ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" січня 2025 р. м. Київ Справа № 911/2083/24

м. Київ, вул. С. Петлюри, буд. 16/108

Господарський суд Київської області

Господарський суд Київської області, одноособово, у складі судді Саванчук С.О., секретар судового засідання Яковенко М.С., розглянув матеріали справи

за позовом Керівника Вишгородської окружної прокуратури Київської області

07301, Київська обл., Вишгородський р-н, м. Вишгород, вул. Кургузова, буд. 13, код ЄДРПОУ

в інтересах держави до:

Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області

07101, Київська обл., Вишгородський р-н, м. Слуватич, пл. Центральна, буд. 7,

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: Комунальне підприємство "Житлово комунальний центр" Славутицької міської ради

07101, Київська обл., Вишгородський р-н, м. Славутич, Київський кв-л, буд. 14,

за участі представників сторін:

прокурора Наумова К.О., службове посвідчення №069057 від 01.03.2023;

відповідача не з`явився;

третьої особи не з`явився;

Обставини справи:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява (вх. №3247 від 06.08.2024) Керівника Вишгородської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави до Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області про зобов`язання вчинення дій щодо державної реєстрації права комунальної власності.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірні нежитлові приміщення -протирадіоційні укриття № 255005 та №255009 є самостійними об?єктами цивільних правовідносин, мають спеціальний правовий статус та порядок використання, процедура виключення захисних споруд цивільного захисту з обліку, що передбачена законодавством, не проводилась, в результаті приватизації квартир багатоквартирних житлових будинків їх мешканцями, право спільної сумісної власності на такі приміщення у них не виникло, з метою усунення правової невизначеності статусу об?єктів цивільного захисту у спірних правовідносинах є обґрунтовані підстави заявити вимогу про зобов?язання Славутицької міської ради вчинити дії щодо державної реєстрації права комунальної власності на приміщення ПРУ №255005 та №255009, розташовані в будинках № 1 та № 5 Деснянського кварталу м. Славутич відповідно.

Судом встановлено, що позовна заява і додані до неї документи відповідають вимогам статей 162, 164, 172, частині 5 статті 174, статті 175 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням такого.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що держава може вступати в цивільні (господарські) та адміністративні правовідносини. У випадку, коли держава вступає в цивільні (господарські) правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими учасниками цих правовідносин. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов?язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема у господарських, правовідносинах. Тому у відносинах, у які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов?язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі №5023/10655/11, від 26.02.2019 у справі № 915/478/18, від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц).

Згідно з пунктом 3 частиною 1 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до частини 1 статті 53 Господарського процесуального кодексу України у випадках, встановлених законом, органи державної влади, органи місцевого самоврядування можуть звертатися до суду в інтересах інших осіб, державних чи суспільних інтересах та брати участь у цих справах. Прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Відповідно до абзацу 1 частини 3 статті 23 Закону України Про прокуратуру прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Ключовим для застосування повноважень, передбачених статею 23 Закону України Про прокуратуру, є поняття інтерес держави.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 року у справі № 1-1/99 державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави полягають у необхідності здійснення загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб?єктів права власності та господарювання тощо.

Водночас, Конституція України та Закон України Про прокуратуру надають прокурору повноваження з представництва не тільки загальнодержавних інтересів, але й локальних інтересів держави, у тому числі інтересів територіальної громади (близька за містом правова позиція Великої Палати Верховного Суду викладена в постанові від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17).

Надмірна формалізація інтересів держави особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно. Аналогічна усталена позиція, зокрема, викладена у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 № 806/1000/17, від 02.10.2018 № 4/166 Б, від 17.10.2018 № 910/11919/17, від 08.02.2019 № 915/20/18, від 19.03.2019 у справі № 925/1381/16.

Конституцією України визначено, що людина, її життя і здоров?я, честь і гідність, недоторканність і безпека є найвищою соціальною цінністю; державна політика повинна спрямовуватися на захист національних інтересів і гарантування в Україні безпеки особи, суспільства і держави від зовнішніх і внутрішніх загроз в усіх сферах життєдіяльності.

Згідно із статті 27 Конституції України кожна людина має невід?ємне право на життя, обов`язок держави - захищати життя людини. Відповідно до статті 4 Кодексу цивільного захисту України, цивільний захист - це комплекс заходів, які реалізуються на території України в мирний час та в особливий період і спрямовані на захист населення, територій, навколишнього природного середовища, майна, матеріальних і культурних цінностей від надзвичайних ситуацій та інших небезпечних подій, запобігання виникненню таких ситуацій та подій, ліквідацію їх наслідків, надання допомоги постраждалим, здійснення державного нагляду (контролю) у сфері пожежної та техногенної безпеки.

Суб?єктами забезпечення цивільного захисту є центральні органи виконавчої влади, інші державні органи, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації, органи місцевого самоврядування, суб?єкти господарювання, громадські організації (стаття 6 Кодекс цивільного захисту України).

З огляду на вказані положення чинного законодавства, судом взято до уваги, що прокурором обгрунтоване наданими до матеріалів позову доказами та доводами право на звернення з цим позовом до суду, у зв`язку із бездіяльністю уповноваженого органу щодо вчинення спірних дій у сфері суспільно значущих інтересів.

Прокурором у позовній заяві також заявлено про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Комунального підприємства "Житлово комунальний центр" Славутицької міської ради (07101, Київська обл., Вишгородський р-н, м. Славутич, Київський кв-л, буд. 14, ).

Відповідно до статті 50 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи. Якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення господарського суду може вплинути на права та обов`язки осіб, які не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

З огляду на зміст спірних правовідносин, суд дійшов висновку про наявність підстав для залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Комунального підприємства "Житлово комунальний центр" Славутицької міської ради як колишнього балансоутримувача будинків, в яких розташовані спірні протирадіаційні укриття, списання яких без зазначення про спірні ПРУ, на думку прокурора, і призвело до порушення спірного права, відтак, рішення у цій справі може вплинути на права чи обов`язки вказаного комунального підприємства.

