ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" лютого 2025 р. Справа№ 910/6872/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Мальченко А.О.

Хрипуна О.О.

при секретарі судового засідання Цікра А.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 17.02.2025

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «ЖИТЛО-СЕРВІС» на рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2024

у справі №910/6872/24 (суддя Карабань Я.А.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Київенерго-Борг»

до Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «ЖИТЛО-СЕРВІС»

про стягнення 776 084, 92 грн,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю «Київенерго-Борг» (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «ЖИТЛО-СЕРВІС» (надалі - відповідач) про стягнення суми грошових коштів у розмірі 776 084, 92 грн, з яких: 669 185, 95 грн інфляційні втрати та 106 898, 97 грн 3% річних.

Позовні вимоги, з посиланням на ст. 526, 599, 611, 625 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України, обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем свого грошового зобов`язання за договором постачання теплової енергії у гарячій воді № 5211304 від 06.11.2017, в частині повної та своєчасної оплати спожитої теплової енергії та застосуванні відповідальності за порушення такого грошового зобов`язання у вигляді 3 % річних та інфляційний втрат.

Від відповідача надійшов відзив на позов, у якому останній заперечує щодо задоволення позову та, зокрема, вказує, що позивач не є кредитором за вимогою про стягнення боргу внаслідок уступки права вимоги іншій особі. Зазначає, що в період дії воєнного стану забороняється нараховувати, зокрема, інфляційні втрати та проценти річних, на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.09.2024 у справі №910/6872/24 позов задоволено частково.

Стягнуто з Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «ЖИТЛО-СЕРВІС» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Київенерго-Борг» 27 596 (двадцять сім тисяч п`ятсот дев`яносто шість) грн 61 коп. 3 % річних, 209 669 (двісті дев`ять тисяч шістсот шістдесят дев`ять) грн 08 коп. інфляційних втрат та 3 558 (три тисячі п`ятсот п`ятдесят вісім) грн 99 коп. судового збору.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи позов частково, місцевий господарський суд виходив з часткової обґрунтованості заявлених вимог.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач 24.09.2024 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати повністю та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апелянт вважає, що судом першої інстанції не надано оцінку поданим відповідачем доказам (повідомлення про зміну кредитора від 09.11.2021, відповідь на повідомлення від 13.12.2021, та лист від 29.12.2021) та не застосовано норми ст. 517 ЦК України.

Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, зводяться до наступного:

У відповідача відсутнє прострочення грошового зобов`язання перед позивачем за період з 26.08.2021 по 29.12.2021, оскільки лише 29.12.2021 позивач направив відповідачу документи на підтвердження набуття права вимоги боргів відповідача перед ПАТ «Київенерго», а тому нарахування інфляційних втрат та 3% річних за період вересень - грудень 2021 є необґрунтованим.

Оскільки в бухгалтерському обліку відповідача був відсутній борг за договором постачання, а також відсутні первинні документи бухгалтерського обліку на підтвердження існування суми боргу, позивач так і не надав документів, що засвідчують передане право вимоги, тому відповідач не погасив борг, скориставшись своїм правом, передбаченим ч.2 ст.517 ЦК України.

В період з 29.12.2021 по дату набрання рішенням суду у справі №910/465/23 у відповідача відсутнє прострочення грошового зобов`язання перед позивачем.

Вважає, що розмір інфляційних втрат за період січень-лютий 2022 становить 53500,03 грн., а розмір 3% річних за цей період становить 8 491,26 грн.

Якщо суд визнає законним рішення суду першої інстанції, то розмір інфляційних втрат за період з вересня 2021 по березень 2022 в сумі 209 669,08 грн вважає помилковим, та за розрахунками відповідача становить 121 758,68 грн.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 23.09.2024 апеляційну скаргу передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Мальченко А.О., Гончаров С.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.10.2024 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/6872/24.

Відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «ЖИТЛО-СЕРВІС» на рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2024 у справі №910/6872/24.

Матеріали справи №910/6872/24 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому у справі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.10.2024 залишено апеляційну скаргу без руху з підстав не надіслання копії апеляційної скарги з додатками до електронного кабінету позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Київенерго-Борг» та неподання доказів, які підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі.

