ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" березня 2025 р. Справа№ 910/17001/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кравчука Г.А.

суддів: Коробенка Г.П.

Тарасенко К.В.

при секретарі судового засідання: Нагулко А.Л.

за участю представників сторін:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: Гапоненко Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "Автофургон"

на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 02.07.2024 (повний текст складено 30.07.2024)

у справі № 910/17001/23 (суддя Бойко Р.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Нерон і партнери"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "Автофургон"

про визнання відсутнім права та недійсним договору,

ВСТАНОВИВ:

Обставини, що передували прийняттю оскаржуваного додаткового рішення.

У листопаді 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Нерон і партнери" (далі - ТОВ "Нерон і партнери", позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "Автофургон" (далі - ТОВ "ВКП "Автофургон", відповідач) про:

- визнання відсутнім у Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "Автофургон" прав кредитора стосовно Товариства з обмеженою відповідальністю "Нерон і партнери" (попередня назва товариства - "Міжнародна юридична компанія "Гапоненко Роман і партнери") за Договором №1-2022 від 20.10.2022;

- визнання недійсним Договору про відступлення права вимоги №3-2023 від 22.03.2023, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "Автофургон" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Нерон і партнери".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.11.2023 (постановленою після усунення позивачем недоліків позовної заяви, встановлених в ухвалі суду від 09.11.2023) позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження.

Як убачається з матеріалів справи, першою заявою по суті спору, поданою ТОВ "ВКП "Автофургон", є відзив на позовну заяву, в якому останнім викладено попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, відповідно до якого відповідач очікує понести в зв`язку із розглядом даної позовної заяви у суді першої інстанції судові витрати у розмірі 50 000,00 грн, докази понесення яких будуть подані в порядку та строки, що передбачені частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.06.2024 у справі № №910/17001/23 у задоволенні позову ТОВ "Нерон і партнери" відмовлено повністю.

Витрати зі сплати судового збору відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України за результатами розгляду цієї справи покладено на позивача.

При цьому питання щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу при ухваленні рішення у даній справі судом першої інстанції в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України не було вирішено.

18.06.2024 через систему "Електронний суд" від ТОВ "ВКП "Автофургон" надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, в якій заявник просив суд першої інстанції вирішити питання розподілу судових витрат відповідача у загальному розмірі 118 000,00 грн, з яких: 108 000,00 грн - витрати на професійну правничу допомогу та 10 000,00 грн - витрати на здійснення оцінки кредиторської вимоги.

В обгрунтування поданої заяви, відповідач просив врахувати, що ним у відзиві на позов заявлялося про надання доказів понесених ним витрат на правничу допомогу у межах та у строки, передбачені частиною 8 статті 129 ГПК України. Надані на підтвердження заявлених вимог щодо розподілу витрат на правничу допомогу Акти наданих послуг (складені на підставі Договору), за твердженням заявника, є безумовною підставою для їх відшкодування за рахунок іншої сторони, оскільки розмір таких витрат доведено, документально обгрунтовано, що, у свою чергу, відповідає критерію розумної необхідності, так як відповідач вимушено поніс витрати з проведення оцінки та витрати на правничу допомогу у суді через неправильні дії позивача та зверненням останнього ло суду з безпідставним позовом.