Зважаючи на вказане, суд дійшов висновку про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 26.08.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 24.09.2024 о 14:00 та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: Комунальне підприємство "Житлово комунальний центр" Славутицької міської ради.

У судове засідання 24.09.2024 з`явився прокурор, представники відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомленні через підсистему ЄСІТС Електронний суд.

У судовому засіданні 24.09.2024 відповідно до пункту 12 частини 2 статті 182 Господарського процесуального кодексу України суд встановлює відповідачу строк на подання заперечень на відповідь на відзив.

Відповідно до статті 113 Господарського процесуального кодексу України, строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 183 Господарського процесуального кодексу України суд відкладає підготовче засідання в межах визначеного цим Кодексом строку підготовчого провадження у випадках, коли питання, визначені частиною 2 статті 182 Господарського процесуального кодексу України, не можуть бути розглянуті у даному підготовчому засіданні.

З метою надання сторонам можливості для повної реалізації своїх процесуальних прав та неможливістю вчинення всіх дій, визначених частиною 2 статті 182 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про відкладення підготовчого засідання.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 24.09.2024 відкладено підготовче засідання на 22.10.2024 та встановлено процесуальний строк.

У підготовче засідання 22.10.2024 з`явився прокурор, представники відповідача та третьої особи не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені через підсистему ЄСІТС Електронний суд.

У підготовчому засіданні 22.10.2024 судом, відповідно до пункту 15 частини 2 статті 182 Господарського процесуального кодексу України встановлено порядок з`ясування обставин та дослідження доказів при розгляді справи по суті, вчинено інші дії, передбачені частиною 2 статті 182 цього Кодексу, відповідно до обставин справи, у суду відсутні підстави для відкладення підготовчого засідання або оголошення у ньому перерви, сторонами не вказано про бажання реалізувати будь-які процесуальні права на цій стадії процесу, не заявлено клопотань про відкладення підготовчого засідання.

Згідно з частинами 2, 5 статті 185 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 22.10.2024 закрито підготовче провадження у справі №911/2083/24 та призначено судове засідання з розгляду справи по суті на 19.11.2024.

У судове засідання 19.11.2024 з`явився прокурор, представники відповідача та третьої особи не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені через підсистему ЄСІТС Електронний суд.

У судовому засіданні розпочато розгляд справи по суті, прокурором надані пояснення на стадії дослідження доказів, встановлено недоплату судового збору, з метою надання учасникам справи можливості для повної реалізації своїх процесуальних прав, враховуючи обставини справи, суд дійшов висновку про оголошення перерви у судовому засіданні до 14.01.2025 о 14:40, відповідно до частини 2 статті 216 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до частин 2, 3 статті 120 Господарського процесуального кодексу України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою; повідомлення здійснюється шляхом вручення ухвали у порядку, передбаченому Господарського процесуального кодексу України для вручення судових рішень.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 27.12.2024 відкладено судове засідання з розгляду справи по суті на 14.01.2025 о 14:40.

Через підсистему ЄСІТС Електронний суд прокурором подана заява (вх.№ 13826/24 від 03.12.2024) з доказами доплати судового збору.

У судове засідання 14.01.2025 з`явився прокурор, представники відповідача та третьої особи не з`явились, про дату час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином за допомогою підсистеми ЄСІТС Електронний суд.

Прокурор у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, наполягав на їх задоволенні.

У судовому засіданні 14.01.2025 проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

За результатами розгляду матеріалів справи, дослідження доказів та оцінки їх у сукупності, з урахуванням вимог чинного законодавства, суд

встановив:

Як вбачається з викладених у позові обставин, Вишгородською окружною прокуратурою подано позов до Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області про зобов`язання вчинити дії, а саме: зобов`язати Славутицьку міську раду Вишгородського району Київської області вчинити дії щодо державної реєстрації права комунальної власності Славутицької міської територіальної громади на захисні споруди цивільного захисту - протирадіаційні укриття (далі ПРУ):

- протирадіаційне укриття № 255005, розташоване за адресою: Деснянський квартал, буд.1, м. Славутич, Вишгородський район, Київська область;

- протирадіаційне укриття № 255009, розташоване за адресою: Деснянський квартал, буд.5, м. Славутич, Вишгородський район, Київська область.

В обґрунтування позовних вимог прокурор зазначає, що ним виявлено факт порушення інтересів держави в сфері цивільного захисту населення, що виразилось у бездіяльності Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області щодо вжиття заходів з державної реєстрації права комунальної власності на захисні споруди цивільного захисту.

Вишгородською окружною прокуратурою Київської області при виконанні повноважень, визначених статтею 131-1 Конституції України та статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», виявлені факти порушення інтересів держави у сфері цивільного захисту населення на території Славутицької міської територіальної громади.

Зокрема, під час опрацювання інформації та документів, наданих на запити прокурора органами місцевого самоврядування, державними органами виконавчої влади, у тому числі уповноваженими територіальними органами ДСНС України, встановлено факти бездіяльності Славутицької міської ради щодо державної реєстрації права комунальної власності на захисні споруди цивільного захисту протирадіаційні укриття №255005, №255009, що розташовані у підвальних приміщеннях багатоквартирних будинків №1, №5, Деснянський квартал, місто Славутич, Вишгородський район, Київська область.

Установлено, що Славутич місто у Вишгородському районі Київської області, що розташоване на лівому березі Дніпра, з населенням близько 25 тис. осіб, яке було закладено 1986 року для евакуйованих після Чорнобильської катастрофи з теперішньої зони відчуження працівників Чорнобильської атомної електростанції.

