РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

04.03.2025Справа № 911/2479/24

Господарський суд міста Києва у складі:

Судді - Бондаренко-Легких Г. П.

за участю секретаря - Боровик В. В.

розглянувши у відкритому засіданні в залі суду в місті Києві у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін матеріали господарської справи №911/2479/24

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроцентр Птахопром» (49106, вул. Мільмана, буд. 110, м. Дніпро, Дніпропетровська обл.)

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейд Граніт Інвест» (03039, вул. Голосіївська, буд. 17, м. Київ)

про стягнення 335 285, 03 грн

За участі представників сторін: не прибули.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ТОВ «Агроцентр Птахопром» звернулось в Господарський суд Київської області із позовом до ТОВ «Трейд Граніт Інвест» про стягнення 321 491, 00 грн з яких: 266 580, 00 грн основного боргу, 32 907, 33 грн пені, 12 309, 30 грн 10% річних, 9 695, 35 грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем свого обов`язку щодо повної та своєчасної оплати за поставлений товар відповідно до Договору поставки № 1/Я від 01.12.2023 р.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 30.09.2024 матеріали позовної заяви ТОВ «Агроцентр Птахопром» передано за підсудністю до Господарського суду міста Києва.

23.10.2024 матеріали справи №911/2479/24 надійшли до Господарського суду міста Києва та за результатами протоколу автоматизованого розподілу судової справи передані на розгляд судді Бондаренко-Легких Г. П.

30.10.2024 Господарський суд міста Києва, дослідивши матеріали позовної заяви, дійшов висновку про наявність підстав для залишення її без руху, про що постановив відповідну ухвалу та встановив позивачу п`ятиденний строк з дня вручення ухвали від 30.10.2024 для усунення недоліків позовної заяви.

08.11.2024 через систему «Електронний суд» від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, якою позивач усунув недоліки встановлені ухвалою суду від 30.10.2024. Також, до заяви про усунення недоліків позову позивач додав оновлений розрахунок позовних вимог, згідно якого у відповідності до статті 46 Господарського процесуального кодексу України збільшив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача 335 285, 03 грн, з яких: 266 580, 00 грн основного боргу, 39 799, 55 грн пені, 14 675, 24 грн 10 % річних та 14 230, 24 грн інфляційних втрат.

26.11.2024 суд постановив ухвалу про відкриття провадження у справі, в якій вирішив розгляд справи №911/2479/24 здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

12.12.2024 через систему «Електронний суд» від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

27.12.2024 через систему «Електронний суд» від позивача надійшла відповідь на відзив.

09.01.2025 суд ухвалою вирішив здійснювати подальший розгляд справи з урахуванням збільшених позовних вимог у порядку статті 46 Господарського процесуального кодексу України та задовольнив клопотання позивача, що викладене у позові, про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Судове засідання призначив на 04.03.2025.

28.02.2025 через систему «Електронний суд» від позивача надійшла заява про проведення судового засідання за відсутності учасника справи.

У судове засідання 04.03.2025 сторони або їх уповноважені представники не прибули.

Згідно частини 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Відповідно до частини 5 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

1. Фактичні обставини, що стали підставою спору (підстави позову).

01.12.2023 між ТОВ «Агроцентр Птахопром» (надалі - позивач, постачальник) та ТОВ «Трейд Граніт Інвест» (надалі - відповідач, покупець) укладено Договір поставки №1/Я (надалі - Договір поставки №1/Я від 01.12.2023).

Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2024 року, а в частині проведення розрахунків до повного їх завершення, за умови надання платіжних документів у межах дії договору (пункт 10.1. Договору поставки №1/Я від 01.12.2023).

Згідно пунктів 1.1. та 1.2. Договору поставки №1/Я від 01.12.2023, постачальник зобов`язується передати у власність покупцеві товар, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар. Товар за даним договором харчові продукти (яйця) за номенклатурою, у кількості та за ціною, що визначається в Додатку №1 до даного договору «Специфікація».

Згідно відомостей зазначених в Специфікації від 08.01.2024:

- найменування: яйця курячі вищої категорії;

- одиниця виміру: 10 шт.;

- кількість: 5 760;

- ціна за одиницю виміру 10 шт.: 41, 10 грн з ПДВ;

- загальна вартість з ПДВ: 236 737, 00 грн.

Згідно відомостей зазначених в Специфікації від 23.01.2024:

- найменування: яйця курячі вищої категорії;

- одиниця виміру: 10 шт.;

- кількість: 12 960;

- ціна за одиницю виміру 10 шт.: 35, 10 грн з ПДВ;

- загальна вартість з ПДВ: 454 896, 00 грн.