Відповідачем на підтвердження понесення витрат, заявлених до стягнення додатковим рішенням, було долучено докази, а саме: Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на (безкоштовний запит) на АО"Український правовий альянс", Договір про надання правової (правничої) допомоги №11/2023 від 01.11.2023 (далі - Договір №11/2023) та Додаткову угоду №1 від 30.05.2024 до Договору №11/2023 від 01.11.2023 (далі - Додаткова угода №1), які укладені між Адвокатським об`єднанням "Український правовий альянс" (адвокатське об`єднання) та ТОВ "ВПК "Автофургон" (клієнт); Акт надання послуг 5 від 08.12.2023 на суму 21 000,00 грн та Акт надання послуг №15 від 17.06.2024 на суму 87 000,00 грн; Договір про надання послуг з незалежної оцінки №Кред-22-03/23 від 08.03.2024 (далі - Договір №Кред-22-03/23) та Договір про надання послуг з незалежної оцінки №Кред-20-03/23 від 15.03.2024 (далі - Договір №Кред-20-03/23), які укладені між Суб`єктом оціночної діяльності, Консалтинговою компанією Приватним підприємством "Сант-2000" та ТОВ "ВКП "Автофургон"; Акт приймання-передачі послуг від 11.03.2024 на суму 5 000,00 грн, платіжна інструкція №1 від 14.03.2024 на суму 5 000,00 грн, Акт приймання-передачі послуг від 29.03.2024 на суму 5 000,00 грн, платіжна інструкція №2 від 29.03.2024 на суму 5 000,00 грн.

Матеріалами справи підтверджується надіслання копії цієї заяви позивачу.

Позивач 02.07.2024 подав до суду першої інстанції через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" заперечення на заяву відповідача, просив відмовити у її задоволенні з підстав недоведенності та безпідставності.

Короткий зміст додаткового рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 02.07.2024 у справі № 910/17001/23 відмовлено ТОВ "ВКП "Автофургон" у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення.

Додаткове рішення мотивоване тим, що витрати відповідача на правову допомогу не відповідають критерію реальності, враховуючи наявність у суду обґрунтованих сумнівів щодо надання відповідачу у межах даної справи професійної правової допомоги адвокатом Кострюковим В.І., оскільки керівник ТОВ "ВКП "Автофургон" підписував всі заяви та клопотання, брав участь у всіх засіданнях, а також до 27.02.2024 і сам здійснював адвокатську діяльність. За висновком суду першої інстанції про обґрунтованість таких сумнівів свідчить також і те, що Додаткова угода №1 від 30.05.2024, якою доповнено п. 1.2. Договору №11/2023 щодо надавання правової допомоги клієнту шляхом підготовки клопотань, заяв, позовних заяв, скарг, запитів, відзиву, відповіді на відзив, пояснень, заперечень, збір доказів в інтересах клієнта з подальшим поданням до суду клієнтом, аналізу судової практики та діючого законодавства, створення правової позиції для захисту інтересів клієнта, укладена після подання до суду першої інстанції відзиву на позовну заяву, клопотань про долучення доказів від 25.03.2024 та від 02.04.2024, заперечень на пояснення від 21.05.2024, доповнень до заперечення на пояснення від 22.05.2024, що може свідчити про укладення такої угоди виключно з метою заявлення в подальшому вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу з позивача.

Посилаючись на норми частини 3 статті 123 ГПК України, суд першої інстанції виснував про відсутність підстав для покладення на позивача витрат, пов`язаних з проведенням оцінки (підготовки звітів про оцінку майна), так як рішення суду у даній справі не грунтувалося на вказаних доказах, зазначені звіти не входили у предмет дослідження судом першої інстанції, між зазначеними звітами та мотивами ухваленого рішення відсутній причинно-наслідковий зв`язок.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги позивача та узагальнення її доводів.

Не погоджуючись із прийнятим додатковим рішенням, ТОВ "ВКП "Автофургон" 31.07.2024 звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (з урахуванням доповнень від 14.08.2024), в якій просить скасувати додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 02.07.2024 у справі № 910/17001/23; прийняти нове рішення, яким стягнути з ТОВ "Нерон і партнери" судові витрати (витрати на професійну правничу допомогу адвоката та витрати з проведення оцінки) у загальному розмірі - 118 000,00 грн на користь ТОВ "ВКП "Автофургон"; судові витрати у справі покласти на ТОВ "Нерон і партнери".