30.06.1988 державною приймальною комісією складений акт про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта « 10 квартирний житловий будинок № 1а 3 МБК», якому, на цей час, присвоєно адресу: Деснянський (первинна назва Ленінградський) квартал, буд. 1, м. Славутич, Вишгородський район, Київська область. Акт затверджено рішенням виконавчого комітету Славутицької міської Ради народних депутатів від 30.06.1988 №85.

20.12.1987 та 28.03.1988 державною приймальною комісією складені акти про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів: «Житловий будинок № 3 МБК-3 (40 квартир)» та « 60 квартирний житловий будинок № 4 МБК-3», яким, на цей час, присвоєно адресу: Деснянський (первинна назва Ленінградський) квартал, буд. 5, м. Славутич, Вишгородський район, Київська область. Акти затверджено рішеннями виконавчого комітету Славутицької міської Ради народних депутатів від 21.12.1987 № 44 та від 31.03.1988 № 34 відповідно.

У пунктах 20 вказаних актів зазначено, що будівельно-монтажні роботи виконані відповідно до проєкту, будівельних норм та правил.

Згідно з проєктом забудови містобудівного комплексу № 3 міста Славутича, том ІІІ, книга 3:2 «Житловий будинок № 1-а. Заходи щодо цивільної оборони. Креслення» в підвальних приміщеннях будинку № 1-а, якому, на цей час, присвоєно адресу: Деснянський квартал, буд. 1, м. Славутич, передбачається протирадіаційне укриття в осях забудови 1+3 (загальною площею 439,25 кв.м, що розраховане на 560 осіб) та в осях забудови 5+7 (загальною площею 439,45 кв.м, що розраховане на 560 осіб).

Відповідно до проєкту забудови містобудівного комплексу № 3 міста Славутича, том ІІІ, книга 3.5 «Житловий будинок № 3. Заходи щодо цивільної оборони. Креслення» в підвальних приміщеннях будинку № 3, якому, на цей час, присвоєно адресу: Деснянський квартал, буд. 5, м. Славутич, передбачається протирадіаційне укриття загальною площею 439,45 кв.м, що розраховане на 560 осіб.

Згідно з пунктом 1.1 СНіП 3.01.09-84 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом захисних споруд і їх утримання в мирний час» (документ розміщено у вільному доступі в мережі Інтернет за посиланням https://ventportal.com/node/272), які були чинними на момент прийняття в експлуатацію багатоквартирних будинків №1 та №5 Деснянського (Ленінградського) кварталу м. Славутич, разом з основним об`єктом будівництва або його пусковим комплексом державні приймальні комісії окремо приймали в експлуатацію закінчені будівництвом вбудовані в будівлі захисні споруди, що входили до комплексу будівництва об`єктів виробничого або житлово-цивільного призначення, а також передбачені у складі новозбудованих та реконструйованих копалень та шахт. Датою введення в експлуатацію захисних споруд вважається дата підписання акту державної приймальної комісії.

З урахуванням наведеного вище, прокурор стверджував, що протирадіаційні укриття №255005, №255009, що розташовані у підвальних приміщеннях багатоквартирних будинків №1, №5 Деснянського кварталу міста Славутич Вишгородського району Київської області, введені в експлуатацію у 1987 та 1988 роках відповідно, разом із житловими будинками № 1 та № 5 як окремі об`єкти нерухомого майна протирадіаційні укриття, що у мирний час можуть використовуватись згідно з установленого порядку для господарських чи побутових потреб, однак, без зміни первісного функціонального призначення таких захисних споруд цивільного захисту та мають постійно перебувати у стані придатному до використання за первісним призначенням як основний вид колективного захисту населення від засобів масового ураження в особливий період та надзвичайних ситуацій у мирний час.

На підтвердження вказаних обставин, прокурор долучив до позовної заяви копії паспортів сховищ (протирадіаційних укриттів) № 5, №9, витягів з технічних паспортів на захисні споруди цивільного захисту (протирадіаційні укриття) №255005 та №25509, копії облікових карток захисних споруд цивільного захисту протирадіаційних укриттів №25505 та №255509, фотокопії витягів з проєктів забудови містобудівного комплексу №3 міста Славутича, а саме: щодо житлового будинку №1-а (на цей час, поштова адреса: Деснянський квартал, будинок 1) та будинок №3 (на цей час, поштова адреса: Деснянський квартал, будинок 5), копії актів робочої комісії про прийняття закінчених будівництвом споруд.

За твердженнями прокурора, до 2001 року житловий фонд м. Славутич, у тому числі, житлові будинки № 1 та № 5 Деснянського кварталу, перебували у державній власності та знаходилися у віданні та на балансі ВП «Чорнобильська АЕС» ДП НАЕК «Енергоатом». На виконання затверджених Президентом України 19.10.2000 "Заходів до закриття Чорнобильської АЕС" у 2001 році здійснено безоплатну передачу низки об`єктів державної власності у комунальну власність територіальної громади м. Славутич.

Згідно з актами прийому-передачі відомчих об`єктів у комунальну власність від 31.03.2001, житлові будинки № 1 та №5 Деснянського кварталу (на той час, Ленінградського) (інв. № 4001 та №4005 відповідно) прийнято у комунальну власність м. Славутич разом з проєктною та виконавчою документацією щодо їх будівництва.

Суд встановив, що Славутицька міська рада Київської області своїм рішенням від 16.05.2001 №244-32-XXIII «Про комунальну власність територіальної громади м.Славутича» затвердила акти прийому-передачі об`єктів права державної власності в комунальну власність територіальної громади м. Славутич, у тому числі, акти про передачу будинків № 1 та № 5 Деснянського кварталу (на той час, Ленінградського).

