ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

10.03.2025 Справа № 914/595/25

Господарський суд Львівської області в складі судді Бургарт Т.І., розглянувши заяву

Львівського комунального підприємства «Агенція ресурсів Львівської міської ради» (79008, місто Львів, площа Галицька, 15, )

про видачу судового наказу про стягнення з

Боржника Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРОЦЕНТР» (79013, місто Львів, вулиця Степана Бандери, 6, ) заборгованості в сумі 6 141.90 грн з відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

ВСТАНОВИВ:

05 березня 2025 року Львівське комунальне підприємство «Агенція ресурсів Львівської міської ради» звернулося до Господарського суду Львівської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРОЦЕНТР» 6 141.90 грн заборгованості з відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Степана Бандери, 6.

Розглянувши заяву про видачу судового наказу та додані документи на підтвердження наявності заборгованості, суд дійшов висновку, що заявлена вимога не може бути задоволена в порядку наказного провадження з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст.12 Господарського процесуального кодексу України, наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Пунктом 5 частини 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою.

Згідно положень статей 256 257 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Заявлена до стягнення вимога не належить до переліку таких вимог, для яких встановлена спеціальна позовна давність, відтак, строк позовної давності для цієї вимоги становить три роки відповідно до положень статті 257- 258 Цивільного кодексу України.

Як вбачається із наявної в матеріалах заяви довідки Львівської міської ради Департаменту економічного розвитку ЛКП «Агенція ресурсів Львівської міської ради» вих.№01/03 від 04 березня 2025 року, Заявник просить стягнути із Боржника заборгованість, яка виникла за період з січня 2021 року по лютий 2023 року на підставі Договору № 388 про відшкодування експлуатаційних витрат (надання послуг з утримання нежитлового будинку, його частин, споруд, групи будинків), що був укладений сторонами 07 лютого 2020 року.

Сторонами у договорі визначено строк виконання зобов`язання щодо відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна, зокрема, пунктом 2.2.6 передбачено, що зобов`язання виконуються щомісячно, не пізніше 10 числа місяця, наступного за тим, в якому були понесені витрати.

Враховуючи те, що сторонами визначені строки виконання зобов`язань за договором в розрізі помісячно, початок перебігу позовної давності за такими зобов`язаннями починається зі спливом строку виконання також в розрізі помісячно відповідно до вимог ч. 5 ст. 261 Цивільного кодексу України.

Відтак, строк виконання зобов`язань за січень 2021 року сплив 10 лютого 2021 року, а строк позовної давності щодо вимоги про стягнення суми коштів на виконання вказаного зобов`язання, розпочавши свій відлік 11 лютого 2021 року, сплив через 3 роки, а саме 11 лютого 2024 року.

Заявником в суму заявленої грошової вимоги включено заборгованість за 2021 в розрізі помісячно, відповідно, трирічний строк позовної давності щодо вимог про стягнення цієї заборгованості сплив у відповідних місяцях 2024 року, як і строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості за січень березень 2022 року, який сплив у відповідних місяцях 2025 року.

Заявлення в порядку наказного провадження вимог з моменту виникнення права на які пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом, відповідно до п.5 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України, є підставою для відмови у видачі судового наказу.

Відповідно до ч.2 ст.152 Господарського процесуального кодексу України, про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у видачі судового наказу. Відповідно до ч.2 ст.153 Господарського процесуального кодексу України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Як вбачається із матеріалів заяви про видачу судового наказу Заявник сплатив судовий збір у розмірі 302,80 грн. Згідно з ч.2 ст.151 ГПК України у разі відмови у видачі судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається.

У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Керуючись статтями 147, 148, 150, 152, 153, 154, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити Львівському комунальному підприємству «Агенція ресурсів Львівської міської ради» у видачі судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРОЦЕНТР» заборгованості з відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 36,6 кв.м., яка виникла за період з січня 2021 року по лютий 2023 року у сумі 6 141,90 грн.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена у строки та в порядку, встановлені ст. ст. 255, 256 ГПК України.

Суддя Бургарт Т.І.