ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" лютого 2025 р. Справа№ 910/4546/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Шапрана В.В.

Корсака В.А.

секретар судового засідання Сергієнко-Колодій В.В.,

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

на рішення Господарського суду міста Києва від 20.06.2024 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києві від 04.07.2024

у справі № 910/4546/24 (суддя Привалов А.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ПОЛІТЕХАВТО-Б"

до Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)

про визнання недійсним одностороннього правочину,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ПОЛІТЕХАВТО-Б" (далі - позивач; ТОВ "ПОЛІТЕХАВТО-Б"; Товариство) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (надалі - відповідач; Департамент КМДА; апелянт; скаржник) про визнання недійсним одностороннього правочину.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що односторонній правочин відповідача про одностороннє дострокове розірвання договору № 45/17 про організацію перевезень пасажирів на міському автобусному маршруті загального користування м. Києва від 14.02.2017 з 02.12.2023, оформлене листом-повідомленням від 22.11.2023 за № 053-13337 є недійсним в силу приписів ст. 203 ЦК України.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.06.2024 у справі № 910/4546/24 позовні вимоги задоволено повністю. Визнано недійсним односторонній правочин Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про дострокове одностороннє розірвання договору про організацію перевезень пасажирів на міському автобусному маршруті загального користування м. Києва № 45/17 від 14.02.2017, укладеного між ТОВ "ПОЛІТЕХАВТО-Б" та Департаментом транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), оформлений листом № 053/13337 від 22.11.2023. Стягнуто з Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на користь ТОВ "ПОЛІТЕХАВТО-Б" судовий збір у розмірі 3 028,00 грн.

За висновками місцевого господарського суду, станом на момент вчинення правочину Департаментом транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про дострокове одностороннє розірвання договору про організацію перевезень пасажирів на міському автобусному маршруті загального користування м. Києва № 45/17 від 14.02.2017, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "ПОЛІТЕХАВТО-Б" та Департаментом транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), оформленого листом № 053/13337 від 22.11.2023, не було встановлено наявності порушення позивачем умов укладеного договору в частині порушення п.п. 1.1, 2.3.8, 2.3.9, 3.1 договору. Тому, під час розгляду даної справи відповідачем не доведено фактичної наявності визначених умовами договору про організацію перевезень пасажирів на міському автобусному маршруті загального користування м. Києва № 45/17 від 14.02.2017 підстав для вчинення одностороннього розірвання договору, а також обґрунтованості підстав з огляду на встановлені обставини цієї справи.

25.06.2024 через систему «Електронний суд» від Товариства з обмеженою відповідальністю "ПОЛІТЕХАВТО-Б" надійшла заява про ухвалення додаткового рішення по справі № 910/4546/24.

27.06.2024 через систему «Електронний суд» Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) надійшло клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києві від 04.07.2024 заяву ТОВ "ПОЛІТЕХАВТО-Б" про ухвалення додаткового рішення по справі № 910/4546/24 - задоволено. Стягнуто з Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на користь ТОВ "ПОЛІТЕХАВТО-Б" витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 39 000,00 грн.

Приймаючи додаткове рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що беручи до уваги час на підготовку матеріалів до судового засідання, складність юридичної кваліфікації правовідносин у справі, заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт та ціною позову, а тому вимоги позивача є обґрунтованими та з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 39 000,00 грн відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 129 ГПК України.

Не погоджуючись із прийнятими рішенням Господарського суду міста Києва від 20.06.2024 та додатковим рішенням Господарського суду міста Києві від 04.07.2024 Департамент транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить: скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 20.06.2024 у справі № 910/4546/24 і ухвалити нове, яким відмовити в повному обсязі в позові ТОВ "ПОЛІТЕХАВТО-Б" до Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання недійсним одностороннього правочину; скасувати додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 04.07.2024 у справі № 910/4546/24 і ухвалити нове, яким відмовити в повному обсязі в задоволенні заяви ТОВ "ПОЛІТЕХАВТО-Б" до Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 39 000 грн.

Апеляційна скарга в частині основного рішення обґрунтована тим, що останнє ухвалене з неповним встановленням обставин, які мають значення для справи, неправильним їх дослідженням та оцінкою, порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що чинними нормами законодавства України передбачено обов`язок Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) як організатора конкурсу з перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування м. Києва у необхідних випадках забезпечити дострокове розірвання договору (анулювання дозволу) з автомобільним перевізником. Окрім того, судом 1-ої інстанції не взято до уваги правову позицію Верховного Суду, що викладена в постанові від 21.11.2018 у справі № 826/13869/17 за змістом якої встановлено, що Департамент транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), як організатор перевезень, має право відповідно до умов договорів про організацію перевезень пасажирів на міському автобусному маршруті загального користування м. Києва проводити перевірки дотримання іншою стороною - перевізником умов цих договорів, результатом яких може бути дострокове розірвання договору.

Відповідач вказує, що акт позачергової перевірки № 2/45/17 від 20.11.2023 Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) дотримання умов договору № 45/17 від 14.02.2017, містить деталізацію суті порушення умов договору позивачем. Товариство було попереджено, що у разі невиконання цього попередження у строки встановлені договором, Департамент КМДА вживатиме заходів дострокового розірвання договору. Копії акту та попередження були додані позивачем до позову та не враховані місцевим господарським судом.

Додатково відповідач зазначив, що ним було заявлено клопотання про закриття провадження по справі у зв`язку з непідсудністю, яке було відхилено судом протокольно 23.05.2024. Відповідач повідомляв, що ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 25.12.2023 відкрито провадження у справі № 320/48430/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОЛІТЕХАВТО-Б» до Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії. Слід врахувати, що предметом спору у справі № 910/4546/24 є вимога про визнання недійсним одностороннього правочину відповідача про одностороннє дострокове розірвання договору № 45/17 про організацію перевезень пасажирів на міському автобусному маршруті загального користування м. Києва від 14.02.2017 з 02.12.2023, оформлене листом-повідомленням від 22.11.2023 за № 053-13337. Тобто предметом розгляду в цій справі є дії Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) як суб`єкта владних повноважень під час реалізації покладених на нього управлінських функцій, що в цілому свідчить про публічно-правовий характер спірних правовідносин.

Апеляційна скарга стосовно додаткового рішення мотивована тим, що витрати на оплату правничої допомоги, понесені позивачем, в даному випадку мають повністю бути покладені на позивача, оскільки розмір таких витрат не є співмірним із складністю справи, розумним, дійсно необхідним, неминучим та пропорційним предмету спору.