Згідно з додатком № 1 до цього рішення ради, необоротні активи, у тому числі, будинки № 1 та № 5 Деснянського кварталу (на той час, Ленінградського), передано на баланс комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства», якому надано повноваження безпосереднього управління вказаним майном.

Згідно з поясненнями прокурора, за інформацією ДСП «Чорнобильська АЕС» від 06.02.2024 № 499/24 всі документи щодо об`єктів, які передавались у комунальну власність територіальної громади міста, знаходились в архіві Управління житлово-комунального господарства, який на момент вищевказаної передачі був структурним підрозділом Чорнобильської АЕС та самостійно здійснював бухгалтерський облік основних засобів.

У подальшому, як зазначив прокурор, на підставі рішення виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області від 27.10.2003 № 534 «Про передачу об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Славутича» житлові будинки, у тому числі, будинки № 1 та № 5 Деснянського кварталу (на той час, Ленінградського) були передані з балансу комунального підприємства «Управління житлово-комунального господарства» на баланс комунального підприємства «Житлово-комунальний центр» Славутицької міської ради (далі КП «ЖКЦ») (копія рішення наявна у матеріалах справи).

Прокурор зазначив, що на підставі розпорядження виконавчого комітету Славутицької міської ради від 25.05.2006 № 163 КП «ЖКЦ» як балансоутримувачем 13.09.2006 проведена інвентаризація вбудованих у будинки № 1 та № 5 Деснянського кварталу (на той час, Ленінградського) комунальних захисних споруд цивільної оборони ПРУ № 5 та № 9 відповідно, за наслідками чого комісією складені акти інвентаризації, які затверджені Славутицьким міським головою Удовиченком В.П. 03.11.2006, відповідальним за здійснення контролю за утриманням вказаних захисних споруд визначено директора КП «ЖКЦ» Жаболенко І.М.

Відповідно до виготовленого 01.04.2008 відповідно до положень Інструкції щодо утримання захисних споруд цивільної оборони у мирний час, затвердженої наказом Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи від 09.10.2006 № 653, паспорту сховища (протирадіаційного укриття) № 5 (255005), останнє вбудоване у житлову будівлю 5-ти поверхів, розташоване за адресою: Ленінградський (на цей час, Деснянський) квартал, буд. 1, м. Славутич, Київська область, знаходиться у комунальній власності та належить на праві господарського відання КП «ЖКЦ»; дата прийняття в експлуатацію 1987 рік; загальна площа 880 кв. м, місткість осіб 1120; наявні системи вентиляції, опалення, енергопостачання, водопостачання; призначення ПРУ у мирний час господарчі потреби; час приведення ПРУ у готовність 24 години. Аналогічні відомості про ПРУ № 255005 містяться й у виготовленій 01.04.2008 обліковій картці ЗСЦО протирадіаційного укриття.

Відповідно до паспорту сховища (протирадіаційного укриття) № 9 (255009), останнє вбудоване у житлову будівлю 5-ти поверхів, розташоване за адресою: Ленінградський (на цей час, Деснянський) квартал, буд. 5, м. Славутич, Київська область, знаходиться у комунальній власності та належить на праві господарського відання КП «ЖКЦ»; дата прийняття в експлуатацію 1987 рік; загальна площа 439,45 кв. м, місткість осіб 560; наявні системи вентиляції, опалення, енергопостачання, водопостачання; призначення ПРУ у мирний час господарчі потреби; час приведення ПРУ у готовність 24 години. Аналогічні дані про ПРУ № 255009 містяться й у виготовленій 01.04.2008 обліковій картці ЗСЦО протирадіаційного укриття.

У подальшому, за ствердженням прокурора, на замовлення КП «ЖКЦ» у 2013 та 2016 роках КП «Агентство регіонального розвитку» складені оновлені технічні паспорти на захисні споруди цивільного захисту комунальної власності м. Славутич, зокрема, протирадіаційні укриття № 255005 та № 255009, в яких указано їх загальні площі у розмірі 1047,7 кв.м та 1317,8 кв.м відповідно (копії оновлених технічних паспортів наявні у матеріалах справи).

Разом з тим, як зазначив прокурор, не зважаючи на проведення у вказаний період часу технічної інвентаризації усіх захисних споруд цивільного захисту комунальної форми власності м. Славутич, основна мета якої полягала у здійсненні реєстрації речових прав на кожну захисну споруду як об`єкт нерухомого майна для належного контролю за наявністю та фактичним технічним станом захисних споруд, їх належним утриманням та експлуатацією, встановлення рівня їх готовності до використання за призначенням, уточнення державного обліку захисних споруд, а також недопущення їх хаотичної реконструкції та переобладнання, така реєстрація права комунальної власності та відповідних речових прав балансоутримувачів на захисні споруди міста була проведена лише частково, а саме: усього стосовно 7 ПРУ з № 255001 - 255004, № 255006, № 255007, № 255008, хоча згідно з обліком захисних споруд вказане КП «ЖКЦ» було балансоутримувачем 32 захисних споруд комунальної власності.

Прокурор стверджував, що за відомостями Вишгородського районного управління ГУ ДСНС України у Київській області, ГУ ДСНС України у Київській області, в електронній базі фонду захисних споруд цивільного захисту Київської області у м. Славутич обліковується 44 протирадіаційних укриттів, у тому числі, ПРУ № 255005 та № 255009 балансоутримувачем яких раніше значилось КП «ЖКЦ». При цьому, докази на підтвердження факту виключення вищевказаних ПРУ з фонду захисних споруд цивільного захисту відсутні та останні, до цього часу, перебувають на обліку органів ДСНС. Стан готовності ПРУ № 255005 та № 255009 до укриття населення визначається як «обмежено готове», не зважаючи на триваючий воєнний стан в країні, введений через військову агресію Російської Федерації з 24.02.2022 Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, який триває до цього часу.