25.10.2024 (документ сформований в системі «Електронний суд» 25.10.2024) на виконання вимог ухвали Північного апеляційного господарського суду від 15.10.2024 апелянтом подано заяву про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої долучено сканкопію платіжної інструкції №5180 від 24.10.2025 про про доплату судового збору за подання апеляційної скарги в електронній формі в сумі 5837,12 грн та квитанцію №1938046 про доставку документів до зареєстрованого електронного кабінету позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Київенерго-Борг» в підсистемі «Електронний суд» ЄСІТС.

Розпорядженням Керівника апарату від 29.10.2024 №09.1-08/4067/24 у зв`язку з перебуванням судді Гончарова С.А. у тривалій відпустці з 27.10.2024, справу №910/6872/24 передано на повторний автоматизований розподіл судових справ.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.10.2024 справу №910/6872/24 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді: Скрипки І.М., суддів: Хрипуна О.О., Мальченко А.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.10.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «ЖИТЛО-СЕРВІС» на рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2024 у справі №910/6872/24, справу призначено до розгляду в судовому засіданні на 16.12.2024.

З метою повного, всебічного та об`єктивного дослідження фактичних обставин справи, враховуючи задоволення клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи, ухвалою суду від 16.12.2024 відкладено розгляд справи на 17.02.2025.

Явка представників сторін

Відповідно до частини 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Нормами статті 120 Господарського процесуального кодексу України передбачена можливість повідомлення сторін про призначення справи до розгляду та про дату, час і місце проведення судового засідання чи проведення відповідної процесуальної дії шляхом направлення повідомлень на адресу електронної пошти та з використанням засобів мобільного зв`язку.

В судове засідання 17.02.2025 представник позивача не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини його неявки суду не відомі.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційної інстанції 17.02.2025 підтримав доводи апеляційної скарги, просив оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про відмову в позові.

Враховуючи положення ч.12 ст.270 ГПК України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, зважаючи на те, що явка представника позивача обов`язковою в судове засідання не визнавалась, судова колегія вважає за можливе розглянути справу у його відсутність за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні 17.02.2025 відповідно до ст. 240, 283 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

12.06.2023 рішенням Господарського суду міста Києва в справі № 910/465/23, залишеного без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 13.09.2023, яке набрало законної сили 13.09.2023, позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Київенерго-Борг» задоволено повністю та стягнуто з Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Київенерго-Борг» 1 844 828, 50 грн основного боргу та 22 137, 94 грн судового збору.

У межах справи судом було встановлено наявність заборгованості у Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Київенерго-Борг» за тимчасовим договором на постачання теплової енергії у гарячій воді № 5211304 від 06.11.2017 у розмірі 1 844 828, 50 грн.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначає, що станом на 31.07.2023 вказане рішення суду відповідачем не виконано. Відповідачем, у свою чергу, до відзиву додано платіжну інструкцію № 611 від 01.08.2023 про сплату на користь позивача суми основного боргу в розмірі 2 053 963, 08 грн.

Враховуючи неналежне виконання відповідачем умов договору та в подальшому несвоєчасне виконання судового рішення, позивач просить суд стягнути з відповідача 669 185, 95 грн інфляційних втрат за загальний період з вересня 2021 року по липень 2023 року та 106 898, 97 грн 3% річних за загальний період з 26.08.2021 по 31.07.2023.

Відповідно до норм статей 598-609 Цивільного кодексу України, рішення суду про стягнення боргу не є підставою для припинення грошового зобов`язання. У той же час, приписи статті 625 Цивільного кодексу України не заперечують звернення кредитора з вимогою про стягнення з боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, суми інфляційних та процентів річних від простроченої суми за невиконання грошового зобов`язання, зокрема, за період після прийняття судом відповідного рішення.