Скаржник звертає увагу, що: витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 39 000,00 грн не відповідають критерію розумності, співмірності та пропорційності до предмета спору у цій справі з урахуванням ціни позову, оскільки складають понад 92,2% від ціни позову; заявлений позивачем розмір його витрат на правничу допомогу не є співмірним зі складністю наданих послуг та з витраченим адвокатом часом; заявлений позивачем розмір витрат на правову допомогу є неспівмірним із складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим ним часом та не відповідає критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру; покладення витрат у заявленому позивачем розмірі становитиме для Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), як для органу місцевого самоврядування, який виконує функції відповідно до Положення, надмірні витрати; справедливий розмір судових витрат за надану професійну допомогу на думку відповідача підлягає суттєвому зменшенню або взагалі у їх стягненні має бути відмовлено.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.09.2024, апеляційна скарга відповідача у справі № 910/4546/24 передана на розгляд колегії суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Корсак В.А., Барсук М.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.09.2024 заяву про самовідвід судді Барсук М.А. від розгляду апеляційної скарги Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на рішення Господарського суду міста Києва від 20.06.2024 та додаткове рішення Господарського суду міста Києві від 04.07.2024 у справі № 910/4546/24 - задоволено.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.09.2024, для розгляду апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Корсак В.А., Шапран В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.09.2024 справу № 910/4546/24 за апеляційною скаргою Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на рішення Господарського суду міста Києва від 20.06.2024 та додаткове рішення Господарського суду міста Києві від 04.07.2024 прийнято до провадження у складі колегії суддів Північного апеляційного господарського суду: Алданова С.О. (головуючий), Корсак В.А., Шапран В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.10.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на рішення Господарського суду міста Києва від 20.06.2024 та додаткове рішення Господарського суду міста Києві від 04.07.2024 у справі № 910/4546/24. Розгляд апеляційної скарги Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на рішення Господарського суду міста Києва від 20.06.2024 та додаткове рішення Господарського суду міста Києві від 04.07.2024 у справі № 910/4546/24 призначено на 04.11.2024.

21.10.2024 на адресу апеляційного господарського суду від Товариства надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить залишити її без задоволення, а оскаржувані рішення суду першої інстанції - без змін. За твердженнями позивача, останній не заперечує право відповідача на дострокове одностороннє розірвання договору, проте зауважує, що таке право може бути реалізовано за наявності відповідних підстав та у визначеному порядку. Так, 20.11.2023 відповідачем складено акт № 2/45/17. Відповідач листом № 053-13337 від 22.11.2023 повідомив позивача про дострокове одностороннє розірвання договору з 02.12.2023. Тобто, відповідач всупереч підпункту 2 пункту 55 Порядку проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2008 № 1081 (скорочено - Порядок), не надсилав позивачу попередження про недопущення порушення умов договору; не проводив повторного встановлення факту виявленого порушення, а одразу (через 2 дні після першої перевірки) достроково в односторонньому порядку розірвав договір. Вказане, на думку позивача, переконливо свідчить про ігнорування відповідачем підпункту 2 пункту 55 Порядку, який визначає підстави та порядок розірвання договору.

Також позивачем зазначається, що враховуючи назву листа відповідача від 22.11.2023 № 053-13337 та його зміст, можна чітко стверджувати, що в зазначеному документі міститься волевиявлення відповідача про дострокове розірвання договору з 02.12.2023, а не як стверджує відповідач в апеляційній скарзі «попередження про недопущення порушення умов договору № 45/17, а саме п.п. 1.1, 2.3.8., 2.3.9, 3.1 договору».

Окремо позивач підкреслює, що оскаржуваний односторонній правочин вчинено Кульбако В. - за відсутності повноважень на вчинення такого правочину, оскільки від імені Департаменту КМДА вчиняти односторонній правочин мав право лише директор департаменту - Кандибор Р.В.

Як акцентує позивач, проаналізувавши положення пункту 10 Порядку в редакції. чинній на момент укладення Договору можна дійти висновку, що зміст і умови договору від 14.02.2017 № 45/17 повністю йому відповідають. Разом з тим, викладення постановою КМУ № 27 від 03.01.2023 в новій редакції пункту 10 Порядку, на переконання позивача, не тягне автоматичну зміну умов вже укладеного договору. Таким чином, твердження відповідача про те, що позивач допустив порушення пункту 10 Порядку в редакції постанови КМУ № 27 від 03.01.2023 не можуть прийматися до уваги, оскільки положення даного пункту стосуються затвердження умов проведення конкурсу, а не умов виконання раніше укладених договорів. Як висновок, позивач обґрунтовано стверджує, що транспортні засоби категорії М РУТА 25F пристосовані для перевезення пасажирів з обмеженими фізичними можливостями, що підтверджується наявними в матеріалах справи сертифікатами відповідності. Позивач вважає, що доводи апеляційної скарги щодо незаконності основного рішення суду першої інстанції не ґрунтуються на матеріалах справи та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

В частині оцінки доводів апелянта про непідвідомчість даного спору господарським судам, позивач зазначає, що предметом розгляду в цій справі є наявність або відсутність підстав для вчинення відповідачем одностороннього правочину про розірвання договору, тобто вирішення спору у договірних відносинах, які існують між замовником і перевізником, та виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності, оскільки зачіпають майнові інтереси перевізника, як контрагента договорів, що в свою чергу свідчить про приватноправовий, а не публічно-правовий характер спірних правовідносин.

Щодо додаткового рішення, то Товариством вказується, що відповідач у запереченнях проти заявленого позивачем клопотання про відшкодування судових витрат, доказів на підтвердження неспівмірності заявленого позивачем до відшкодування розміру витрат на правничу допомогу ціні позову, чи ненадання адвокатом позивача усього передбаченого сторонами договору про надання правничої допомоги обсягу послуг, чи завищення погодженої стороною позивача з адвокатом ціни послуги порівняно з вартістю, що склалася на ринку таких послуг, тощо, - суду 1-ої інстанції не надав.

В судовому засіданні 04.11.2024 судом оголошено перерву до 16.12.2024.

У зв`язку з перебуванням судді Шапрана В.В. у відпустці, судове засідання у справі № 910/4546/24, призначене на 16.12.2024, не відбулось.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.12.2024 розгляд апеляційної скарги Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на рішення Господарського суду міста Києва від 20.06.2024 та додаткове рішення Господарського суду міста Києві від 04.07.2024 у справі № 910/4546/24 призначено на 03.02.2025.

У зв`язку з перебуванням судді Корсака В.А. на лікарняному, судове засідання у справі № 910/4546/24, призначене на 03.02.2025, не відбулось.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.02.2025 розгляд апеляційної скарги Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на рішення Господарського суду міста Києва від 20.06.2024 та додаткове рішення Господарського суду міста Києві від 04.07.2024 у справі № 910/4546/24 призначено на 24.02.2025.

Представник апелянта в судовому засіданні 24.02.2025 вимоги апеляційної скарги підтримав, просив оскаржувані рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нові рішення про відмову як у задоволенні позову так й у стягненні витрат на професійну правничу допомогу.

Представник позивача в судовому засіданні 24.02.2025 проти вимог апеляційної скарги заперечив, просив рішення Господарського суду міста Києва від 20.06.2024 та додаткове рішення Господарського суду міста Києві від 04.07.2024 залишити без змін.

Окремо колегія суддів зазначає про надходження 31.01.2025 від апелянта клопотання про виклик свідка - ОСОБА_1 , який, на думку відповідача, може підтвердити факти, які стали підставами для прийняття рішення про розірвання договору.