Обгрунтовуючи апеляційну скаргу на додаткове рішення, відповідач зазначив, що додаткове рішення суду першої інстанції від 02.07.2024 у даній справі є таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним з`ясуванням обставин справи, є необгрунтованим і незаконним та підлягає скасуванню.

Зокрема, відповідач вважає, що висновки суду першої інстанції в оскаржуваному судовому рішенні суперечать як положенням чинного процесуального права (статям 13, 74-78, 123, 126, 129 ГПК України) та матеріального права (статям 26, 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"), так і судовій практиці з цього питання, сформованій Верховним Судом (постанови Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03.09.2019 у справі №922/445/19 та від 22.11.2019 у справі №902/347/18, постанови Верховного Суду від 25.05.2021 у справі №910/7586/19, від 03.06.2020 у справі №211/1674/19)

Крім того, відповідач звертає увагу суду на тому, що у постанові Північного апеляційного господарського суду від 27.03.2024 у справі №910/18250/16 вже досліджено Договір №11/2023 про надання правової (правничої) допомоги від 01.11.2023 і на підставі даного Договору та Акта надання послуг частково задоволено витрати на правничу допомогу.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.07.2024 справу № 910/17001/23 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючого судді Кравчука Г.А., суддів Коробенка Г.П., Тищенко О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.08.2024 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/17001/23; відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою ТОВ "ВКП "Автофургон" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 02.07.2024 у справі № 910/17001/23 до надходження до суду матеріалів справи.

12.08.2024 матеріали справи № 910/17001/23 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Розпорядженням Керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 14.08.2024 призначено проведення повторного автоматизованого розподілу справи у зв`язку з перебуванням судді Тищенко О.В. у відрядженні.

Згідно з Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.08.2024 справу № 910/17001/23 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючого судді Кравчука Г.А., суддів Коробенка Г.П. та ОСОБА_1

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.08.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "ВКП "Автофургон" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 02.07.2024 у справі №910/17001/23; прийнято доповнення до апеляційної скарги ТОВ "ВКП "Автофургон" на додаткове рішення суду першої інстанції у даній справі; розгляд справи призначено на 15.10.2024 о 14 год 40 хв; рекомендовано учасникам справи вчинити відповідні процесуальні дії у встановлені судом апеляційної інстанції строки.

Однак, у зв`язку з відрядженням головуючого судді Кравчука Г.А. з 12.10.2024 по 20.10.2024 включно, судове засідання у призначений час не відбулось.

У зв`язку з перебуванням головуючого судді Кравчука Г.А. у відпустці з 21.10.2024 по 25.10.2024 включно, процесуальні дії у справі не вчинялись.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.10.2024 розгляд апеляційної скарги ТОВ "ВКП "Автофургон" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 02.07.2024 у справі № 910/17001/23 призначено на 26.11.2024 о 15 год 20 хв.

Проте, у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю головуючого судді Кравчука Г.А. з 04.11.2024 по 06.12.2024, судове засідання у призначений час не відбулось.

Розпорядженням Керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 10.12.2024 призначено проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи, у зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_1 , який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), з посади судді Північного апеляційного господарського суду у відставку.

Відповідно до Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.12.2024 справу №910/17001/23 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючого судді Кравчука Г.А., суддів Тарасенко К.В. та Коробенка Г.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.12.2024 зазначеною колегією суддів прийнято до свого провадження апеляційну скаргу ТОВ "ВКП "Автофургон" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 02.07.2024 у справі №910/17001/23, розгляд апеляційної скарги скаржника на додаткове рішення суду першої інстанції у даній справі призначено на 28.01.2025 о 16 год 00 хв.

У зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Коробенка Г.П. з 28.01.2025 по 07.02.2025 включно, судове засідання у призначений час не відбулось.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.02.2025 розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "Автофургон" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 02.07.2024 у справі № 910/17001/23 призначити на 06 березня 2025 року о 10 год 00 хв.

Позиція інших учасників справи.