Окремо прокурор звернув увагу на те, що листом від 09.06.2023 № 56.17-721/56.17 Вишгородське районне управління ГУ ДСНС України в Київській області повідомило про те, що в ході проведення комісійних оперативних оглядів захисних споруд цивільного захисту м. Славутич фахівцем відділу організації заходів цивільного захисту виявлено 32 безхазяйні захисні споруди цивільного захисту, у тому числі, ПРУ № 255005 та № 255009, які, до цього часу, перебували на балансі КП «ЖКЦ». Аналогічного змісту отримано листи з ГУ ДСНС у Київській області від 14.12.2023 № 56 01-10272/56 11 та від 22.02.2024 № 56 05-1618/56 8.

Як зазначив прокурор, рішенням Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області від 03.03.2023 № 808-17-VIII погоджений наказ КП «ЖКЦ» від 01.02.2023 № 7 «Про списання з балансу Комунального підприємства «Житлово - комунальний центр» Славутицької міської ради багатоквартирних будинків» (далі наказ № 7), згідно з яким розпочато процедуру списання багатоквартирних житлових будинків, що знаходились на балансі цього комунального підприємства, з урахуванням вимог Порядку списання з балансу багатоквартирних будинків, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2016 № 301 (копія рішення та наказу наявні в матеріалах справи).

Відповідно до пункту 6.3. вказаного наказу № 7, у разі виявлення під час списання з балансу багатоквартирного будинку квартир та/або нежитлових приміщень, які не перебувають у приватній власності та право державної чи комунальної власності на них не зареєстровано, необхідно здійснити прийняття таких приміщень на баланс КП «ЖКЦ» та повідомити Виконавчий комітет Славутицької міської ради з метою реєстрації права власності на них в установленому законом порядку.

За ствердженням прокурора, 28.03.2023 списано багатоквартирні будинки № 1 та №5 Деснянського кварталу м. Славутич.

Зі змісту актів про списання з балансу КП «ЖКЦ» багатоквартирних будинків від 28.03.2023 вбачається, що акти містять загальну інформацію про дати їх введення в експлуатацію та площу, а саме: будинок № 1 введено в експлуатацію у 1988 році, загальна площа 5629,6 кв. м; будинок № 5 введено в експлуатацію у 1988 році, загальна площа 6798,6 кв. м.

Однак прокурор зауважив, що в жодному із вказаних актів не зазначено відомостей про те, що у підвальних приміщеннях будинків розташовуються протирадіаційні укриття, хоча вказані відомості були достовірно відомі комунальному підприємству як балансоутримувачу захисних споруд цивільного захисту ПРУ № 255005 та № 255009.

За змістом листа КП «Житлово-комунальний центр» № 448 від 03.07.2023, усі відомості про виявлені під час списання з балансу багатоквартирних будинків нежитлові приміщення, які не перебувають у приватній власності їх мешканців, містяться в актах про списання багатоквартирних будинків, однак, такі приміщення на баланс КП «ЖКЦ» не прийняті.

За змістом інформації, наданої Виконавчим комітетом Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області листом № 01-12/1909 від 13.09.2023, право державної чи комунальної власності на низку протирадіаційних укриттів комунальної власності м. Славутич наразі не зареєстровано, у тому числі, № 255005 та № 255009. Відповідно до актів приймання-передачі від 31.03.2001 з державної в комунальну власність передавався виключно житловий фонд із зазначенням переліку житлових будинків та деякі супутні об`єкти соціальної інфраструктури. Проте, жодне ПРУ як окремий об`єкт нерухомого майна в цих актах не значиться та не передавався державою у власність міської громади.

Прокурор зауважив, що за твердженням виконавчого органу міської ради, на цей час, власниками підвальних приміщень, що раніше обліковувались як ПРУ, балансоутримувачем яких було КП «ЖКЦ», відповідно до норм Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» є мешканці багатоквартирних житлових будинків на праві спільної сумісної власності, оскільки такі приміщення мають статус допоміжних приміщень багатоквартирного будинку та, відповідно, є спільним майном мешканців таких багатоквартирних будинків.

За твердженням прокурора, відповідь аналогічного змісту про відсутність правових підстав для проведення державної реєстрації права комунальної власності на розташовані у підвальних приміщеннях багатоквартирних житлових будинків протирадіаційні укриття Виконавчий комітет Славутицької міської ради надав у листі № 01-12/2614 від 26.12.2023 на запит прокуратури № 54/2-8285вих23 від 20.12.2023, в якому ставилась вимога добровільно усунути порушення вимог закону та самостійно вжити заходи для реєстрації права комунальної власності на захисні споруди цивільного захисту міста, у тому числі, й спірні ПРУ № 255005 та № 255009 (копія звернення та відповіді наявні в матеріалах справи).

При цьому, з наявних у матеріалах справи витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що за місцем знаходження спірного нерухомого майна будинки № 1 та № 5 Деснянського кварталу м. Славутич Вишгородського району Київської області право комунальної власності на жодне спірне протирадіаційне укриття наразі не зареєстровано.

Суд встановив, що Вишгородська окружна прокуратура звернулась з листом № 54/2-285вих від 15.01.2024 до Головного управління ДСНС України в Київській області, в якому просила останнє повідомити прокуратуру, чи перебувають на електронному обліку захисні споруди цивільного захисту Київської області певні захисні споруди цивільного захисту, у тому числі ПРУ № 255005 та № 255009.

У відповідь на звернення прокуратури, Головним управлінням ДСНС України в Київській області направлений лист № 5604-742/568 від 25.01.2024, за змістом якого, ПРУ, у тому числі, ПРУ № 255005 та № 255009, перебувають на електронному обліку захисних споруд цивільного захисту Київської області. Також у листі було зазначено, що ані в минулому, ані в поточному році звернень щодо погодження виключення з фонду захисних споруд цивільного захисту протирадіаційних укриттів, у тому числі, спірних ПРУ, до Головного управління не надходило.