У відповідності до ст. 89 ГПК України свідок викликається судом для допиту за ініціативою суду або за клопотанням учасника справи у разі, якщо обставини, викладені свідком у заяві, суперечать іншим доказам або викликають у суду сумнів щодо їх змісту, достовірності чи повноти.

Статтею 88 ГПК України визначено, що показання свідка викладаються ним письмово у заяві свідка.

У заяві свідка зазначаються ім`я (прізвище, ім`я та по батькові), місце проживання (перебування) та місце роботи свідка, поштовий індекс, реєстраційний номер облікової картки платника податків свідка за його наявності або номер і серія паспорта, номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти (за наявності), обставини, про які відомо свідку, джерела обізнаності свідка щодо цих обставин, а також підтвердження свідка про обізнаність із змістом закону щодо кримінальної відповідальності за надання неправдивих показань та про готовність з`явитися до суду за його викликом для підтвердження своїх свідчень.

Підпис свідка на заяві посвідчується нотаріусом. Не вимагається нотаріальне посвідчення підпису сторін, третіх осіб, їх представників, які дали згоду на допит їх як свідків.

Письмова заява свідка ОСОБА_1 , яка долучена скаржником до матеріалів даної справи через відсутність нотаріального посвідчення підпису та не відповідність приписам ст. 88 ГПК України, робить неможливим застосування ст. 89 ГПК України, а тому клопотання відповідача про виклик свідка, - задоволенню не підлягає.

Додатково судова колегія вказує про подання апелянтом письмових пояснень, до яких долучено нові докази, а саме копії: рішення про внесення змін до положення про Департамент КМДА від 23.11.2023 та Положення; тимчасового розподілу обов`язків від 30.05.2023 № Н-108; додатку до наказу директора Департаменту транспортної інфраструктури від 30.05.2023 № Н-108; наказу від 30.05.2023 № Н-108; листа заступника директора Департаменту транспортної інфраструктури Кульбако В. від 27.12.2023 № 053-14578; додатку до листа заступника директора Департаменту транспортної інфраструктури; додатку до листа заступника директора транспортної інфраструктури. Колегія суддів зазначає, що статтею 80 ГПК України чітко врегульовано порядок і строки подання доказів учасниками справи.

Згідно з частинами 1-3 статті 80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу; у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів (частини 4, 5 статті 80 ГПК України).

У розумінні наведених положень докази, що підтверджують заявлені вимоги, мають бути подані учасниками справи одночасно з заявами по суті справи у суді першої інстанції, а неможливість подання доказів у цей строк повинна бути письмово доведена позивачем суду та належним чином обґрунтована.

У свою чергу, статтею 269 ГПК України, якою встановлено межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції, передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Частиною 8 статті 80 ГПК України також передбачено, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Водночас, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. При цьому, суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, які мали місце під час розгляду справи судом першої інстанції.

Відтак, суд апеляційної інстанції не вправі надавати оцінку вказаним доказам під час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення, оскільки наведені у них обставини не були відомі суду першої інстанції під час розгляду справи по суті, а отже не можуть впливати на оцінку законності чи обґрунтованості рішення.

На переконання колегії суддів, така обставина, як необхідність подання нових доказів у суді апеляційної інстанції на спростування позиції іншої сторони, викладеної у позовній заяві чи у відзиві, не може бути визнана поважною причиною неподання доказів у встановлений процесуальний строк.

Відповідач не обґрунтував належним чином причин неподання відповідних доказів до суду першої інстанції, враховуючи, що в силу ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Крім того, з часу відкриття судом першої інстанції провадження у цій справі та до моменту прийняття оскаржуваного рішення відповідач не був обмежений в праві ознайомлюватися з матеріалами справи та, за необхідності, подавати додаткові докази.

Тому, долучені скаржником нові докази, а саме копії: рішення про внесення змін до положення про Департамент КМДА від 23.11.2023 та Положення; тимчасового розподілу обов`язків від 30.05.2023 № Н-108; додатку до наказу директора Департаменту транспортної інфраструктури від 30.05.2023 № Н-108; наказу від 30.05.2023 № Н-108; листа заступника директора Департаменту транспортної інфраструктури Кульбако В. від 27.12.2023 № 053-14578; додатку до листа заступника директора Департаменту транспортної інфраструктури; додатку до листа заступника директора транспортної інфраструктури, не приймаються апеляційним господарським судом до уваги на стадії апеляційного перегляду цієї справи.

Крім того, в письмових поясненнях відповідач не просить поновити йому процесуальний строк на їх прийняття судом апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 269, частини 1 статті 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, 14.02.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ПОЛІТЕХАВТО-Б" (перевізник) та Департаментом транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (організатор) укладено договір про організацію перевезень пасажирів на міському автобусному маршруті загального користування м. Києва № 45/17 (в подальшому - Договір; Договір перевезення), відповідно до умов якого організатор надає перевізнику право на перевезення пасажирів на міському автобусному маршруті загального користування м. Києва, номер маршруту 442, схема слідування маршруту ст.м. «Політехнічний інститут» - Політехнічний пров. - вул. Борщагівська - вул. Гарматна - просп. Перемоги - ст.м. «Політехнічний Інститут», довжина маршруту 7,1 км, кількість рухомого складу 10.

За п. 3.1 Договору відповідно до ч. 3 ст. 44 Закону України «Про автомобільний транспорт» перевізник зобов`язується здійснити придбання автобусів, які відповідають умовам конкурсу, затвердженим наказом № Н - 66 від « 17» листопада 2016 року Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської держаної адміністрації) у строки:

3.1.1. до « 15» грудня 2017 р. перевізник зобов`язується придбати 2 автобуса;

3.1.2. до « 15» грудня 2018 р. перевізник зобов`язується придбати 2 автобуса;

3.1.3. до « 15» грудня 2019 р. перевізник зобов`язується придбати 2 автобуса;

3.1.4. до « 15» грудня 2020 р. перевізник зобов`язується придбати 2 автобуса;

3.1.5. до « 15» грудня 2021 р. перевізник зобов`язується придбати 3 автобуса.

Згідно з п. 4.1 Договору перевезення, контроль за виконанням умов Договору, здійснюється Організатором (уповноваженими представниками), на підставі п. 56 Порядку проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2008 р. № 1081 у порядку, передбаченому цим Договором.

Організатор має право здійснювати чергові та позачергові перевірки дотримання умов Договору (п. 4.2 Договору).

У п. 4.11 Договору перевезення визначено, що виявлені під час перевірок порушення умов Договору (невиконання або неналежне виконання зобов`язань Перевізника цим Договором) фіксуються Організатором уповноваженим представником(-ами) у акті.

Згідно п. 4.12 Договору Акт складається у 2 (двох) примірниках в останній день проведення перевірки. Кожен з примірників Акта підписується уповноваженим представником(-ами) Організатора, який проводив перевірку та представником перевізника. Представник перевізника має право письмово викласти свої пояснення та зауваження щодо змісту Акта. Ці пояснення і зауваження додаються до акта і є його невід`ємною частиною.