26.08.2024 через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" до суду апеляційного суду від ТОВ "Нерон і партнери" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги ТОВ "ВКП "Автофургон", а додаткове рішення суду першої інстанції у даній справі залишити без змін.

Узагальнені заперечення позивача проти апеляційної скарги зводяться до того, що при ухваленні додаткового рішення суд першої інстанції правомірно виходив з недоведеності відповідачем права на компенсацію йому судових витрат на правничу допомогу та проведення оцінки кредиторської вимоги.

Явка представників сторін.

Представник позивача у судове засідання 06.03.2025 явку представника не забезпечив, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Представник відповідача у судовому засіданні 06.03.2025 підтримав вимоги апеляційної скарги, просить суд апеляційної інстанції її задовольнити, додаткове рішення суду першої інстанції у даній справі скасувати, прийняти нове рішення, яким заяву задовольнити, стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати в заявленій сумі.

За приписами частини першої ст. 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини зробив, зокрема, висновок про те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Передбачене ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S. A. v. Spain") від 07.07.1989).

Оскільки явка представника позивача в судове засідання не була визнана обов`язковою, а також враховуючи те, що судочинство здійснюється, серед іншого, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими ним процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість здійснення розгляду справи за відсутності представника позивача.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Предметом апеляційного оскарження у цій справі є додаткове рішення місцевого господарського суду, яким відмовлено відповідачу у задоволенні його заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення з позивача судових витрат (витрати на професійну правничу допомогу адвоката та витрати з проведення оцінки) у загальному розмірі 118 000,00 грн.

За приписами пункту 3 частини 1 статті 244 ГПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини 3 статті 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу та проведенням експертизи.

Згідно з положеннями частини 1 статті 129 ГПК України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у відповідності з вимогами частини 4 статті 129 ГПК України покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач зазначив, що його судові витрати даній справі складали 118 000,00грн, з яких: 108 000,00 грн на професійну правову допомогу та 10 000,00грн на проведення оцінки, щодо яких ним подано до суду першої інстанції заяву про їх розподіл з покладенням на позивача цих судових витрат у вказаному розмірі.

Щодо витрат на професійну правову допомогу.

Статтею 16 ГПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Згідно з частиною 1 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (частина 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

Правовий аналіз вищезазначених норм процесуального законодавства свідчить, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають розподілу між сторонами та у випадку, зокрема, відмови в позові покладаються на позивача.

Відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 126 ГПК України для цілей розподілу судових витрат:

1)розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 статті 126 ГПК України).

Як убачається з матеріалів справи, між ТОВ "ВКП "Автофургон" (клієнт) та Адвокатським об`єднанням "Український правовий альянс" (адвокатське об`єднання) укладено Договір про надання правової (правничої) допомоги №11/2023 від 01.11.2023 (надалі - Договір №11/2023).

Пунктом 1.1 Договору №11/2023 визначено, що клієнт доручає, а адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати правову (правничу) допомогу, яка полягає в представленні інтересів в судових і досудових справах у т.ч. підготовці адвокатського (их) запиту (ів) в інтересах клієнта, представлення інтересів в судах всіх інстанцій в тому числі господарських судах, установах, організаціях, підприємствах, перед фізичними особами.

Відповідно до пункту 1.2 Договору №11/2023 адвокатське об`єднання за цим Договором бере на себе зобов`язання надавати необхідну правову (правничу) допомогу Клієнту, а саме: підготовка клопотань, заяв, скарг, запитів, пояснень, заперечень, вимог з подальшим поданням до суду; аналіз судової практики та діючого законодавства, створення правової позиції.

30.05.2024 між адвокатським об`єднанням та клієнтом укладено Додаткову угоду №1 до Договору №11/2023 від 01.11.2023 (надалі - Додаткова угода №1).