У матеріалах справи також наявний лист Департаменту цивільного захисту, оборони та взаємодії з правоохоронними органами Київської обласної державної адміністрації № 1294/27.01/27.02/2024 від 05.02.2024, яким останнє проінформувало прокуратуру, що процедура виключення спірних захисних споруд цивільного захисту із фонду захисних споруд в порядку, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України № 138 від 10.03.2017, не проводилася, у зв`язку з чим департамент просив негайно вжити заходів прокурорського реагування за виявленими фактами порушення вимог законодавства про цивільний захист населення.

Звертаючись до суду з даним позовом, прокурор зазначив, що не зважаючи на факт поінформованості посадових осіб Славутицької міської ради про розташування у підвальних приміщеннях багатоквартирних будинків № 1 та № 5 Деснянського кварталу м. Славутич Вишгородського району Київської області окремих об`єктів нерухомого майна комунальної власності, а саме: захисних споруд цивільного захисту ПРУ № 255005 та № 255009, органом місцевого самоврядування як дійсним власником цього нерухомого майна комунальної форми власності, а також їх балансоутримувачем протягом тривалого часу не було здійснено заходів до повного виконання вимог пункту 10 постанови Кабінету Міністрів України № 301 від 20.04.2016 та пункту 6.3 наказу КП «ЖКЦ» № 7 щодо дій з реєстрації права комунальної власності на такі приміщення в установленому законом порядку та прийняття їх на баланс уповноваженого балансоутримувача, що створює правову невизначеність щодо статусу цих об`єктів цивільного захисту та суб`єктів, зобов`язаних здійснювати його утримання у придатному стані до використання за призначенням в особливий період укриття населення.

Як наслідок, згідно з поясненнями прокурора, бездіяльність представницького органу місцевого самоврядування щодо державної реєстрації права комунальної власності та відсутність балансоутримувача захисних споруд безумовно свідчить про ухилення Славутицькою міською радою від виконання передбаченого законом обов`язку, призводить до неможливості забезпечити їх належний технічний стан, який дозволяє привести укриття у готовність до використання за призначенням, що становить небезпеку для життя і здоров`я громадян, особливо в умовах правового режиму воєнного стану, має наслідком невиконання вимог законодавства не лише у сфері державної реєстрації й належного обліку комунального майна, а й у сфері цивільного захисту, чим порушуються інтереси держави й територіальної громади та встановлені державою гарантії із забезпечення конституційних прав громадян на захист життя і здоров`я.

Враховуючи, що питання створення, обліку та утримання комунальних захисних споруд у готовому до використання стані, на думку прокуратури, відповідає інтересам суспільства і держави та має виключне значення для забезпечення захисту мирного населення, збереження життя та здоров`я людей під час військової агресії, тоді як отримана прокурором інформація свідчить про наявність грубих порушень законодавства про державну реєстрацію речових прав та про цивільний захист з боку органу місцевого самоврядування, у цій ситуації наявний виключний випадок, за якого порушення інтересів держави супроводжується неналежним виконанням відповідачем наданих державою функцій, що призводить в силу норм статті 131-1 Конституції України та статті 23 Закону України «Про прокуратуру» до виникнення в органів прокуратури не лише права, а й обов`язку вжити представницьких заходів на захист інтересів держави в суді, оскільки зволікання з підтвердженням дійсного правового статусу захисних споруд, визначенням їх балансоутримувача та подальшим приведенням їх у стан готовності може мати наслідки у вигляді загибелі людей.

З урахуванням зазначеного вище, оскільки, за твердженням прокурора, спірні нежитлові приміщення протирадіаційні укриття № 255005 та № 255009, є самостійними об`єктами цивільних відносин, мають спеціальний правовий статус та порядок використання, передбачена законодавством процедура виключення захисних споруд цивільного захисту з обліку не проводилась, в результаті приватизації квартир багатоквартирних житлових будинків їх мешканцями право спільної сумісної власності на такі приміщення не виникло, з метою усунення правової невизначеності статусу об`єктів цивільного захисту та застосування ефективного способу цивільного захисту у спірних правовідносинах, прокурор звернувся до суду з даним позовом про зобов`язання Славутицьку міську раду вчинити дії з державної реєстрації права комунальної власності на приміщення ПРУ № 255005 та № 255009, які розташовані в будинках № 1 та № 5 Деснянського кварталу м. Славутич Вишгородського району Київської області.

Стосовно підстав для представництва прокурором інтересів держави суд встановив та зазначає таке.

Частинами 2, 3 статті 4 Господарського процесуального кодексу України визначено, що державні органи та органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до частини 1 статті 53 Господарського процесуального кодексу України, у випадках, встановлених законом, органи державної влади, органи місцевого самоврядування можуть звертатися до суду в інтересах інших осіб, державних чи суспільних інтересах та брати участь у цих справах. Прокурор, який звертається до господарського суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

За змістом частин 4, 5 статті 53 Господарського процесуального кодексу України, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що держава може вступати в цивільні (господарські) та адміністративні правовідносини. У випадку, коли держава вступає в цивільні (господарські) правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими учасниками цих правовідносин. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема у господарських, правовідносинах. Тому у відносинах, у які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 5023/10655/11, від 26.02.2019 у справі №915/478/18, від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц).

Також Велика Палата Верховного Суду зауважувала, що і в судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.02.2019 у справі № 761/3884/18, від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц).