Відповідно до пункту 2.2. Договору поставки №1/Я від 01.12.2023 - розрахунки за цим договором між постачальником і покупцем здійснюються у строк 15 календарних днів з моменту отримання товару покупцем, підписання видаткових накладних, та виставлення постачальником рахунку фактури.

У відповідності до пункту 2.3. Договору поставки №1/Я від 01.12.2023 - загальна вартість товару, що передається за цим договором складає суму всіх видаткових накладних вартостей партій товару.

Позивач стверджує, що у січні та березні 2024 року постачальник поставив покупцеві товар на загальну суму 1 599 480, 00 грн. Натомість, відповідач в порушення умов пункту 2.2. Договору поставки №1/Я від 01.12.2023 не здійснив своєчасну та повну оплату за поставлений у січні та березні 2024 року товар, а саме відповідачем здійснено часткову оплату у загальному розмірі 1 332 900, 00 грн.

Таким чином, неоплаченою залишилась сума товару у розмірі 266 580, 00 грн.

Відповідно до пункту 9.1. Договору поставки №1/Я від 01.12.2023, у випадку виникнення спорів або розбіжностей сторони зобов`язуються вирішувати їх шляхом взаємних переговорів та консультацій.

В межах досудового врегулювання спору, позивач надіслав засобами поштового зв`язку на адресу місцезнаходження відповідача претензію за вих. №8 від 22.04.2024. Проте, доказів погашення заборгованості позивач не отримував.

Згідно пункту 9.2. Договору поставки №1/Я від 01.12.2023, у разі недосягнення сторонами згоди спори (розбіжності) вирішуються у судовому порядку.

З огляду на зазначене, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 266 580, 00, а також додаткову пеню у розмірі 39 799, 55 грн, 10% річних у розмірі 14 675, 24 грн, що нараховані у порядку пункту 7.2. Договору поставки №1/Я від 01.12.2023, а також інфляційні втрати у розмірі 14 230, 24 грн у порядку частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

2. Предмет та підстави позову.

Предметом позову у справі є матеріально-правові вимоги позивача до відповідача про стягнення з останнього 335 285, 03 грн (основний борг, пеня, 10% річних, інфляційні втрати).

Юридичними підставами позову є статті 173, 193, 265 Господарського кодексу України, статті 525, 526, 625, 629, 712 Цивільного кодексу України.

Фактичними підставами позову є неналежне виконання відповідачем умов Договору №1/Я від 01.12.2023 в частині своєчасної і повної оплати за поставлений товар.

3. Доводи позивача щодо суті позовних вимог.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач на виконання умов Договору поставки №1/Я від 01.12.2023 в січні та березні 2024 здійснив поставку замовленого товару, а відповідач в свою чергу здійснив лише часткову та несвоєчасну оплату за поставлений товар.

Таким чином, у відповідача перед позивачем наявна заборгованість в неоплаченій сумі за прийнятий товар у розмірі 266 580, 00 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача в судовому порядку та додатково позивач просить стягнути пеню, 10% річних та інфляційні втрати.

4. Заперечення відповідача у справі.

Відповідач заперечуючи проти позовних вимог позивача зазначає наступне:

- в матеріалах справи відсутні докази, що позивач виставив відповідач рахунки-фактури, як це передбачено пунктом 2.2. Договору поставки №1/Я від 01.12.2023. Тому, у відповідача не настав строк виконання зобов`язання щодо оплати поставленого товару;

- умовами пункту 7.5. Договору поставки №1/Я від 01.12.2023 передбачена відсутність можливості застосування до відповідача вимог зі стягнення штрафів та пені;

- позивач всупереч приписів Податкового кодексу України не склав та не зареєстрував податкові накладні, у зв`язку з чим відповідач був позбавлений права на податковий кредит на загальну суму 266 580, 00 грн.

5. Оцінка судом доказів та висновки суду.

З урахуванням предмету позовних вимог, їх юридичних та фактичних підстав, суд визначає, що перелік обставин, які є предметом доказування у справі, становлять обставини, від яких залежить відповідь на такі ключові питання:

З урахуванням предмету позовних вимог, їх юридичних та фактичних підстав, суд визначає, що суду необхідно надати відповіді на такі ключові питання:

- чи належним чином виконано відповідачем умови договору щодо поставки товару;

- чи настав (коли саме настав) строк оплати вартості поставленого товару;

- чи наявні правові підстави для стягнення з відповідача пені, 10 % річних та інфляційних втрат;

- чи є арифметично правильними проведені позивачем розрахунки позовних вимог?