Пунктом 3 Додаткової угоди №1 пункт 1.2. Договору №11/2023 викладено в такій редакції: надавати правову допомогу клієнту шляхом підготовки клопотань, заяв, позовних заяв, скарг, запитів, відзиви, відповіді на відзив, пояснень, заперечень, збір доказів в інтересах клієнта з подальшим поданням до суду клієнтом. Аналіз судової практики та діючого законодавства, створення правової позиції для захисту інтересів клієнта.

На підтвердження виконання зобов`язань за Договором №11/2023 та Додатковою угодою №1 відповідачем надано Акт надання послуг 5 від 08.12.2023 на суму 21 000,00 грн та Акт надання послуг №15 від 17.06.2024 на суму 87 000,00 грн.

За змістом Акта надання послуг 5 від 08.12.2023 правова допомога надана ТОВ "ВКП "Автофургон" у справі №910/17001/23 загальною вартістю 21 000,00 грн складається з таких послуг та витраченого адвокатом часу (ціна за одну годину наданих послуг становить 3 000,00 грн), а саме:

- аналіз позову позивача з урахуванням ст. 226 ГПК України щодо відповідності норм чинного законодавства (2 години);

- аналіз судової практики, діючого законодавства, правових висновків верховного суду (3 години);

- підготовка та направлення заперечення проти вирішення спору в господарському суді по справі №910/17001/23 (2 години).

Згідно з Актом надання послуг №15 від 17.06.2024 адвокатом надано ТОВ "ВКП "Автофургон" послуги загальною вартістю 87 000,00 грн, а саме:

- підготовка відзиву на позовну заяву з додатками по справі №910/17001/23 (21 000,00 грн/7 годин);

- клопотання про долучення доказів, збір доказів по справі №910/17001/23 (12 000,00 грн/4 години);

- гонорар за надання правової допомоги, підготовка правової позиції для клієнта (12 000,00 грн/4 години);

- гонорар за надання правової допомоги, аналіз судової практики (12 000,00 грн/4 години);

- клопотання про долучення додаткових доказів, збір доказів, пояснення від 02.04.2024 (18 000,00 грн/6 годин);

- підготовка заперечення на пояснення від 21.05.2024 з долученням доказів (9 000,00 грн/3 години);

- підготовка доповнень до заперечення на пояснення від 22.05.2024 з долученням доказів (3 000,00 грн/1 година).

За приписами частини 4 статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який водночас повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині 4 статті 126 ГПК України.

Частинами 5, 6 статті 126 ГПК України передбачено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У розумінні положень частини 5 статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі недотримання, на її думку, вимог стосовно співмірності витрат зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Відповідно до частини 8 статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Із аналізу положень пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 ГПК України убачається, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19.

Поряд з цим, суд апеляційного інстанції бере до уваги, що загальне правило розподілу інших судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, визначене частиною 4 статті 129 ГПК України. Водночас, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Відповідно до частини 5 статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 статті 129 цього Кодексу.

При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Таким чином, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі №905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19.

Крім того у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі № 916/2102/17, від 25.06.2019 у справі № 909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі № 922/928/18, від 30.07.2019 у справі №911/739/15 та від 01.08.2019 у справі № 915/237/18).

Таким чином, вирішуючи питання щодо компенсації стороні судового процесу, понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

Такі докази, відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України, суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

При цьому згідно зі статтею 74 ГПК України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Подані на підтвердження таких витрат докази мають окремо та у сукупності відповідати вимогам статей 75-79 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши та оцінивши заяву відповідача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу з доданими до неї документами, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що такі витрати відповідача не відповідають критерію реальності адвокатських витрат, а отже підстави для покладення на позивача таких витрат відсутні.

Так, матеріалами справи підтверджується, що всі заяви та клопотання у даній справі підписано керівником ТОВ "ВКП "Автофургон" Гапоненко Р.І., саме керівник відповідача брав участь у всіх судових засіданнях, при цьому до 27.02.2024 за відомостями Єдиного реєстру адвокатів України Гапоненко Р.І. з 2018 по 2024 роки здійснював адвокатську діяльність.