Частиною 2 статті 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до абзацу 1 частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Згідно з абзацом 1-3 частини 4 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва, прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень. Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2022 у справі № 483/448/20 у кожному випадку звернення до суду в інтересах держави, перед тим, як визначити коло відповідачів, прокурор має встановити, насамперед: (а) суб`єкта, якому належать повноваження звертатися до суду за захистом відповідного права або інтересу; (б) ефективний спосіб захисту такого права чи інтересу; (в) залежно від установленого коло відповідачів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц наведено правовий висновок, зокрема, про те що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах. Оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах. Якщо підставою для представництва інтересів держави прокурор зазначив відсутність органу, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, цей довід прокурора суд повинен перевірити незалежно від того, чи надав прокурор докази вчинення ним дій, спрямованих на встановлення відповідного органу. Процедура, передбачена абзацами третім і четвертим частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» застосовується тільки до встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження з такого захисту.

Встановлюючи наявність підстав для представництва інтересів держави, обов`язковими є висновки Конституційного Суду України, викладені у рішенні від 08.04.1999 № 3-рп/99, про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (пункт 3 мотивувальної частини). Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте, держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств. Оскільки "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Прокурор самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів держави чи в чому існує загроза інтересам держави, і ця заява є підставою для порушення справи в суді.

Відповідно до статті 4 Кодексу цивільного захисту України, цивільний захист це комплекс заходів, які реалізуються на території України в мирний час та в особливий період і спрямовані на захист населення, територій, навколишнього природного середовища, майна, матеріальних і культурних цінностей від надзвичайних ситуацій та інших небезпечних подій, запобігання виникненню таких ситуацій та подій, ліквідацію їх наслідків, надання допомоги постраждалим, здійснення державного нагляду (контролю) у сфері пожежної та техногенної безпеки.

Суб`єктами забезпечення цивільного захисту є центральні органи виконавчої влади, інші державні органи. Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації, органи місцевого самоврядування, суб`єкти господарювання, громадські організації (стаття 6 Кодексу цивільного захисту України).

Як зазначив прокурор у позовній заяві, в період дії на території України правового режиму воєнного стану склалася ситуація, за якої захисні споруди цивільного захисту м. Славутич комунальної власності, розташовані у списаних з балансу КП «ЖКЦ» багатоквартирних будинках, у тому числі, у будинках № 1 та № 5 Деснянського кварталу, не зважаючи на установлену чинним законодавством чітку, однозначну та зрозумілу процедуру списання з балансу багатоквартирних будинків, із обов`язком зареєструвати в установленому законом порядку право власності на виявлені у ході такого списання окремі нежитлові приміщення, які не перебувають у приватній власності та право комунальної власності на них не зареєстроване, у тому числі ПРУ, а також прийняти їх на баланс балансоутримувача і привести в неналежний експлуатаційний стан готовності до використання за первісним призначенням, досі не мають офіційного визнання і підтвердження державою майнових прав дійсного їх власника і речового права балансоутримувача саме за рахунок тривалої бездіяльності представницького органу місцевого самоврядування, уповноваженого на виконання цих функцій від імені Славутицької міської територіальної громади.

На переконання прокурора, відсутність державної реєстрації права комунальної власності на ПРУ № 255005 та № 255009 призводить не лише до ризиків вибуття такого майна у майбутньому, а й ставить під загрозу захист життя та здоров`я цивільного населення громади, сприяє невиконанню органом місцевого самоврядування вимог законодавства у сфері обороноздатності держави, порушенню встановлених державою гарантій забезпечення цивільного захисту.

Згідно із частиною 5 статті 162 Господарського процесуального кодексу України у разі пред`явлення позову особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, в заяві повинні бути зазначені підстави такого звернення.

Поряд з цим, прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює його неналежно.

«Нездійснення захисту» виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається. «Здійснення захисту неналежним чином» виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною. «Неналежність» захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Необхідно зазначити, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Отже, звертаючись до суду з позовною заявою, прокурор, по-перше, реалізує конституційну функцію представництва інтересів держави в суді. При цьому, прокурор є особливим суб`єктом господарського процесу і його участь у господарському судочинстві викликана необхідністю виконання функції представництва інтересів держави у випадках, передбачених законом (статтею 131-1 Конституції України, статтею 53 Господарського процесуального кодексу України, статтями 23, 24 Закону України «Про прокуратуру»).

У разі відсутності органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20.07.2022 у справі № 910/5201/19).

Прокурор стверджував, що, у даному випадку, саме Славутицька міська територіальна громада має матеріально-правову заінтересованість в офіційному підтвердженні речового права на спірне майно за умови невизнання цього права її представницьким органом місцевого самоврядування Славутицькою міською радою, що, у свою чергу, створює правову невизначеність щодо дійсного статусу нерухомого майна та вказує на неналежне управління нежитловими приміщеннями комунальної форми власності в інтересах територіальної громади міста для забезпечення потреб у цивільному захисті населення, у збереженні нерухомого майна зі спеціальним статусом як об`єктів цивільного захисту ПРУ та усунення ризиків його безпідставного відчуження у спільну сумісну власність співвласників багатоквартирного будинку як допоміжного приміщення (підвалу).

Одночасно, прокурор зауважив, що не встановлено будь-якого іншого суб`єкта владних повноважень, окрім Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області, який відповідно до чинного законодавства здійснює функції щодо належного володіння та розпорядження захисними спорудами цивільного захисту комунальної власності м. Славутич як самостійними об`єктами цивільних правовідносин, тобто, до компетенції якого був би віднесений захист законних інтересів держави у даному випадку.

Суд встановив, що керуючись приписами статті 23 Закону України «Про прокуратуру», Вишгородська окружна прокуратура звернулась до Славутицької міської ради з листом № 54/2-8285вих-23 від 20.12.2023, в якому прокуратура витребовувала у відповідача, у строк до 27.12.2023, відомості про те, які заходи вживались органом місцевого самоврядування з метою державної реєстрації права власності на захисні споруди цивільного заходу, а саме: нежитлові приміщення ПРУ, зокрема № 255005 та № 25509, розташовані у багатоквартирних будинках № 1 та № 5 Деснянського кварталу у м. Славутич відповідно (з наданням підтверджуючих документів).

