правничу допомогу, рівень складності, характер спору та юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, а також їх значення для спору, дійшов до висновку, що заява відповідача-2 про стягнення з позивача витрат пов`язаних з розглядом справи підлягає задоволенню.

Не погоджуючись з ухваленим додатковим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Нео Лайф» звернулось до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 13.12.2024 у справі №910/9026/24 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у повному обсязі.

В обґрунтування вимог та доводів апеляційної скарги позивач посилається на те, що судом першої інстанції не було враховано та не було надано оцінку в додатковому рішенні жодному з аргументів, які були наведені позивачем на заперечення вимог Відповідача 2, що свідчить про порушення принципу вмотивованості та обґрунтованості судового рішення. Також позивач зазначив, що заява про відшкодування витрат на правничу допомогу з доказами їх понесення була подана з пропущенням строків, передбачених законодавством, суд мав залишити без розгляду дану заяву, однак суд першої інстанції проігнорував вказані норми, чим порушив норми процесуального права.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.01.2025 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Нео Лайф» на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 13.12.2024 у справі №910/9026/24 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Владимиренко С.В., судді: Демидова А.М., Ходаківська І.П.

Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 10.01.2025 витребував з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/9026/24. Відклав розгляд питання про відкриття, повернення, залишення без руху або відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Нео Лайф» на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 13.12.2024 у справі №910/9026/24.

Матеріали справи №910/9026/24 надійшли на адресу Північного апеляційного господарського суду 23.01.2025.

Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 27.01.2025 відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Нео Лайф» на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 13.12.2024 у справі №910/9026/24, розгляд апеляційної скарги призначив на 11.03.2025 о 12 год. 30 хв.

На адресу Північного апеляційного господарського суду 28.01.2025 від представника Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач 2 зазначив, що подавав заяву про відшкодування витрат на правничу допомогу своєчасно, в останній день строку 28.10.2024 регламентованого ч. 8 ст. 129 ГПК.

Щодо доводів позивача викладених в його запереченнях, які на його думку не були оцінені судом першої інстанції, відповідач 2 вказав, що застосування повноважним представником відповідача 2 удосконаленого електронного підпису під час підписання Акту приймання-передачі послуг не суперечить вимогам чинного законодавства і не може бути поставлено під сумнів, оскільки кваліфікований електронний підпис та удосконалений електронний підпис є різновидами електронного підпису в розумінні Закону України «Про електронні довірчі послуги» і використання удосконаленого електронного підпису у випадках, коли законодавством передбачено використання кваліфікованого електронного підпису дозволено протягом періоду дії військового стану згідно п.п. 2. п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 17.03.2022 №300.

Також відповідачем 2 вказано, що в оскаржуваному додатковому рішенні суд першої інстанції дав оцінку доводам позивача щодо заявлених ним тверджень про неспівмірність розміру витрат на правничу допомогу адвоката з часом, витраченим адвокатом на викоання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також ціну позову зазначивши, що «позивачем не доведено те, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката є неспівмірним з часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також ціною позову».

11.03.2025 представник позивача подав клопотання про проведення судового засідання за його відсутності.

11.03.2025 у судовому засіданні представник відповідача 2 заперечив проти задоволення апеляційної скарги позивача, просив суд апеляційної інстанції відмовити у її задоволенні, а додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 13.12.2024 у справі №910/9026/24 залишити без змін.

Відповідач 1 своїх представників, у судове засідання, призначене на 11.03.2025, не направив, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час і місце розгляду апеляційної скарги повідомлений належним чином шляхом направлення ухвали Північного апеляційного господарського суду від 27.01.2025 до його електронного кабінету в системі «Електронний суд».

Розглянувши доводи та вимоги апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, заслухавши заперечення відповідача 2, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Конституцією України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу (стаття 59).

За статтею 131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.

За приписами статті 16 ГПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно положень ГПК України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частина 3 статті 2 ГПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості: ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову/апеляційної скарги, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 вказано, що метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості: ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;

3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України).