- відтак, чи підлягають позовні вимоги задоволенню та в якій частині;

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, Суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

За договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму (частина 1 статті 265 Господарського кодексу України).

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (частина 1 статті 712 Цивільного кодексу України).

Зі змісту підпункту 6.1.1. пункту 6.1. та підпункту 6.4.1. пункту 6.4. Договору №1/Я від 01.12.2023 вбачається, що покупець зобов`язується своєчасно здійснювати оплату, а постачальник має право своєчасно отримувати оплату, відповідно до умов цього договору.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (частина 1 статті 692 Цивільного кодексу України).

Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено та відповідачем не спростовано факт поставки товару на суму 1 599 480, 00 грн, що підтверджується наступними видатковими накладними (надалі - ВН) та товарно-транспортними накладними (надалі - ТТН):

- ВН №4 від 08.01.2024 на суму 236 736, 00 грн (ТТН №4 від 08.01.2024);

- ВН №13 від 11.01.2024 на суму 207 144, 00 грн (ТТН №13 від 11.01.2024);

- ВН №32 від 23.01.2024 на суму 454 896, 00 грн (ТТН №32 від 23.01.2024);

- ВН №92 від 05.03.2024 на суму 248 400, 00 грн (ТТН №92 від 05.03.2024);

- ВН №99 від 11.03.2024 на суму 248 400, 00 грн (ТТН №99 від 11.03.2024);

- ВН №113 від 18.03.2024 на суму 203 904, 00 грн (ТТН №113 від 18.03.2024).

Згідно пункту 2.2. Договору поставки №1/Я від 01.12.2023 - розрахунки за цим Договором між постачальником і покупцем здійснюються у строк 15 календарних днів з моменту отримання товару покупцем, підписання видаткових накладних та виставлення постачальником рахунку фактури.

У матеріалах справи наявні також рахунки на оплату: №7 від 08.01.2021 на суму 236 736, 00 грн (відповідає ВН №4 від 08.01.2024), №17 від 11.01.2024 на суму 207 144, 00 грн (відповідає ВН №13 від 11.01.2024), №28 від 23.01.2024 на суму 454 896, 00 грн (відповідає ВН №32 від 23.01.2024), №68 від 05.03.2024 на суму 248 400, 00 грн (відповідає ВН №92 від 05.03.2024), №72 від 11.03.2024 на суму 248 000, 00 грн (відповідає ВН №99 від 11.03.2024), №82 від 18.03.2024 (відповідає ВН №113 від 18.03.2024).

Суд констатує, що означені рахунки на оплату не підписані позивачем та відповідач стверджує про те, що такі рахунки не були ним отримані, а отже строк для оплати поставленого товару за спірними накладними у розумінні пункту 2.2. Договору поставки №1/Я від 01.12.2023 - не настав. З вказаними твердженнями суд погодитись не може, з огляду на наступне.

Суд звертає увагу, що однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, яка відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість.

Добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) ґрунтується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них (пункт 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.05.2021 у справі № 461/9578/15-ц).

Матеріали справи містять докази часткової оплати відповідачем поставленого товару у загальному розмірі 1 332 900, 00 грн, що підтверджується наступними платіжними інструкціями:

- №5223 від 12.01.2024 у розмірі 137 548, 80 грн;

- №114 від 23.01.2024 у розмірі 99 187, 20 грн;

- №5787 від 02.02.2024 у розмірі 150 000, 00 грн;

- №600 від 08.02.2024 у розмірі 250 000, 00 грн;

- №6322 від 21.02.2024 у розмірі 260 000, 00 грн;

- №7034 від 21.03.2024 у розмірі 150 000, 00 грн;

- №7567 від 11.04.2024 у розмірі 100 000, 00 грн;

- №403 від 26.04.2024 у розмірі 70 000, 00 грн;

- №8091 від 10.05.2024 у розмірі 100 000, 00 грн;

- №8152 від 14.05.2024 у розмірі 16 164, 00 грн.

Часткові проплати здійснювались відповідачем з призначенням платежу «оплата за яйця зг. договору №1/Я від 01.12.2023…». При цьому, здійснені відповідачем часткові проплати зараховувались позивачем поетапно в рахунок погашення найдавнішої заборгованості.

Таким чином, неоплаченою залишився товар у розмірі 266 580, 00 грн, а саме за ВН №99 від 11.03.2024 на суму 62 676, 00 грн, а також за ВН №113 від 18.03.2024 на суму 203 904, 00 грн.