Частиною 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.06.2023 у справі № 910/465/23, яке набрало законної сили 13.09.2023, було встановлено факт прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання за тимчасовим договором на постачання теплової енергії у гарячій воді № 5211304 від 06.11.2017, в частині повної та своєчасної оплати спожитої теплової енергії та факт наявності заборгованості відповідача перед позивачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як установлено судом у справі № 910/465/23, 06.11.2017 між Публічним акціонерним товариством «КИЇВЕНЕРГО» (далі - постачальник) (перейменоване з 01.01.2019 в Акціонерне товариство «КИЇВЕНЕРГО», з 09.08.2019 - в Акціонерне товариство «К.ЕНЕРГО») та Комунальним підприємством з експлуатації і ремонту житлового фонду «ЖИТЛО-СЕРВІС» (далі - споживач) був укладений договір (тимчасовий) на постачання теплової енергії у гарячій воді № 521304 (далі - договір або договір № 521304 від 06.11.2017), відповідно до умов пункту 1.1 якого постачальник зобов`язується виробити та поставити теплову енергію споживачу для потреб опалення, вентиляції та гарячого водопостачання, а споживач зобов`язується отримати її та оплатити відповідно до умов, викладених в цьому договорі.

Згідно пп. 2.2.1 п. 2.2 договору постачальник зобов`язався безперебійно постачати теплову енергію у гарячій воді на межу балансової належності із споживачем (додатки 3, 4) для потреб опалення - в період опалювального сезону; для гарячого водопостачання - протягом року згідно із заявленими споживачем величинами приєднаного теплового навантаження, зазначеними в додатку 1.

Відповідно до пп. 2.2.2 п. 2.2 договору постачальник зобов`язався щомісячно оформляти для споживача: - величину фактично спожитої теплової енергії, визначену в Гігакалоріях (облікову картку) та її вартість за кожним особовим рахунком споживача за розрахунковий період (місяць); - рахунок-фактуру, яка включає загальну вартість теплової енергії поточного місяця з урахуванням кінцевого сальдо розрахунків на його початок; - акт звіряння розрахунків; - акт приймання-передавання товарної продукції.

Згідно пп. 2.3.1 п. 2.3 договору споживач зобов`язався дотримуватись кількості споживання теплової енергії за кожним параметром в обсягах, які визначені у додатку 1, не допускаючи їх перевищення; своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії в терміни та за тарифами, зазначеними у додатку 2.

Згідно п. 4.1 договору, цей договір набуває чинності з дня його підписання та діє до 15.06.2018.

У додатку 2 до договору («Тарифи та порядок розрахунків»), який в силу п. 5.5 договору є невід`ємною частиною договору, сторони визначили порядок розрахунків за теплову енергію, зокрема узгодили такі умови:

- споживач щомісяця з 12 по 15 число отримує в ЦОК за адресою: просп. Голосіївський, 30Б, оформлену постачальником рахунок-фактуру на суму, яка включає загальну вартість теплової енергії поточного місяця та кінцеве сальдо розрахунків на початок поточного місяця, акт приймання - передавання товарної продукції, облікову картку фактичного споживання за попередній період та акт звіряння, які оформлює і повертає один примірник постачальнику протягом двох днів з моменту їх одержання (пункт 9 Додатку 2 до Договору);

- споживач на розрахунковий рахунок постачальника, відкритий у філії - Головному управлінні по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» (код банку 322669), щомісячно: - забезпечує не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунком, оплату коштів від населення за фактично спожиту теплову енергію на поточний рахунок постачальника ….; - до 25 числа поточного місяця, сплачує вартість теплової енергії, яка використовується орендарями, на рахунок постачальника згідно з його розрахунком за кожною тарифною групою окремо … (пункт 10 додатку 2 до договору).

25.08.2021 відбувся електронний аукціон з продажу майна банкрута - Акціонерного товариства «К.ЕНЕРГО» за лотом № 71, предметом якого було право вимоги на дебіторську заборгованість за спожиту теплову енергію та супутні послуги (послуги теплової енергії, послуги центрального опалення, послуги гарячої води, послуги надання конденсату, послуги надання хімічно очищеної води) на суму 241 900 394 грн, за результатами якого переможцем визначено Товариство з обмеженою відповідальністю «СПОРТСЕРВІС-СТМ», що підтверджується Протоколом електронного аукціону № UA-PS-2021-08-10-000016-3 від 25.08.2021.