Крім того, подання до суду відзиву на позовну заяву, клопотань про долучення доказів від 25.03.2024 та від 02.04.2024, заперечень на пояснення від 21.05.2024, доповнень до заперечення на пояснення від 22.05.2024 здійснено відповідачем в особі керівника товариства Гапоненко Р.І. та за його підписом до укладення Додаткової угоди №1 від 30.05.2024, якою доповнено п. 1.2. Договору №11/2023 щодо надавання правової допомоги клієнту шляхом підготовки клопотань, заяв, позовних заяв, скарг, запитів, відзиви, відповіді на відзив, пояснень, заперечень, збір доказів в інтересах клієнта з подальшим поданням до суду клієнтом, аналізу судової практики та діючого законодавства, створення правової позиції для захисту інтересів клієнта.

Оцінюючи умови предмету Договору №11/2023, у редакції, чинній до 30.05.2024 (укладення Додаткової угоди №1 від 30.05.2024), за змістом пунктів 1.1 та 1.2 Договору, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що саме адвокатське об`єднання прийняло на себе зобов`язання надавати правову (правничу) допомогу клієнту, яка полягала в представленні його інтересів в судах всіх інстанцій (пункт 1.1) та підготовки клопотань, заяв, скарг, запитів, пояснень, заперечень, вимог з подальшим поданням до суду (пункт 1.2).

Отже, враховуючи зазначений зміст зобов`язань адвокатського об`єднання за Договором №11/2023 (у редакції, чинній до 30.05.2024), адвокатське об`єднання може вважатися таким, що виконало свої зобов`язання за цим Договором за умови доведення фактів представлення інтересів клієнта у суді або шляхом підтвердження обставин підготовки адвокатами адвокатського об`єднання клопотань, заяв, скарг, запитів, пояснень, заперечень, вимог з подальшим поданням їх саме адвокатом до суду. Дані обставини мають бути відображені в підписаних сторонами Актах наданих послуг.

Оскільки всі процесуальні дії щодо надання до суду першої інстанції у даній справі відзиву на позовну заяву, клопотань про долучення доказів від 25.03.2024 та від 02.04.2024, заперечень на пояснення від 21.05.2024, доповнень до заперечення на пояснення від 22.05.2024 здійснені відповідачем самостійно, матеріалами справи не підтверджується виконання саме адвокатським об`єднанням взятих на себе зобов`язань за умовами Договору №11/2023 (у редакції, чинній до 30.05.2024), тому суд першої інстанції правомірно не визнав доведеними обставини надання відповідачу професійної правової допомоги у межах цієї справи адвокатом Кострюковим В.І. у період до 30.05.2024.

В той же час, метою відшкодування судових витрат є компенсація витрат, понесених у зв`язку з розглядом певної справи, які в свою чергу мають відповідати таким критеріям визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини 1 статті 3 Цивільного кодексу України). Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними.

Принцип добросовісності - це загальноправовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав. Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, яка, виходячи із конституційних положень, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб.

Отже, принцип добросовісності передбачає, що сторони повинні діяти добросовісно під час реалізації своїх прав та передбаченого договором та/або законом виконання своїх зобов`язань.

Введення в цивільне законодавство принципу добросовісності як одного з найбільш загальних і важливих принципів цивільного права є заходом, спрямованим на зміцнення моральних засад цивільно-правового регулювання. Саме з позиції моральності слід підходити до оцінки поведінки суб`єкта права як добросовісного або недобросовісного.

З огляду на зазначене, враховуючи відсутність належних доказів надання адвокатом Кострюковим В.І. правової допомоги відповідачу, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволення заяви відповідача про ухвалення додаткового рішення в частині покладення на позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 108 000,00грн.

Щодо витрат відповідача на проведення оцінки (підготовку звітів про оцінку майна).