Суд звертає увагу, що згідно статті 2 Господарського процесуального кодексу України однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до частин третьої-четвертої статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано також Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

З огляду на вище зазначене, суд приходить до висновку, що рахунки на оплату по спірним видатковим накладним з більшою вірогідністю були отримані відповідачем під час поставки товару та підписання видаткових накладних, а твердження відповідача про не настання строку оплати за фактично поставлений товар суперечить попередній поведінці відповідача щодо часткової оплати поставленого товару та не відповідає принципам цивільного законодавства визначених у статті 3 Цивільного кодексу України, зокрема, добросовісності.

Також, заперечення відповідача щодо відсутності реєстрації податкових накладних внаслідок здійснених господарських операцій та не отримання відповідачем податкового кредиту на загальну суму 266 580, 00 грн, судом відхиляються, оскільки, обставини виконання позивачем власних податкових зобов`язань визначених, зокрема, пунктом 200.1 статті 201 Податкового кодексу України не є предметом доказування у даній справі.

Зокрема, пункт 2.2. Договору поставки №1/Я від 01.12.2023 не містить умов щодо настання строку оплати після реєстрації позивачем податкових накладних у порядку пункту 200.1 статті 201 Податкового кодексу України.

Більше того, згідно підпункту 6.1.1. Договору поставки №1/Я від 01.12.2023 покупець зобов`язаний своєчасно здійснювати оплату відповідно до пункту 2.2. Договору, за виключенням випадків встановлених пунктом 5.7. - 5.9. Договору.

До випадків визначених пунктами 5.7. - 5.9. Договору поставки №1/Я від 01.12.2023 не відноситься випадок відсутності реєстрації чи несвоєчасної реєстрації податкової накладної постачальником в ЄРПН.

У будь-якому разі, матеріалами справи підтверджено, що на виконання вимог пункту 200.1 статті 201 Податкового кодексу України позивачем подані до ДПС України на реєстрацію податкові накладні №8 від 08.01.2024, №10 від 11.01.2024, №28 від 23.01.2024, №7 від 05.03.2024, №11 від 11.03.2024, №23 від 18.03.2024. Згідно з квитанціями від 01.02.2024, 02.02.2024, 07.02.2024, 12.03.2024, 01.04.2024 податкові накладні №8 від 08.01.2024, №10 від 11.01.2024, №28 від 23.01.2024, №7 від 05.03.2024, №11 від 11.03.2024 та №23 від 18.03.2024 подані на реєстрацію в ЄРПН. За результатами обробки ДПС податкові накладні прийняті, реєстрація зупинена.

У подальшому, Комісією з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, незважаючи на зазначені повідомлення та додані до них документи, прийнято рішення від 07.02.2024 №10515984/45348383, від 07.02.2024 №10515983/45348383, від 12.02.2024 №10537182/45348383, від 19.03.2024 №10739165/45348383, від 19.03.2024 №10739166/45348383 та від 04.04.2024 №10845508/45348383 про відмову в реєстрації податкової накладної №8 від 08.01.2024, №10 від 11.01.2024, №28 від 23.01.2024, №7 від 05.03.2024, №11 від 11.03.2024 та №23 від 18.03.2024.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.11.2024 у справі №160/21521/24 позов ТОВ «Агроцентр Птахопром» задоволено, визнано протиправним та скасовано рішення комісії Головного управління ДПС у Дніпропетровській області з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в ЄРПН від 07.02.2024 №10515984/45348383, від 07.02.2024 №10515983/45348383, від 12.02.2024 №10537182/45348383, від 19.03.2024 №10739165/45348383, від 19.03.2024 №10739166/45348383 та від 04.04.2024 №10845508/45348383 про відмову в реєстрації податкової накладної №8 від 08.01.2024, №10 від 11.01.2024, №28 від 23.01.2024, №7 від 05.03.2024, №11 від 11.03.2024 та №23 від 18.03.2024.

Наразі, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.11.2024 у справі №160/21521/24 не набрало законної сили, оскільки, ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 06.01.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22.11.2024 в адміністративній справі №160/21521/24. Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 14.02.2025 розгляд апеляційної скарги призначено на 06.03.2025.

Отже, з більшою вірогідністю суд приходить до висновку, що строк оплати вартості поставленого товару у розумінні пункту 2.2. Договору поставки №1/Я від 01.12.2023 настав:

- за ВН №4 від 08.01.2024 на суму 236 736, 00 грн - 23.01.2024;

- за ВН №13 від 11.01.2024 на суму 207 144, 00 грн - 26.01.2024;

- за ВН №32 від 23.01.2024 на суму 454 896, 00 грн - 07.02.2024;

- за ВН №92 від 05.03.2024 на суму 248 400, 00 грн - 20.03.2024;

- за ВН №99 від 11.03.2024 на суму 248 400, 00 грн - 26.03.2024;

- за ВН №113 від 18.03.2024 на суму 203 904, 00 грн - 02.04.2024;

Натомість, матеріали справи не містять доказів повної оплати вартості поставленого товару, зокрема, на суму 266 580, 00 грн.