Відповідно до частин 1, 3 статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 1 статті 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Згідно із частинами 1-3 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини 8 статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Верховний Суд у додаткових постановах від 17.12.2021 у справі №10/5026/290/2011 (925/1502/20), від 06.12.2023 у справі №905/493/22, від 01.11.2023 у справі №911/1340/22 зазначив, що право сторони, яка має намір отримати за результатами розгляду спору по суті відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок іншої сторони, виходячи з положень статей 124, 129 ГПК України, кореспондується з її обов`язками: по-перше, зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв`язку із розглядом справи у першій заяві по суті спору; по-друге, заявити про це до закінчення судових дебатів у справі; по-третє, подати до суду докази на підтвердження розміру таких витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Згідно з частинами 1, 2 статті 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Подання попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які сторона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, забезпечує можливість іншій стороні належним чином підготуватися до спростування витрат, які вона вважає необґрунтованими та доводити неспівмірність таких витрат, заявивши клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, відповідно, забезпечує дотримання принципу змагальності. Крім того, попереднє визначення суми судових витрат надає можливість судам у визначених законом випадках здійснювати забезпечення судових витрат та своєчасно (під час прийняття рішення у справі) здійснювати розподіл судових витрат.

Кожна судова інстанція має вирішувати питання про розподіл судових витрат, тому за наведеними положеннями статті 124 ГПК України особа має подати попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, до суду тієї інстанції, де такі витрати були понесені. Відповідний правовий висновок Верховного Суду викладений у постановах від 14.02.2019 у справі №916/24/18, від 21.06.2022 у справі №908/574/20.

Процесуальний закон не визначає конкретних вимог щодо змісту та форми такої заяви, зокрема, не вказує на те, що вона повинна бути зроблена лише у письмовій формі, а також, що така заява має бути зроблена на певній процесуальній стадії. Закон лише встановлює граничний строк звернення із заявою - до закінчення судових дебатів (подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.01.2022 у справі №921/221/21, від 31.05.2022 у справі №917/304/21). Вказана позиція застосована також у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02.02.2024 у справі №910/9714/22.

Пунктом 3 частини першої статті 244 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що докази понесення витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції направлені окремим клопотанням засобами поштового зв`язку 28.10.2024 (на четвертий день після ухвалення рішення судом першої інстанції), в той час як у відзиві на позовну заяву зазначалось, що судові витрати, які відповідач 2 очікує понести у зв`язку із розглядом справи складаються з витрат на професійну правничу допомогу та інших витрат, які відповідач 2 може понести у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції становлять 40 000, 00 грн.

Відтак доводи позивача, що суд першої інстанції мав залишити клопотання відповідача 2 про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу без розгляду не знайшли свого підтвердження, оскільки відповідачем 2 протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду направлена вказана заява та до закінчення судових дебатів у справі відповідач 2 зробив про це відповідну заяву у відзиві на позовну заяву, що узгоджується з приписами частини 8 статті 129 ГПК України.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно із частиною 1 статті 58 ГПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правничої допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правничої допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги.

Адвокат зобов`язаний діяти в межах повноважень, наданих йому клієнтом, у тому числі з урахуванням обмежень щодо вчинення окремих процесуальних дій (частини 1, 2, 4 статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 №5076-VI (далі по тексту - Закон №5076-VI).

Згідно із частиною 1 статті 27 Закону №5076-VI договір про надання правничої допомоги укладається в письмовій формі.

Відповідно до статті 30 Закону №5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 01.01.2024 між відповідачем 2 (Клієнт) та Адвокатським об`єднанням «Перший Радник» (Виконавець), укладено Договір про надання правничої допомоги №3443-ДКЕМ, за умовами якого клієнт надає виконавцю право, а виконавець приймає на себе обов`язки здійснювати всі дії від імені та в інтересах Клієнта в процесі кримінального, цивільного, адміністративного та господарського судочинства, виконавчого провадження, під час досудового слідства та у відносинах з органами державної виконавчої влади (пункт 1.4. Договору).

Документом, що підтверджує наявність у виконавця повноважень на представництво клієнта в ході розгляду судової справи є довіреність, видана клієнтом або ордер (пункт 1.5. Договору).

Згідно з пунктом 4.2. Договору розмір гонорару, який має сплатити Клієнт, визначається згідно з актом наданих послуг, в якому зазначається номер справи та судова інстанція, в межах якої надавалась правнича допомога. Розмір гонорару може бути змінено за взаємною домовленістю сторін.

Вартість наданих послуг (розмір гонорару) у кожній судовій справі може визначатись погодинно або у фіксованому розмірі (пункт 4.3 договору).