Сторони домовились, що у разі відмови представника перевізника від ознайомлення з Актом або від його підписання, уповноважений представник(и) Організатора, який проводив перевірку, робить про це запис в Акті; один примірник Акта передається представнику перевізника чи надсилається поштою за місцезнаходженням (юридичною адресою) перевізника, у порядку, передбаченому п. 4.17 Договору, інший зберігається у Організатора; не підписаний представником перевізника Акт вважається дійсним і зберігає юридичну силу у випадку підписання його не менше як двома представниками Організатора (п. 4.13 Договору).

У п. 4.14 Договору встановлено, що у 20 денний строк, з дня проведення перевірки, Організатор надсилає примірник Акта перевізнику з пропозиціями про усунення виявлених порушень умов Договору у випадку виявлення першого або другого порушення, допущеного протягом 365 днів з дати складання першого Акта.

У разі виявлення 3 (третього) порушення (невиконання або неналежного виконання) зобов`язань перевізника за цим Договором, зафіксованого Актом, допущеного протягом 365 днів з дати складання першого Акта, Організатор має право розірвати: договір в односторонньому порядку, шляхом направлення листа-повідомлення про розірвання Договору (п. 4.15).

Згідно п. 4.18 Договору перевезення контроль виконання перевізником інвестиційних зобов`язань здійснюється шляхом перевірки Організатором фактичної наявності автобусів, які відповідають умовам конкурсу, затвердженим наказом № H-66 від 17 листопада 2016 року Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської держаної адміністрації), задіяння вказаних автобусів на маршруті, визначеному в п. 1.1. Договору, оформлення перевізником права власності (придбання відповідно до договору фінансового лізингу) на автобуси у строки, визначені в п.п. 3.1.1-3.1.5 Договору відповідно.

За п. 4.19 Договору у випадку невиконання перевізником інвестиційних зобов`язань, передбачених розділом 3 Договору, Організатор має право розірвати Договір в односторонньому порядку відповідно до п. 5.20 Договору.

Згідно з п. 4.20 Договору невиконанням перевізником інвестиційних зобов`язань, передбачених розділом 3 Договору вважається один або декілька фактів у сукупності:

4.20.1. Не придбання перевізником автобусів, які відповідають умовам конкурсу, у строки та в кількості, визначені в п.п. 3.1.1-3.1.5 Договору відповідно;

4.20.2. Не використання на маршруті, який визначений в п. 1.1. Договору, автобусів, які відповідають умовам конкурсу в строки та в кількості визначені у в п.п. 3.1.1-3.1.5 Договору відповідно.

Перевірки виконання перевізником інвестиційних зобов`язань можуть здійснюватися Організатором у будь-який з періодів, починаючи з дати, вказаної в п.п. 3.1.1. Договору до терміну закінчення дії останнього, визначеного в п. 8.1. Договору без попередження Перевізника про перевірку (п. 4.21).

У випадку виявлення за результатами перевірки невиконання перевізником інвестиційних зобов`язань, уповноваженими особами Організатора складається Акт, що є підставою для розірвання Договору, в порядку, визначеному п. 5.20. Договору (п. 4.22 Договору).

Згідно п. 5.20 Договору у випадку виявлення за результатами контролю недотримання умов договору щодо виконання перевізником інвестиційних зобов`язань, визначених в п. 3.1 договору, Організатор має право в односторонньому порядку розірвати договір, попередивши про це перевізника не пізніше як за 6 календарних днів до передбачуваної дати розірвання договору, шляхом направлення перевізнику листа-повідомлення про розірвання договору. Цей договір вважається розірваним організатором достроково в односторонньому порядку через 5 календарних днів з дати відправки організатором, у порядку, передбаченому п. 4.17 договору, листа-повідомлення про розірвання договору.

Додатковою угодою № 1 від 22.02.2022 до договору про організацію перевезень пасажирів на міському автобусному маршруті загального користування м. Києва № 45/17 від 14.02.2017 сторони внесли зміни до підпункту п. 1.1. розділу І Договору, зазначивши, що кількість рухомого складу становить вісім автобусів.

Додатковою угодою № 2 від 01.09.2022 до договору про організацію перевезень пасажирів на міському автобусному маршруті загального користування м. Києва № 45/17 від 14.02.2017, сторони дійшли згоди продовжити строк дії договору, виклавши в п. 8.1 в наступній редакції: «Договір діє на період дії воєнного стану в Україні і протягом одного року з дня його припинення чи скасування».

20.11.2023 Департаментом транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) було проведено позачергову перевірку дотримання перевізником умов договору про організацію перевезень пасажирів на міському автобусному маршруті загального користування м. Києва, за результатами якої складено акт № 2/45/17, яким встановлено, що під час перевірки зафіксовано, що перевізник обслуговує маршрут не виконавши інвестиційні зобов`язання, а саме, використовує транспортні засоби Рута 25 F, державний номерний знак НОМЕР_1 , Рута 25 F, державний номерний знак НОМЕР_2 , Рута 25 F, державний номерний знак НОМЕР_3 , Рута 25 F, державний номерний знак НОМЕР_4 , Рута 25 F, державний номерний знак НОМЕР_5 , Рута 25 F, державний номерний знак НОМЕР_6 , пасажиромісткість яких менша 21 місця для сидіння пасажирів, що є порушенням умов п.п. 1.1, 2.3,8, 2.3.9, 3.1 Договору. Вказаний акт підписаний представниками відповідача Шавановим Р.М., Щербиною В.А. в односторонньому порядку та міститься відмітка про надіслання вказаного акта поштою на адресу місцезнаходження позивача.

Листом-повідомленням № 053-18337 від 22.11.2023 відповідач повідомив позивача про одностороннє дострокове розірвання договору про організацію перевезень пасажирів на міському автобусному маршруті загального користування м. Києва № 45/17 від 14.02.2017 з 02.12.2023.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначав, що односторонній правочин відповідача про одностороннє дострокове розірвання договору з 02.12.2023, оформлене листом-повідомленням № 053-13337 від 22.11.2023, є недійсним, оскільки вимоги п. 1.1 договору щодо кількості місць для сидіння пасажирів, крім водія, не поширюються на транспортні засоби пристосовані для перевезення пасажирів з обмеженими фізичними можливостями. Крім того, транспортні засоби Рута 25 F пристосовані для перевезення пасажирів з обмеженими фізичними можливостями, то на такі транспортні засоби не поширюється вимога щодо мінімальної кількості місць для сидіння пасажирів, а тому всі транспортні засоби позивача відповідають вимогам п. 1.1 договору. Крім того, вказаний односторонній правочин вчинено заступником директора Кульбако В., який не був уповноважений на вчинення даного правочину. За таких підстав, позивач просив визнати недійсним односторонній правочин Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про дострокове одностороннє розірвання договору про організацію перевезень пасажирів на міському автобусному маршруті загального користування м. Києва № 45/17 від 14.02.2017, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "ПОЛІТЕХАВТО-Б" та Департаментом транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), оформлений листом-повідомленням № 053/13337 від 22.11.2023.