На підтвердження понесення витрат на послуги оцінки кредиторської вимоги ТОВ "ВКП "Автофургон" було долучено до заяви про ухвалення додаткового рішення Договір про надання послуг з незалежної оцінки №Кред-20-03/23 від 15.03.2024 (надалі - Договір №Кред-20-03/23) та Договір про надання послуг з незалежної оцінки №Кред-22-03/23 від 08.03.2024 (надалі - Договір №Кред-22-03/23), які укладені між Суб`єктом оціночної діяльності, Консалтинговою компанією Приватним підприємством "Сант-2000" (виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "Автофургон" (клієнт).

Пунктом 1.1 Договору №Кред-20-03/23 виконавець зобов`язується надати замовнику послуги з організації та проведення незалежної оцінки об`єкту: "Кредиторська вимога ТОВ Виробничо-комерційне підприємство "Автофургон" до боржника: Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАН" в сумі 1 481 090,33 гривень", з метою визначення ринкової вартості об`єкта оцінки станом на 20.03.2023 для використання у ліквідаційній процедурі у справі №904/1169/17 від 12.12.2018.

Відповідно до п. 4.1 Договору №Кред-20-03/23 вартість передбачених цим Договором послуг складає 5 000,00 грн., без ПДВ (ПП "САНТ-2000" є платником єдиного податку за ставкою 5%, свідоцтво серія Б №143019 від 01.01.2012).

Пунктом 1.1 Договору №Кред-22-03/23 виконавець зобов`язується надати замовнику послуги з організації та проведення незалежної оцінки об`єкту: "Кредиторська вимога: ТОВ Виробничо-комерційне підприємство "Автофургон" до боржника: ВАТ "СБК-Прогрес" в сумі 1 453 867,55 гривень", з метою визначення ринкової вартості об`єкта оцінки станом на 22.03.2023 для використання у ліквідаційній процедурі у справі №911/1012/13 від 29.07.2013.

Відповідно до п. 4.1 Договору №Кред-22-03/23 вартість передбачених цим Договором послуг складає 5 000,00 грн, без ПДВ (ПП "САНТ-2000" є платником єдиного податку за ставкою 5%, свідоцтво серія Б №143019 від 01.01.2012).

На підтвердження виконання зобов`язань за Договорами №Кред-20-03/23 та №Кред-22-03/23 відповідачем надано Акт приймання-передачі послуг від 11.03.2024 на суму 5 000,00 грн, платіжну інструкцію №1 від 14.03.2024 на суму 5 000,00 грн, Акт приймання-передачі послуг від 29.03.2024 на суму 5 000,00 грн, платіжну інструкцію №2 від 29.03.2024 на суму 5 000,00 грн.

Відповідно до Акта приймання-передачі послуг від 11.03.2024 Консалтинговою компанією Приватним підприємством "Сант-2000" надано ТОВ "ВКП "Автофургон" послуги по незалежній оцінці об`єкту: "Кредиторська вимога: ТОВ Виробничо-комерційне підприємство "Автофургон" до боржника: ВАТ "СБК-Прогрес" в сумі 1 453 867,55 гривень", які виконано в порядку та строки, визначені Договором №Кред-22-03/23 від 08.03.2024 (вартістю 5 000,00 грн).

Згідно з Актом приймання-передачі послуг від 15.03.2024 Консалтинговою компанією Приватним підприємством "Сант-2000" надано ТОВ "ВКП "Автофургон" послуги по незалежній оцінці об`єкту: "Кредиторська вимога ТОВ Виробничо-комерційне підприємство "Автофургон" до боржника: Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАН" в сумі 1 481 090,33 гривень", які виконано в порядку та строки, визначені Договором №Кред-20-03/23 від 15.03.2024 (вартістю 5 000,00 грн).

Судові витрати - це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи (аналогічний висновок міститься у п. 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 242/4741/16-ц).