Відповідно до 4.6. договору оплата наданих послуг з правничої допомоги та компенсація витрат здійснюється клієнтом за фактом їх надання (понесений) на підставі погоджених та підписаних сторонами актів приймання-передачі наданих послуг впродовж 30 календарних днів, з моменту фактичного виконання рішення суду, у межах суми стягнутої на користь виконавця.

Згідно з пунктом 5.1 Договору Договір набуває чинності з дати його підписання та діє до 31.12.2024, але у будь якому разі до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Згідно довіреності №64/2024 від 13.03.2024 відповідач 2 уповноважив адвоката Дудніка-Дубіняка Дмитра Ігоровича представляти інтереси Товариства в усіх органах судової системи незалежно від їх юрисдикції, зокрема в загальних, господарських, адміністративних судах першої, апеляційної інстанцій та у Верховному Суді, з усіма правами, які надані процесуальним законодавством учаснику процесу - позивачу, відповідачу, третій особі, потерпілому, цивільному позивачу/відповідачу, в тому числі підписувати, надавати та отримувати усі необхідні документи.

На підтвердження розміру судових витрат за надання професійної правничої допомоги у суді першої інстанції у даній справі відповідачем 2 надано суду Акт наданих послуг №68 від 25.10.2024 до договору №3443 - ДКЕМ від 01.01.2024, згідно якого на замовлення Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські електромережі" Адвокатським об`єднанням "Перший Радник" надано правничу допомогу в рамках судової справи №910/9026/24, яка розглядається Господарським судом м. Києва, вартість якої складає 22 200, 00 грн.

Пунктом 3.5 Договору про надання правової допомоги №3443-ДКЕМ від 01.01.2024 передбачено, що акти приймання-передачі наданих послуг можуть бути оформлені Сторонами у вигляді електронного документу (далі - Електронні документи) з обов`язковим накладенням кваліфікованого електронного підпису (далі - КЕП) повноважного представника Сторони.

Позивач зазначив, що Акт приймання-передачі складався у формі електронного документу та на нього мав бути накладений кваліфікований електронний підпис. Водночас, відповідно до документів, наданих відповідачем 2, Акт приймання-передачі був підписаний АО «Перший Радник» за допомогою удосконаленого електронного підпису, що на думку позивача не є належним підписанням Акту приймання-передачі.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з такими доводами позивача, оскільки відповідно до п.п. 2 п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 17.03.2022 №300 «Деякі питання забезпечення безперебійного функціонування системи надання електронних довірчих послуг» із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 24.05.2022 №617 на період воєнного стану на території України та протягом шести місяців з дня його припинення чи скасування дозволяється використання електронних підписів чи печаток, що базуються на сертифікатах відкритого ключа, виданих кваліфікованими надавачами електронних довірчих послуг без відомостей про те, що особистий ключ зберігається в засобі кваліфікованого електронного підпису чи печатки, користувачами електронних довірчих послуг для здійснення електронної взаємодії, електронної ідентифікації та автентифікації фізичних, юридичних осіб і представників юридичних осіб у разі, коли законодавством передбачено використання виключно кваліфікованих електронних підписів чи печаток (засобів кваліфікованого електронного підпису чи печатки, кваліфікованих електронних довірчих послуг) або засобів електронної ідентифікації з високим рівнем довіри, крім вчинення в електронній формі правочинів, що підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації у випадках, установлених законом, та випадках, пов`язаних з високим ризиком для інформаційної безпеки, що визначається власниками відповідних інформаційних та інформаційно- комунікаційних систем з урахуванням обмежень, установлених абзацом другим частини другої статті 17 Закону України "Про електронні довірчі послуги".

Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, від 16.11.2022 у справі №922/1964/21.

Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, об`єднана палата Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5 - 7 та 9 статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. Такі висновки щодо застосування статей 126, 129 ГПК України викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі по тексту - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Отже, саме суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи був їх розмір обґрунтованим.

Згідно із частинами 4, 5 статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 15.06.2022 у справі №910/12876/19 зазначила, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Позивач своїм правом, визначеним у частині 5 статті 126 ГПК України, скористався, надавши заперечення щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

ЄСПЛ вказав, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (рішення у справі «Гімайдуліна і інші проти України» та у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015).

У рішення від 18.02.2022 у справі «Чоліч проти Хорватії» ЄСПЛ зазначив (п. 77), що згідно з практикою ЄСПЛ скаржник має право на відшкодування витрат у випадку, якщо такі витрати були дійсними, необхідними а також були розумними у своєму розмірі.