В обґрунтування заперечень на позовну заяву відповідач вказував, що позивач не довів порушення його прав та законних інтересів, припинення договірних відносин достроково та в односторонньому порядку відбулось у спосіб і порядок, що визначені договором. Крім того, вимоги позивача підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Подібні за змістом твердження викладені відповідачем у апеляційній скарзі та позивачем у відзиві на неї відповідно.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є, договори та інші правочини.

Частиною 7 ст. 179 ГК України встановлено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно частини 1 ст. 180 ГК України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, які погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

За ст. 628 ЦК зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

З огляду на зміст укладеного між сторонами Договору, останній за своєю правовою природою є договором перевезення.

За статтями 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним.

Згідно ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

За приписом статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

За таких обставин, позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання правочину недійсним повинно бути доведено наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними.

Як вбачається з матеріалів справи, листом № 18 від 16.06.2023 позивач повідомив відповідача про перелік транспортних засобів, що використовуються на маршрутах 442 та 442Д, зокрема, марки транспортних засобів «Рута 23» й «Рута 25F».

Пунктом 1.1 Договору встановлено тип, клас та інші вимоги до рухомого складу: відповідного класу, обладнані двигунами, що відповідають нормам екологічної безпеки не нижче «ЄВРО-4»; пасажиромісткість повинна бути не менше 21 місця для сидіння пасажирів крім водія, з можливістю перевезення стоячих пасажирів, крім транспортних засобів, пристосованих для перевезення осіб з обмеженими фізичними можливостями; бути обладнаними не менше ніж двома входами/ виходами для пасажирів з автоматичним відкриттям дверей.

З огляду на зміст зазначеного пункту Договору, вимоги щодо кількості місць для сидіння пасажирів крім водія, не поширюються на транспортні засоби пристосовані для перевезення пасажирів з обмеженими фізичними можливостями, про що, як вважає колегія суддів, правильно зазначив суд першої інстанції.

Як вже зазначалось, 20.11.2023 Департаментом транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) було проведено позачергову перевірку дотримання перевізником умов договору про організацію перевезень пасажирів на міському автобусному маршруті загального користування м. Києва, за результатами якої уповноваженими суб`єктами складено акт № 2/45/17, яким встановлено, що перевізник обслуговує маршрут не виконавши інвестиційні зобов`язання, а саме, використовує відповідні транспортні засоби Рута 25 F, державний номерний знак НОМЕР_1 , Рута 25 F, державний номерний знак НОМЕР_2 , Рута 25 F, державний номерний знак НОМЕР_3 , Рута 25 F, державний номерний знак НОМЕР_4 , Рута 25 F, державний номерний знак НОМЕР_5 , Рута 25 F, державний номерний знак НОМЕР_6 , пасажиромісткість яких менша 21 місця для сидіння пасажирів, що, на думку перевіряючих, є порушенням умов п.п. 1.1, 2.3.8, 2.3.9, 3.1 Договору. Вказаний акт підписаний представниками відповідача Шавановим Р.М., Щербиною В.А. в односторонньому порядку та міститься відмітка про надіслання вказаного акта поштою на адресу місцезнаходження позивача.

Пунктом 2.3.8. Договору встановлено, що перевізник зобов`язується не використовувати на маршруті транспортні засоби, які не відповідають визначеним в п. 1.1. Договору вимогам до рухомого складу (тип, клас та інші вимоги). Без згоди організатора не змінювати кількість, тип та клас рухомого складу на маршруті.

Відповідно до пункту 2.3.9 Договору перевізник зобов`язується не використовувати на маршруті транспортні засоби, що за своїми технічними характеристиками є гіршими ніж ті, які були подані перевізником на конкурс щодо визначення перевізника на маршруті, враховуючи при цьому інвестиційні проекти-зобов`язання, подані перевізником на конкурс.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, транспортний засіб марки «Рута 25F», тип - загальний автобус - D, повна маса 4700 кг, маса без навантаження 2990 кг, кількість сидячих місць 20, в тому числі 2 місця для людей пріоритетної категорії, кількість стоячих місць - 4.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22 грудня 2010 року № 1166 "Про єдині вимоги до конструкції та технічного стану колісних транспортних засобів, що експлуатуються" із змінами, класифікація колісних транспортних засобів (далі - колісні засоби) залежно від конструкції, призначення чи особливостей здійснюється за такими категоріями, підкатегоріями та класами, зокрема, категорія М - механічні колісні засоби, які мають не менше чотирьох коліс і призначені для перевезення пасажирів та їх багажу, що класифікуються за категоріями та класами відповідно до таблиці 2, зокрема, до категорії М2 відноситься колісний засіб, що відповідає таким вимогам:

1) призначений для перевезення пасажирів, у якому кількість місць для сидіння без урахування місця водія перевищує вісім, але не більше 22;

2) має максимальну технічно допустиму масу більше ніж 5 тонн;

3) призначений для перевезення пасажирів, які стоять;

4) має місця для сидіння та майданчик для пасажирів, які стоять;

5) має одне місце для сидіння пріоритетної категорії осіб.

Законом України «Про приєднання України до Угоди про прийняття єдиних технічних приписів для колісних транспортних засобів, предметів обладнання та частин, які можуть бути встановлені та/або використані на колісних транспортних засобах, і про умови взаємного визнання офіційних затверджень, виданих на основі цих приписів, 1958 року з поправками 1995 року» ратифіковано Угоду про прийняття єдиних технічних приписів для колісних транспортних засобів, предметів обладнання та частин, які можуть бути встановлені та/або використані на колісних транспортних засобах, і про умови взаємного визнання офіційних затверджень, виданих на основі цих приписів, 1958 року з поправками 1995 року.

Наказом Міністерства інфраструктури України від 17.08.2012 № 521 затверджено Порядок затвердження конструкції транспортних засобів, їх частин та обладнання. Пунктом 1.10 зазначеного Порядку встановлено, технічні приписи - єдині технічні приписи (Правила ЄЕК ООН), нормативно-правові акти, технічні регламенти, національні стандарти, нормативні документи, технічні вимоги, що стосуються певних категорій КТЗ чи обладнання, наведені у додатку 4 або 11 до цього Порядку.

Відповідно до пункту 2.29 Правил ЄЕК ООН № 107-01:2004, IDT «місця для осіб пріоритетної категорії - це позначені відповідним чином сидіння з додатковим простором для пасажирів з обмеженими можливостями». Тобто, місця пріоритетної категорії осіб призначені для сидіння осіб з обмеженими можливостями (осіб з фізичними або розумовими розладами, вагітних жінок, людей похилого віку, пасажирів з дітьми).

Відповідно до Сертифікату відповідності ДТЗ РУТА 25F № UA.010.15477-18 транспортний засіб має 20 місць для сидіння (в тому числі 2 місця для людей з обмеженими можливостями), аналогічна інформація міститься в свідоцтві про державну реєстрацію транспортного засобу днз. НОМЕР_1 .

Відповідно до Сертифікату відповідності ДТЗ РУТА 25F № UA.010.16821-18 транспортний засіб має 20 місць для сидіння (в тому числі 2 місця для людей з обмеженими можливостями), аналогічна інформація міститься в свідоцтві про державну реєстрацію транспортного засобу днз. НОМЕР_3 .