Згідно зі статтею 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи за приписами частини 3 цієї статті належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

З огляду на зазначене, необхідною умовою віднесення витрат до судових витрат є їх пов`язаність з розглядом справи, тобто наявність такого нерозривного зв`язку з розглядом справи, що зумовлює необхідність їх понесення.

Спроможність доказу встановити обставини, тобто містити інформацію про обставини, які є предметом доказування, є ознакою його належності, яка є однією з характеристик аналізу доказів у відповідності до вимог статті 76 ГПК України.

Належність доказів - це властивість, пов`язана зі змістом судових доказів, з`ясувати належність доказу - це означає встановити, чи має він значення для вирішення господарського спору.

Колегія суддів апеляційного господарського суду відзначає, що звіт про оцінку майна є одним із засобів доказування, він, як доказ, повинен бути спроможний встановлювати наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для вирішення спору (стаття 73 ГПК України).

При цьому судове рішення про вирішення спору має грунтуватися саме на дослідженні такого звіту, оцінка якого має свідчити про існування причинно-наслідкового зв`язку між поданим стороною доказом (звітом про оцінку майна) та мотивами ухваленого судового рішення.

Однак, у даній справі суд першої інстанції при прийняті судового рішення за результатами вирішення спору між сторонами не досліджував зазначені звіти про оцінку майна як належні докази, висновки зазначених звітів не входили у предмет доказування, рішення щодо по суті спору у даній справі не грунтувалося на доводах, викладених у цих звітах.

Крім того, здійснюючи системний аналіз норм Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", колегія суддів апеляційного господарського суду констатує, що звіт по оцінку майна є документом, який фіксує дії суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо оцінки майна, здійснювані ним у певному порядку та спрямовані на виконання його професійних обов`язків, визначених законом і встановлених відповідним договором.

Отже, звіт про оцінку майна, який виконаний у відповідності до вимог Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", є письмовим доказом у розумінні статті 91 ГПК України, який може надаватись учасником судового процесу на підтвердження обставин, на яких грунтуються заявлені позовні вимоги чи заперення проти них, а тому підлягає оцінці судом у порядку, встановленому статтею 86 ГПК України, у сукупності з іншими доказами у справі.

Зазначений звіт про оцінку майна не є висновком експерта, у зв`язку з чим до нього не можуть застосовуватися вимоги, передбачені положеннями статей 99-104 ГПК України, а отже і приписи пункту 2 частини 3 статті 123 ГПК України (належність до судових витрат, пов`язаних з проведенням експертизи) та статті 127 ГПК України (порядок відшкодування витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони).

Таким чином, колегія судів апеляційного господарського суду вважає, що понесені відповідачем витрати на проведення незалежної оцінки майна в розмірі 10 000,00грн не підлягають покладенню на позивача, оскільки не є витратами, пов`язаними з проведенням експертизи, та такими, що перебувають у нерозривному зв`язку з розглядом цієї справи.

З огляду на встановлені обставини, дослідивши та оцінивши заяву ТОВ "ВКП "Автофургон" про покладення понесених ним витрат на професійну правничу допомогу та проведення замовленої ним незалежної оцінки майна за результатами розгляду справи у суді першої інстанції на позивача, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні цієї заяви відповідача.

У зв`язку з наведеним, доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, спростовуються встановленими обставинами та застосованими нормами матеріального та процесуального права, підстави для задоволення апеляційної скарги відповідача відсутні.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Нормою статті 276 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що оскаржуване додаткове рішення місцевого господарського суду у даній справі відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається. Скаржником не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства щодо спростування висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

УХВАЛИВ:

1.Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "Автофургон" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 02.07.2024 у справі № 910/17001/23 залишити без задоволення.

2.Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 02.07.2024 у справі №910/17001/23 залишити без змін.

3.Матеріали справи №910/17001/23 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 07.03.2025.

Головуючий суддя Г.А. Кравчук

Судді Г.П. Коробенко

К.В. Тарасенко