Згідно з актом про придбання майна на аукціоні від 30.08.2021, Акціонерним товариством «К.ЕНЕРГО» передано, а покупцем (Товариством з обмеженою відповідальністю «СПОРТСЕРВІС-СТМ») прийнято майно, що є предметом продажу на аукціоні № UA-PS-2021-08-10-000016-3 по лоту № 71, а саме: право вимоги на дебіторську заборгованість за спожиту теплову енергію та супутні послуги (послуги теплової енергії, послуги центрального опалення, послуги гарячої води, послуги надання конденсату, послуги надання хімічно очищеної води) на суму 241 900 394 грн, в тому числі заборгованість Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «ЖИТЛО-СЕРВІС» (відповідач) за договором № 521304 від 06.11.2017 у розмірі 1 844 828, 50 грн, що підтверджується витягом з додатку № 1 до акту про придбання майна на аукціоні від 30.08.2021 (пункт 20).

Товариство з обмеженою відповідальністю «СПОРТСЕРВІС-СТМ» змінило найменування на Товариство з обмеженою відповідальністю «Київенерго-Борг» (позивач) на підставі протоколу № 1/2021 Загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «СПОРТСЕРВІС-СТМ» від 14.09.2021.

Як установлено судом у справі № 910/465/23, 25.08.2021 згідно з протоколом електронного аукціону № UA-PS-2021-08-10-000016-3 Товариство з обмеженою відповідальністю «СПОРТСЕРВІС-СТМ», яке змінило найменування на Товариство з обмеженою відповідальністю «Київенерго-Борг» (позивач), на аукціоні з придбання майна банкрута - Акціонерного товариства «К.ЕНЕРГО» за лотом № 71 придбало право вимоги на дебіторську заборгованість за спожиту теплову енергію та супутні послуги на суму 241 900 394, 00 грн.

Згідно з актом про придбання майна на аукціоні від 30.08.2021 року Акціонерне товариство «К.ЕНЕРГО» передано, а покупцем прийнято майно, що є предметом продажу на аукціоні з придбання майна банкрута - Акціонерного товариства «К.ЕНЕРГО» за лотом № 71, а саме: право вимоги на дебіторську заборгованість за спожиту теплову енергію та супутні послуги на суму 241 900 394 грн, в тому числі заборгованість Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «ЖИТЛО-СЕРВІС» за договором № 521304 від 06.11.2017 у розмірі 1 844 828, 50 грн.

Враховуючи, що за результатами аукціону Товариство з обмеженою відповідальністю «СПОРТСЕРВІС-СТМ», яке змінило найменування на Товариство з обмеженою відповідальністю «Київенерго-Борг», набуло право вимоги на дебіторську заборгованість за спожиту теплову енергію та супутні послуги на суму 241 900 394, 18 грн, в тому числі і на заборгованість Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «ЖИТЛО-СЕРВІС» за договором № 521304 від 06.11.2017 у розмірі 1 844 828, 50 грн, а отже права та обов`язки у спірних матеріальних правовідносинах перейшли від Акціонерного товариства «К.ЕНЕРГО» (колишня назва Публічне акціонерне товариство «КИЇВЕНЕРГО») до його правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «СПОРТСЕРВІС-СТМ» (змінило назву на Товариство з обмеженою відповідальністю «Київенерго-Борг»).

У справі № 910/465/23 суд дійшов висновку, що результати аукціону № UA-PS-2021-08-10-000016-3 є чинними, докази протилежного в матеріалах справи відсутні, відтак позивач став новим кредитором за договором № 521304 від 06.11.2017 та набув права вимоги до відповідача щодо погашення заборгованості за цим договором у розмірі 1 844 828, 50 грн.

Предметом даного спору є вимоги позивача до відповідача про стягнення суми відповідальності за порушення грошового зобов`язання в розмірі 669 185, 95 грн інфляційних втрат та 106 898, 97 грн 3% річних.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного відповідачем в апеляційній скарзі

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі «Трофимчук проти України» no.4241/03 від 28.10.2010).

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що рішення суду підлягає залишенню без змін, виходячи з наступного.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання

Як вбачається з матеріалів справи, рішення суду від 12.06.2023 по справі № 910/465/23 виконано відповідачем лише 01.08.2023, що підтверджується платіжною інструкцією № 611 від 01.08.2023.

У зв`язку з несвоєчасним виконанням грошового зобов`язання відповідачем у розмірі 1 844 828, 50 грн, позивачем здійснено нарахування 669 185, 95 грн інфляційних втрат за загальний період з вересня 2021 року по липень 2023 року та 106 898, 97 грн 3% річних за загальний період з 26.08.2021 (наступний день після придбання позивачем права вимоги на заборгованість за спожиту теплову енергію та супутні послуги) по 31.07.2023 (останній день перед датою першої оплати відповідачем заборгованості на виконання рішення суду від 12.06.2023 по справі № 910/465/23).

Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми за користування коштами.

Передбачені викладеними вище нормами законодавства, наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов`язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.

Зазначений спосіб розрахунку склався як усталена судова практика, його використовують всі бухгалтерські програми розрахунку інфляційних.

Вказана правова позиція також викладена в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19.

Доводи відповідача про те, що позивач не є кредитором за вимогою про стягнення боргу внаслідок уступки права вимоги іншій особі, обґрунтовано відхилені судом першої інстанції, оскільки, як вбачається зі змісту ухвали Господарського суду міста Києва від 04.03.2024 по справі № 910/465/23, договір цесії між Товариством з обмеженою відповідальністю «Київенерго-Борг», як первісним кредитором/кредитором та Приватним підприємством «ВРЕГУЛЬОВАНИЙ БОРГ», як новим кредитором, укладений 05.02.2024, тоді як позивачем у даній справі нараховано 3 % річних та інфляційні втрати за період з 26.08.2021 по 31.07.2023.

Одночасно судом прийняті до уваги доводи відповідача про те, що в період дії воєнного стану забороняється нараховувати, зокрема, інфляційні втрати та проценти річних, нараховані на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги населенням.

Згідно ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору; житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що колективний споживач - юридична особа, що об`єднує споживачів у будівлі та в їхніх інтересах укладає договір про надання комунальної послуги.

За змістом ст. 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.

Відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022 (Указ затверджено Законом № 2102-ІХ від 24.02.2022) введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022.

Постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 № 206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» визначено, що в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні», до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги; припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг населенню у разі їх не оплати або оплати не в повному обсязі.

Згідно пункту 3 ця постанова набирає чинності з дня її опублікування і застосовується з 24 лютого 2022 року.

Відповідно до п.п. 2.1., 2.2. Статуту Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «ЖИТЛО-СЕРВІС» (а.с. 29), метою його діяльності є задоволення потреб фізичних та юридичних осіб щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту житлових і нежитлових приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території. Предметом діяльності підприємства є надання житлово-комунальних послуг споживачам.

Згідно акту прийому-передачі до договору № 41 від 05.04.2017 щодо обслуговування КП «ЖИТЛО-СЕРВІС» житлово-офісного комплексу з підземним паркінгом за адресою: м. Київ, вулиця Професора Підвисоцького, 4-В, житлово-офісний комплекс з підземним паркінгом за адресою: м. Київ, вулиця Професора Підвисоцького, 4-В, передано на обслуговування відповідача, як управителю (а.с. 32).

Розпорядженням Печерської районної місті Києві державної адміністрації № 442 від 14.08.2017, закінченому будівництвом об`єкту «Будівництво житлового будинку (доступне житло) для працівників медичних закладів комунальної власності м. Києва по вул. Професора Підвисоцького, 4-В у Печерському районі м. Києва» присвоєно поштову адресу: вул.Кахи Бендукідзе, 2 у Печерському районі м. Києва.

Відповідно до пп. 2.3.5. п. 2.3. тимчасового договору на постачання теплової енергії у гарячій воді № 521304 від 06.11.2017, споживач зобов`язується забезпечувати своєчасне надходження коштів на рахунок постачальника або на транзитний рахунок Головного інформаційно-обчислювального центру (ГІОЦ) КМДА від мешканців за спожиту енергію.

Отже, суд приходить до висновку, що заборгованість за договором на постачання теплової енергії у гарячій воді № 521304 від 06.11.2017 утворилась внаслідок несплати населенням за спожиту теплову енергію у будинку № 2 по вул. Бендукідзе у м. Києві, а тому відповідач у справі виступає у спірних відносинах з позивачем саме як колективний побутовий споживач та договір укладений для забезпечення та сприяння мешканцями будинку в отриманні житлово-комунальних послуг належної якості та у встановлений строк.