Відповідно до Сертифікату відповідності ДТЗ РУТА 25F № UA.010.12209-18 транспортний засіб має 20 місць для сидіння (в тому числі 2 місця для людей з обмеженими можливостями), аналогічна інформація міститься в свідоцтві про державну реєстрацію транспортного засобу днз. НОМЕР_2 .

Відповідно до Сертифікату відповідності ДТЗ РУТА 25F № UA.010.27511-21 транспортний засіб має 20 місць для сидіння (в тому числі 2 місця для осіб пріоритетної категорії), аналогічна інформація міститься в свідоцтві про державну реєстрацію транспортного засобу днз. НОМЕР_7 .

Відповідно до Сертифікату відповідності ДТЗ РУТА 25F № UA.010.02271-19 транспортний засіб має 20 місць для сидіння (в тому числі 2 місця для людей з обмеженими можливостями), аналогічна інформація міститься в свідоцтві про державну реєстрацію транспортного засобу днз. НОМЕР_5 .

Відповідно до Сертифікату відповідності ДТЗ РУТА 25F № UA.010.01400-20 транспортний засіб має 20 місць для сидіння (в тому числі 2 місця для осіб пріоритетної категорії), аналогічна інформація міститься в свідоцтві про державну реєстрацію транспортного засобу днз. НОМЕР_8 .

Відтак, оскільки транспортні засоби марки «РУТА 25F» мають 2 місця для сидіння пріоритетної категорії осіб, тобто для сидіння осіб з обмеженими можливостями, на такі транспортні засоби не поширюються вимоги щодо мінімальної кількості місць для сидіння пасажирів, що визначено у п. 1.1 Договору перевезення, і з такими висновками місцевого господарського суду погоджується й судова колегія.

З зв`язку із наведеним, колегія суддів вважає невмотивованими доводи апелянта про використання перевізником відповідних транспортних засобів Рута 25 F з порушенням умов п. п. 1.1, 2.3.8, 2.3.9, 3.1 Договору перевезення, про що зазначено в акті позачергової перевірки дотримання перевізником умов договору про організацію перевезень пасажирів на міському автобусному маршруті загального користування м. Києва № 2/45/17 від 20.11.2023.

В свою чергу, за висновками судової колегії слушними є твердження позивача про те, що транспортні засоби категорії М РУТА 25F пристосовані для перевезення пасажирів з обмеженими фізичними можливостями, що підтверджується наявними в матеріалах справи сертифікатами відповідності.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2008 № 1081 затверджено Порядок проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування, яким визначено процедуру підготовки та проведення конкурсу з перевезення пасажирів на міжміських та приміських автобусних маршрутах загального користування, що виходять за межі території області, на міжміських та приміських автобусних маршрутах загального користування, що проходять територією двох або більше територіальних громад та не виходять за межі території Автономної Республіки Крим чи області, на міських, приміських та міжміських автобусних маршрутах загального користування, що не виходять за межі території однієї територіальної громади.

Відповідно до підпункту 2 пункту 55 Порядку (в редакції чинній на момент прийняття оскаржуваного правочину), Організатор зобов`язаний забезпечити дострокове розірвання договору або анулювання дозволу з автомобільним перевізником у разі: наявності фактів порушення ним умов договору або дозволу у частині незабезпечення регулярності перевезень з вини перевізника (менш як 90 відсотків за місяць), використання автобусів, що не відповідають зазначеним умовам за пасажиромісткістю, класом, технічними та екологічними показниками, відправлення автобусів з місць, що не передбачені розкладом руху. Розірвання договору або анулювання дозволу здійснюється не раніше ніж через 30 календарних днів після надісланого організатором попередження такому перевізникові про недопущення порушення умов договору (дозволу) та встановлення повторного факту такого порушення (попередження не застосовується у разі настання транспортної події з вини водія автобуса з потерпілими та/або загиблими, яка спричинена діяльністю перевізника). У такому разі для роботи на автобусному маршруті загального користування призначається організатором конкурсу автомобільний перевізник, який за результатами конкурсу визнаний таким, що зайняв друге місце (за наявності), на строк до закінчення строку дії договору або дозволу, який було розірвано (анульовано). У разі відсутності автомобільного перевізника, який за результатами конкурсу визнаний таким, що зайняв друге місце, призначається організатором конкурсу до проведення конкурсу інший автомобільний перевізник, транспортні засоби якого відповідають за параметрами, класом, категорією, комфортністю і пасажиромісткістю вимогам, передбаченим для відповідного виду перевезень, один раз на строк не більш як три місяці підтвердження інформації про факт подання перевізником-претендентом недостовірних відомостей для участі у конкурсі з перевезення пасажирів; ліквідації юридичної особи, припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, смерті фізичної особи - підприємця.

З огляду на положення Договору та приписи Порядку щодо підстав та порядку дострокового розірвання договору організатором, суд апеляційної інстанції враховує, що відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

У випадку виявлення за результатами перевірки невиконання Перевізником інвестиційних зобов`язань, уповноваженими особами Організатора складається Акт, що є підставою для розірвання Договору, в порядку, визначеному п. 5.20 Договору (п. 4.22).

Згідно з п. 5.20 Договору у випадку виявлення за результатами контролю дотримання умов договору не виконання перевізником інвестиційних зобов`язань, визначених в п. 3.1 договору, організатор має право в односторонньому порядку розірвати договір, попередивши про це перевізника не пізніше як за 6 календарних днів до передбачуваної дати розірвання договору, шляхом направлення перевізнику листа повідомлення про розірвання договору. Цей договір вважається розірваним організатором достроково в односторонньому порядку через 5 календарних днів з дати відправки організатором, у порядку, передбаченому п. 4.17 договору, листа-повідомлення про розірвання договору.

Листом-повідомленням № 053-18337 від 22.11.2023 відповідач повідомив позивача про одностороннє дострокове розірвання договору про організацію перевезень пасажирів на міському автобусному маршруті загального користування м. Києва № 45/17 від 14.02.2017 з 02.12.2023.

За ч.ч. 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

У постанові від 08 жовтня 2020 року по справі № 910/11397/18 Верховним Судом висловлено позицію про те, що у разі коли Законом або умовами договору передбачено право сторони на односторонню відмову від договору, сторони вільні у виборі конкретних підстав такої відмови, в межах встановлених нормами законодавства чи умовами договору. Обрану стороною підставу для односторонньої відмови від договору і слід досліджувати під час розгляду справи судом. Так, у кожному випадку особа, яка бажає відмовитись від договору у односторонньому порядку на тій чи іншій підставі має довести фактичну наявність визначених у обраній підставі обставин для такої односторонньої відмови. З огляду на викладене, судам необхідно в кожному конкретному випадку, виходити з встановлених обставин справи, досліджувати підстави, які стали підґрунтям для односторонньої відмови від договору, та обґрунтованість таких підстав з огляду на встановлені обставини справи.