Пунктом 7.1. Договору поставки №1/Я від 01.12.2023 сторони узгодили, що у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством України та цим договором.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина 2 стаття 625 Цивільного кодексу України).

У пункті 7.2. Договору поставки №1/Я від 01.12.2023, зокрема, встановлено, що за невиконання своїх обов`язків щодо оплати товару, покупець несе відповідальність у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від невиплаченої суми за кожний день такого невиконання, а також покупець замість трьох процентів річних, передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, зобов`язується сплатити постачальнику 10% процентів річних від простроченої суми за весь час її прострочення.

Перевіривши проведені позивачем розрахунки пені, 10 % річних та інфляційних втрат, суд констатує, що позивач не вірно визначив початки періодів прострочення, а саме без врахування приписів частини 1 статті 253 Цивільного кодексу України, відповідно до якої перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Зокрема, боргові періоди визначені позивачем починаючи з останнього дня строку оплати вартості поставленого товару, а не на наступний день.

Отже, провівши власний розрахунок пені та 10 % річних, що передбачені пунктом 7.2. Договору поставки №1/Я від 01.12.2023, а також інфляційних втрат, що передбачені частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, з урахуванням боргових періодів визначених у відповідності до частини 1 статті 251 Цивільного кодексу України, часткових проплат та порядку їх зарахування, суд встановив, що дійсний розмір пені, що підлягав би стягненню з відповідача становив би 44 311, 35 грн, 10 % річних 16 226, 10 грн, а інфляційних втрат 15 001, 88 грн.

Разом з тим, при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог (частина 2 статті 237 Господарського процесуального кодексу України).

Відтак, суд, керуючись частиною 2 статті 237 Господарського процесуального кодексу України дійшов висновку про повне задоволення позовних вимог у розмірі, що визначені позивачем, а саме: 266 5809, 00 грн основного боргу, 39 799, 55 грн пені, 14 675, 24 грн 10 % річних та 14 230, 24 грн інфляційних втрат.

Крім того, згідно пункту 7.5. Договору поставки №1/Я від 01.12.2023 - погоджений розмір збитків та неустойки, який підлягає відшкодуванню покупцем постачальнику за несвоєчасність грошових розрахунків, не може бути більшим за суму заборгованості, скоригованої на офіційний індекс інфляції за відповідний період (час прострочення).

У даному випадку, заявлена позивачем до стягнення (та визнана судом обґрунтованою) сума пені не перевищує суму заборгованості, скоригованої на офіційний індекс інфляції за відповідний період (час прострочення), а тому твердження відповідача щодо безпідставності нарахування штрафних санкцій (пені) з огляду на умови пункту 7.5. Договору поставки №1/Я від 01.12.2023 судом відхиляються.

З огляду на вище зазначене, позовні вимоги підлягають повному задоволенню.

6. Розподіл судових витрат.

Позивач у позові просив стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору.

Відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України суд покладає судовий збір на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто в частині задоволених позовних вимог на відповідача.

Таким чином з огляду на задоволення позовних вимог у повному обсязі, суд покладає на відповідача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 5 029, 27 грн з урахуванням збільшених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 13, 73-77, 86, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, Суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроцентр Птахопром» - задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейд Граніт Інвест» (03039, вул. Голосіївська, буд. 17, м. Київ, ідентифікаційний код: 44638778) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроцентр Птахопром» (49106, вул. Мільмана, буд. 110, м. Дніпро, Дніпропетровська обл., ідентифікаційний код: 45348383) 266 580 (двісті шістдесят шість тисяч п`ятсот вісімдесят) грн 00 коп. - основного боргу, 39 799 (тридцять дев`ять тисяч сімсот дев`яносто дев`ять) грн 55 коп. - пені, 14 675 (чотирнадцять тисяч шістсот сімдесят п`ять) грн 24 коп. - 10 % річних, 14 230 (чотирнадцять тисяч двісті тридцять) грн 24 коп. - інфляційних втрат, а також 5 029 (п`ять тисяч двадцять дев`ять) грн 27 коп. - судового збору.

3. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 06.03.2025.

Суддя Г.П. Бондаренко - Легких