У свою чергу, хоча положення постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 № 206 прямо не забороняє нарахування комунальному підприємству з експлуатації і ремонту житлового фонду, яке є юридичною особою, 3 % річних та інфляційних втрат, однак зважаючи на ті обставини, що в даному випадку відповідач діє лише як управитель будинку, суд дійшов висновку, що на споживання теплової енергії власниками приміщень у будинку розповсюджується дія постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 № 206, яка забороняє нарахування 3 % річних та інфляційних втрат.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 13.02.2024 у справі № 922/1717/23.

Отже, постанова Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 № 206 підлягає застосуванню до спірних правовідносин у частині заявлених до стягнення 3 % річних та інфляційних, які нараховані за період, що входить до періоду дії воєнного стану.

У свою чергу, вказана постанова не передбачає підстав для заборони нарахування та стягнення пені, 3% річних та інфляційних, нарахованих до ведення в Україні воєнного стану.

З урахуванням викладеного вище, суд, здійснивши розрахунок 3% річних за період з 26.08.2021 по 23.02.2022 встановив, що розмір 3 % річних за вказаний період складає 27 596, 61 грн, що є менше за суму заявлену позивачем, а тому вимога про стягнення 3 % річних підлягає частковому задоволенню, а саме в розмірі встановленому судом.

Здійснивши розрахунок інфляційних втрат за період з вересня 2021 року по березень 2022 року, суд встановив, що розмір інфляційних втрат за вказаний період складає 209 669, 08 грн, що є менше за суму заявлену позивачем, а тому вимога про стягнення інфляційних втрат підлягає частковому задоволенню, а саме в розмірі встановленому судом.

При цьому розрахунок відповідача, наведений в апеляційній скарзі, відхиляється як арифметично невірний.

Апеляційним судом також враховано, що прострочення відповідачем розрахунків за спожиту теплову енергію відбувалось систематично та тривалий період часу (з 01.11.2017 по момент примусового стягнення коштів 01.08.2023).

Факт прострочення установлений рішеннями суду у справі №910/465/23 та не спростовується відповідачем.

Посилання відповідача як на підставу скасування судового рішення на порушення судом ст. 517 ЦК України, а саме, що він мав право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні, колегією суддів відхиляється, оскільки вказана норма не зобов`язує нового кредитора надавати боржнику первинні документи, які були ним складені у договірних відносинах з первісним кредитором, відображені у власному бухгалтерському та податковому обліку. В даному випадку новий кредитор мав довести факт переходу права вимоги за чинними правовідносинами, які виникли з договору між відповідачем та постачальним теплової енергії.

Як зазначає позивач, відповідач не здійснював оплати основного боргу ні первісному кредитору, ні новому кредитору (позивачу), внаслідок чого борг було стягнуто в процесі примусового виконання наказу Господарського суду м. Києва у справі №910/465/23 за виконавчим провадженням № 72339622 (ідентифікатор доступу 39ДБ8БД5АДБ4) та 01.08.2023 перераховані Дарницьким відділом державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) стягувачу (позивачу).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції правильно спирався на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах від 13.03.2018, від 24.04.2019, від 05.03.2020 Верховного Суду по справах № 910/13407/17, № 915/370/16 та № 916/3545/15.

Всі інші доводи та міркування учасників судового процесу обґрунтовано не досліджувались судом з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, та дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову.

З огляду на викладене, доводи апелянта (відповідача), викладені в апеляційній скарзі, є ідентичними доводам відзиву на позовну заяву, та не спростовують вірного по суті рішення суду, при ухваленні якого судом надано оцінку як кожному доказу окремо, так і в їх сукупності, вірно встановлено характер спірних правовідносин та в цілому правильно застосовані норми матеріального права, які їх регулюють.

Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди відповідача з висновками суду першої інстанції про часткове задоволення позову, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що у апеляційній скарзі не наведено достатніх та переконливих доводів, на підставі яких колегія суддів могла б дійти висновку про помилковість висновків суду першої інстанції.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994, серія А, №303-А, п.29).

Статтею 276 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, доводи відповідача (апелянта) суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду про часткове задоволення позову.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст.129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «ЖИТЛО-СЕРВІС» на рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2024 у справі №910/6872/24 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2024 у справі №910/6872/24 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Комунальне підприємство з експлуатації і ремонту житлового фонду «ЖИТЛО-СЕРВІС».

4. Матеріали справи №910/6872/24 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови підписано 11.03.2025.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді А.О. Мальченко

О.О. Хрипун