Отже, зважаючи, що згідно обставин цієї справи, відповідачем необґрунтовано встановлено порушення позивачем умов Договору в частині порушення п.п. 1.1, 2.3.8, 2.3.9, 3.1, на переконання колегії суддів, мотивованими є висновки суду попередньої інстанції про те, що відповідачем не доведено фактичної наявності визначених умовами Договору перевезення підстав для вчинення одностороннього розірвання договору, а також обґрунтованості підстав з огляду на встановлені обставини у цій справі.

З урахуванням вказаного, судовою колегією відхиляються, як безпідставні, аргументи скаржника щодо наявності підстав для дострокового розірвання Договору. Крім того, з цих підстав колегією суддів не визнаються й обґрунтованими твердження апелянта про неприйняття до уваги судом 1-ої інстанції правової позиції Верховного Суду, що викладена в постанові від 21.11.2018 у справі № 826/13869/17.

Щодо доводів відповідача про непідвідомчість даного спору господарським судам, то суд апеляційної інстанції вказує таке.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 25.12.2023 відкрито провадження у справі № 320/48430/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОЛІТЕХАВТО-Б» до Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про: визнання протиправним та скасування Акта перевірки № 2/45/17 від 20.11.2023 Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу міської ради (Київської міської державної адміністрації) дотримання умов договору № 45/17 від 14.02.2017; визнання протиправним та скасування рішення Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про дострокове одностороннє розірвання договору № 45/17 від 14.02.2017 про організацію перевезень пасажирів на міському автобусному маршруті загального користування м. Києва, укладеному між Товариством з обмеженою відповідальністю «ПОЛІТЕХАВТО-Б» та Департаментом транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), оформлене листом від 22.11.2023 № 053/13337; визнання протиправними та скасування пунктів: 2.2.2; 2.3.32; 2.3.36; 2.3.37; 2.3.39; 4.2-4.16; 4.18; 4.19; 4.21-4.23; 5.6-5.10; 5.13; 7.8 договору № 45/17 від 14.02.2017 про організацію перевезень пасажирів на міському автобусному маршруті загального користування м. Києва; зобов?язання Департамент транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) внести зміни до пункту 4.1 договору № 45/17 від 14.02.2017, виклавши його в наступній редакції: «4.1. Контроль за виконанням умов Договору здійснюється Організатором на підставі п. 56 Порядку проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2008 р. № 1081, шляхом звернення до Державної служби України з безпеки на транспорті для здійснення заходів державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства про автомобільний транспорт».

Поряд із цим, нормами частини першої статті 2 ГПК України до завдань господарського судочинства віднесено справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до частини другої статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з частиною першою статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Закон України "Про автомобільний транспорт" регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень (стаття 3).

Відповідно до частини першої статті 31 Закону України "Про автомобільний транспорт" відносини автомобільного перевізника, що здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування міських, приміських та міжміських, які не виходять за межі території області (внутрішньообласні маршрути), із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування визначаються договором про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування, у якому встановлюються: перелік маршрутів загального користування, які буде обслуговувати автомобільний перевізник, умови організації перевезень, показники якості транспортного обслуговування населення, термін роботи автомобільного перевізника, зобов`язання органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо облаштування маршруту, підтримки проїзної частини автомобільної дороги та під`їзних шляхів у належному стані (тільки для міських автобусних маршрутів), розмір компенсації витрат автомобільного перевізника внаслідок перевезення пільгових пасажирів та регулювання тарифів, механізм їх виплати.

У договір можуть бути включені інші питання за згодою сторін (частина четверта статті 31 названого Закону).

Перевезення пасажирів автобусами в режимі регулярних пасажирських перевезень здійснюють автомобільні перевізники на автобусних маршрутах загального користування на договірних умовах із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування (частина третя статті 35 Закону України "Про автомобільний транспорт").

Отже договір про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування включає як умови організаційного, так і майнового характеру.

Відповідно до пункту 14-1 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.1997 № 176, договір про організацію перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування міському, приміському та міжміському, які не виходять за межі території області (або дозвіл на перевезення пасажирів на міжобласних маршрутах загального користування), строк дії якого закінчується у період дії воєнного стану в Україні, вважається таким, дію якого продовжено на період дії воєнного стану в Україні і протягом одного року з дня його припинення чи скасування. Продовження строку дії договору про організацію перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування міському, приміському та міжміському, які не виходять за межі території області, можливе за згодою сторін та за умови підтвердження автомобільним перевізником спроможності виконувати зобов`язання відповідно до укладеного з ним договору.

Згідно з пунктом 4-1 Порядку проведення конкурсу договір або дозвіл, строк дії якого закінчується у період дії воєнного стану в Україні, вважається таким, дію якого продовжено на період дії воєнного стану в Україні і протягом одного року з дня його припинення чи скасування.

За висновками колегії суддів, судом першої інстанції вірно акцентовано, що предметом розгляду у цій справі є визнання недійсним одностороннього правочину про дострокове розірвання договору про організацію перевезень пасажирів на міському автобусному маршруті загального користування м. Києва № 45/17 від 14.02.2017, оформленого листом № 053/13337 від 22.11.2023. Тобто йдеться про вирішення спору у договірних відносинах, які існують між замовником та перевізником, та виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності, оскільки зачіпають майнові інтереси перевізника, як контрагента договору.

Водночас, предметом розгляду в цій справі не є дії Департаменту КМДА як суб`єкта владних повноважень і перевірка результату його дій під час реалізації покладених на нього управлінських функцій, а також відповідність нормам чинного законодавства таких дій і укладеного сторонами за результатами цих дій Договору, що могло б свідчити про публічно-правовий, а не приватноправовий характер спірних правовідносин.

Тому, оскільки між сторонами наявний спір у договірних відносинах та є таким, що виник у зв`язку із здійсненням господарської діяльності, позаяк зачіпаються майнові інтереси перевізника, як контрагента Договору перевезення, апеляційний господарський суд висновується про обґрунтованість висновку суду попередньої інстанції, що вказаний спір підвідомчій господарським судам України.

В той же час, посилання апелянта про наявність підстав для закриття провадження по справі у зв`язку з непідсудністю відхиляється колегією суддів.

Стосовно оскарження додаткового рішення, слід зазначити наступне.

Згідно статті 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин першої - третьої статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку (ч. 6 ст. 129 ГПК України).

Одночасно, за змістом частини 8 статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно, до закінчення судових дебатів у справі сторона повинна зробити заяву про подання доказів понесення нею судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи.

Водночас, за змістом пункту 1 частини другої статті 126, частини восьмої статті 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при поданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

При цьому витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18.

Відповідно до статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги.

Визначення договору про надання правничої допомоги міститься в статті першій Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", згідно з якою договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За змістом частини третьої статті 27 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" до договору про надання правничої допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правничої допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг та на нього поширює своє регулювання Глава 63 Цивільного кодексу України. Так, згідно зі статтею 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Глава 52 Цивільного кодексу України передбачає загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг. Відповідно до статті 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Водночас, згідно зі статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Ціна договору, тобто розмір адвокатського гонорару, може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата, кожний з яких відрізняється порядком обчислення. При зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (аналогічна правова позиція викладена в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.11.2020 у справі № 922/1948/19, від 12.08.2020 у справі № 916/2598/19, від 30.07.2019 у справі № 911/1394/18).