Тобто ЄСПЛ підкреслює необхідність об`єднання об`єктивного критерію (дійсність витрат) та суб`єктивного критерію, розподіляючи суб`єктивний критерій на якісні показники (необхідність витрат для цілей конкретної справи) та кількісні (їх розумність).

В цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. Вказаний правовий висновок викладено у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №910/12876/19.

Отже, суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом. Аналогічний правовий висновок викладено в додатковій постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 18.02.2022 у справі №925/1545/20.

У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 сформовано правовий висновок про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, приписами статей 123 - 130 ГПК України, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який тим не менш повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка стверджує про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування щодо невідповідності заявлених витрат цим критеріям. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Принцип змагальності сторін має свої втілення, зокрема, у наведених положеннях частин 5, 6 статті 126 ГПК України, виходячи з яких зменшення внаслідок неспівмірності суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт.

Судом апеляційної інстанції при перегляді оскаржуваного додаткового рішення суду першої інстанції за результатом розгляду клопотання представника відповідача 2 про розподіл судових витрат взято до уваги складність справи та наданих адвокатом послуг; час, витрачений адвокатом на надання послуг, обсяг наданих адвокатом послуг. За висновком суду апеляційної інстанції розмір витрат на правничу допомогу, які представником відповідача 2 заявлені до стягнення у суді першої інстанції, не є завищеними та не співмірними зі складністю справи та наданими адвокатом послугами; часом, витраченим адвокатом на надання послуг, обсягом наданих адвокатом послуг, враховуючи, що відповідачем були надані такі послуги як підготовка та подання відзиву на позовну заяву, заперечення на відповідь на відзив, збір документів, подання процесуальних документів та участь в двох судових засіданнях.

Розглянувши клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, суд дійшов висновку, що розмір заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції є розумним і співмірним зі складністю справи (за предметом спору та ціною позову ця справа не відноситься до малозначних, спірні правовідносини вимагають належного дослідження заявлених позовних вимог, аналізу та тлумачення норм права, що регулюють спірні правовідносини), а також із обсягом наданих адвокатом відповідачу 2 послуг, зафіксованих в акті від 25.10.2024. Отже, заявлена відповідачем 2 до відшкодування сума його витрат на правничу допомогу у розмірі 22 020, 00 грн у цій справі відповідає вартості, що склалася на ринку цих послуг та є справедливою.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, про відсутність підстав для зміни чи скасування оскаржуваного додаткового рішення, оскільки витрати у розмірі 22 020, 00 грн є співмірними, розумними та відповідають критеріям реальної вартості виконаним адвокатом послуг.

При цьому колегія суддів зазначає, що обставини відшкодування витрат на професійну правничу допомогу є предметом оцінки у кожному конкретному випадку, а сама лише незгода скаржника з наданою судом оцінкою відповідних доказів, які підтверджують факт надання професійної правничої допомоги, а також оцінкою обставин критерію реальності адвокатських витрат, розумності їх розміру, тощо, не свідчить про незаконність оскаржуваного судового рішення.

Колегія суддів також вважає за необхідне звернути увагу, що в питаннях підстав для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, кожного разу виходить з конкретних обставин, якими обумовлене таке зменшення, а також і ступінь доведеності їх неспівмірності.

У справі "Салов проти України" від 06.09.2005 Європейський Суд з прав людини наголосив на тому, що згідно зі статтею 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення від 27.09.2001 у справі "Hirvisaari v. Finland"). У рішенні звертається увага, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення від 09.12.1994 у справі "Ruiz Torija v. Spain").

У рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до частини 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

В пункті 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Федорченко та Лозенко проти України" від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

Судом апеляційної інстанції у даній постанові надано вичерпні відповіді на доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, із застосування норм матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню.

Відповідно до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що судовий збір за оскарження рішення про стягнення судових витрат не сплачується, то відповідно судовий збір згідно з приписами статті 129 ГПК України розподілу не підлягає.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Нео Лайф» на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 13.12.2024 у справі №910/9026/24 залишити без задоволення.

2. Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 13.12.2024 у справі №910/9026/24 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/9026/24 повернути до Господарського суду міста Києва.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в статтях 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена та підписана суддями 12.03.2025.

Головуючий суддя С.В. Владимиренко

Судді І.П. Ходаківська

А.М. Демидова