Колегія суддів, серед іншого, враховує, що при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

При цьому, критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку (у кожній конкретній справі) оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема наданих на підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо.

Частиною 5 ст. 126 ГПК України встановлено, що у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 126 ГПК України).

Зокрема відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц.

У розумінні положень ч. 5 ст. 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Аналогічну правову позицію викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

Колегія суддів вважає, що висновки судів про часткову відмову стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу адвоката з підстав непов`язаності, необґрунтованості та непропорційності до предмета спору не свідчить про порушення норм процесуального законодавства, навіть, якщо відсутнє клопотання відповідачів про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У такому разі, суди мають таке право відповідно до частини 5 статті 129 ГПК України та висновків Об`єднаної палати про те, як саме повинна застосовуватися відповідна норма права.

При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання.

На підставі долучених до матеріалів справи документів, апеляційним господарським судом встановлено, що 29.03.2024 між адвокатом Фрідманом О.О. (Виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ПОЛІТЕХАВТО-Б" (Замовник) укладено договір про надання правової допомоги № 29/03, згідно з яким Виконавець зобов`язується надати Замовнику, а останній зобов`язується оплатити виконавцю юридичні послуги (далі - Послуги), пов`язані із наданням будь-якої правової допомоги погодженням Сторін, в тому числі, але не виключно:

- підготовки та подання до Господарського суду міста Києва позовної заяви про визнання недійсним одностороннього правочину Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про дострокове одностороннє розірвання договору № 45/17 від 14.02.2017 про організацію перевезень пасажирів на міському автобусному маршруті загального користування м. Києва, укладеному між Товариством з обмеженою відповідальністю «ПОЛІТЕХАВТО-Б» і Департаментом транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), оформленого листом від 22.11.2023 № 053/13337;

- представництва інтересів Замовника в судах у справі за позовом Замовника до Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання недійсним одностороннього правочину Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про дострокове одностороннє розірвання Договору № 45/17 від 14.02.2017;

- підготовки та подання до суду заяв по суті справи та заяв з процесуальних питань, а також інших документів, необхідних для ефективного захисту прав та інтересів Замовника.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат позивачем було подано квитанції від 24.06.2024 на суму 9 000 грн, на суму 30 000 грн, акт здачі-приймання наданих послуг від 25.06.2024 на суму 39 000 грн, за яким Виконавець надав, а 3амовник прийняв юридичні послуги: вивчення та аналіз документів, вивчення судової практики, підготовка та подання до Господарського суду м. Києва позовної заяви про визнання недійсним одностороннього правочину Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про дострокове одностороннє розірвання договору № 45/17 від 14.02.2017 про організацію перевезень пасажирів на міському автобусному маршруті загального користування м. Києва, укладеному між Товариством з обмеженою відповідальністю «ПОЛІТЕХАВТО-Б» і Департаментом транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) оформленого листом від 22.11.2023 № 053/13337; підготовка заперечень на клопотання відповідача про закриття провадження у справі № 910/4546/24; участь у підготовчому засіданні 23.05.2024 у справі № 910/4546/24; участь у судовому засіданні 20.06.2024 у справі № 910/4546/24; аналіз відзиву відповідача на позовну заяву та доданих до нього документів у справі № 910/4546/24, надання їм правової оцінки; надання усних консультацій і роз`яснень щодо правової позиції під час захисту прав Замовника в суді під час розгляду справи № 910/4546/24.

Згідно вказаного акта, сторони претензій одна до одної не мають.

Як свідчать матеріали справи, Фрідман О.О. є адвокатом в розумінні Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", що підтверджується свідоцтвом про зайняття адвокатською діяльністю КС № 5570/10 від 11.02.2016.

В свою чергу, відповідачем до місцевого господарського суду подано клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, а в поданій апеляційній скарзі відповідач вважає, що справедливий розмір судових витрат за надану професійну допомогу підлягає суттєвому зменшенню або взагалі у їх стягненні має бути відмовлено.

Щодо зазначеного, колегія суддів вказує, що у даному випадку судом першої інстанції враховано критерії визначення розміру витрат на правничу допомогу, зокрема: сукупність процесуальних дій з підготовки матеріалів до судового засідання; складність юридичної кваліфікації правовідносин у справі; співмірність правничої допомоги із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Так, на думку судової колегії, врахування місцевим господарським судом вказаних критеріїв при визначенні розміру витрат на правничу допомогу повністю відповідає обсягу наданих адвокатом юридичних послуг Замовнику, і така правнича допомога є співмірною із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг).

За таких обставин, з огляду на приписи ч.ч. 1, 2, 3 ст. 124, ч.ч. 5, 6 ст. 129 ГПК України, на переконання колегії суддів вмотивованими є висновки суду першої інстанції про обґрунтованість вимог позивача про ухвалення додаткового рішення щодо покладення на відповідача витрат на правничу допомогу в сумі 39 000,00 грн.

Зважаючи на вищевикладене, колегією суддів критично оцінюються твердження апелянта про порушення місцевим господарським судом норм процесуального права при прийнятті оскаржуваного додатково рішення.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1-3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься й у частині 1 статті 74 ГПК України.

Отже, за загальним правилом, обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Розподіл між сторонами обов`язку доказування визначається предметом спору.

Змагальність сторін є одним із основних принципів господарського судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 86 ГПК).

Частиною 5 статті 236 ГПК України визначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 28.10.2010 у справі «Трофимчук проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, суди мають належним чином зазначати підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

З огляду на викладене колегія суддів зазначає, що у цій постанові надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Відповідно до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За висновками колегії суддів, доводи апеляційної скарги про те, що оскаржувані рішення винесені з неповним встановленням обставин, які мають значення для справи, неправильним їх дослідженням та оцінкою, порушенням норм матеріального та процесуального права (в тому числі, в межах стягнення правничої допомоги), - не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.

Враховуючи все вищевикладене, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку. Рішення Господарського суду міста Києва від 20.06.2024 та додаткове рішення Господарського суду міста Києві від 04.07.2024 у справі № 910/4546/24 відповідають фактичним обставинам справи, не суперечать чинному законодавству України, а тому передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваних рішень в розумінні приписів статті 277 ГПК України не вбачається.

В свою чергу, апелянтом не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції.

При цьому, викладені у відзиві на апеляційну скаргу твердження позивача знайшли своє підтвердження в частині спростування викладених відповідачем в апеляційні скарзі доводів в цілому.

Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору, що були понесені стороною в суді апеляційної інстанції покладаються на апелянта (відповідача у справі).

Керуючись ст.ст. 129, 269, 244, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на рішення Господарського суду міста Києва від 20.06.2024 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києві від 04.07.2024 у справі № 910/4546/24 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 20.06.2024 та додаткове рішення Господарського суду міста Києві від 04.07.2024 у справі № 910/4546/24 - залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору, понесені стороною у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на Департамент транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

4. Справу № 910/4546/24 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, що передбачені ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 10.03.2025.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді В.В. Шапран

В.А. Корсак