Виконавчий комітет Славутицької міської ради, у відповідь на звернення прокуратури, направив лист № 01-12/2614 від 26.12.2023, в якому повідомив прокуратуру, що враховуючи рішення Славутицької міської ради № 244-32-ХХІІІ від 16.05.2001 «Про комунальну власність територіальної громади м. Славутича», рішення Виконавчого комітету Славутицької міської ради № 534 від 27.10.2003 «Про передачу об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Славутича», рішення Славутицької міської ради № 808-17-VIII «Про погодження наказу Комунального підприємства «Житлово-комунальний центр» Славутицької міської ради про списання з балансу підприємства багатоквартирних будинків», з огляду на вимоги постанови Кабінету Міністрів України № 301 від 20.04.2016 та з метою реалізації прав власності на допоміжні приміщення співвласників багатоквартирного буднику, відсутні правові підстави для проведення державної реєстрації права комунальної власності на підвальні приміщення багатоквартирних житлових будинків, у тому числі № 1 та № 5 Деснянського кварталу.

З матеріалів справи вбачається, що Вишгородською окружною прокуратурою, керуючись приписами статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», скеровано до Славутицької міської ради лист № 54/2-1549вих-24 від 21.03.2024, в якому повідомлено відповідача про те, що оскільки органом місцевого самоврядування не вжито відповідних заходів з метою усунення порушень законодавства у сфері цивільного захисту, прокуратурою підготовлено позовну заяву про зобов`язання міської ради вчинити дії щодо державної реєстрації права комунальної власності.

Доказів вчинення Славутицькою міською радою дій на усунення вказаних порушень законодавства та здійснення державної реєстрації права комунальної власності на захисні споруди цивільного захисту ПРУ № 255005 та № 255009, матеріали справи не містять.

Враховуючи наведене вище у сукупності, судом встановлено, що Славутицькою міською радою Вишгородського району Київської області не вжито жодних заходів реагування у зв`язку із порушеним правом держави та його поновленням, що свідчить про бездіяльність уповноваженого органу місцевого самоврядування та нездійснення останніми захисту інтересів держави.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що прокуратурою дотримані вимоги, передбачені статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», що свідчить про наявність підстав для відповідного представництва інтересів держави в суді, у зв`язку з чим, прокурор з передбачених законом підстав звернувся з цим позовом до суду про зобов`язання Славутицьку міську раду вчинити дії щодо державної реєстрації права комунальної власності.

Стосовно спірних правовідносин та встановлених судом обставин справи суд зазначає таке.

Звертаючись до суду з цим позовом, прокурор зазначив, що не зважаючи на факт поінформованості посадових осіб Славутицької міської ради про розташування у підвальних приміщеннях багатоквартирних будинків № 1 та № 5 Деснянського кварталу міста Славутич Вишгородського району Київської області окремих об`єктів нерухомого майна комунальної власності, а саме: захисних споруд цивільного захисту ПРУ № 255005 та № 255009, органом місцевого самоврядування як дійсним власником цього нерухомого майна комунальної форми власності, а також їх балансоутримувачем, протягом тривалого часу не було здійснено заходів до повного виконання вимог пункту 10 постанови Кабінету Міністрів України № 301 від 20.04.2016 та пункту 6.3. наказу КП «ЖКЦ» № 7 від 01.02.2023 щодо дій з реєстрації права комунальної власності на такі приміщення в установленому законом порядку та прийняття їх на баланс уповноваженого балансоутримувача, що створює правову невизначеність щодо статусу цих об`єктів цивільного захисту та суб`єктів, зобов`язаних здійснювати його утримання у придатному стані до використання за призначенням в особливий період укриття населення.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною п`ятою статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, укладати договори в рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійні договори, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Відповідно до положень статті 7 Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності» (в редакції, чинній станом на час здійснення передачі в 2001 році об`єктів державної власності житлових будинків №1, №5 Деснянського кварталу у комунальну власність територіальної громади м. Славутич) з державної у комунальну власність передаються безоплатно такі об`єкти: житлові будинки (разом із вбудованими та прибудованими нежилими приміщеннями). Разом з житловим фондом передаються вбудовані і прибудовані приміщення, зовнішні мережі електро-, тепло-, газо-, водопостачання та водовідведення, а також будівлі, призначені для обслуговування цього фонду (бойлерні, котельні, каналізаційні та водопровідні споруди, обладнання тощо). Передача оформляється актом приймання-передачі, який підписується головою і членами комісії. Право власності на об`єкт передачі виникає з дати підписання акта приймання-передачі.

З урахуванням зазначеного вище, суд встановив, що станом на дату передання багатоквартирних житлових будинків № 1 та АДРЕСА_1 у комунальну власність територіальної громади м. Славутич, у вказаних житлових будинках було розміщено (вбудовано) спірні приміщення цивільного захисту протирадіаційні укриття № 255005 та № 255009 відповідно.

Докази зміни призначення, списання, виключення з обліку вказаних приміщень як приміщень протирадіаційного укриття у матеріалах справи відсутні.

Регулює відносини, пов`язані із захистом населення, територій, навколишнього природного середовища та майна від надзвичайних ситуацій, пожеж та інших небезпечних подій, реагуванням на них, функціонуванням єдиної державної системи цивільного захисту, визначає повноваження Кабінету Міністрів України, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, органів державної влади, що не входять до системи центральних органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування, встановлює права та обов`язки громадян України, іноземців та осіб без громадянства, підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності, а також інших юридичних осіб - Кодекс цивільного захисту України.

Згідно з пунктом 14 частини 1 статі 2 Кодексу цивільного захисту України, захисні споруди цивільного захисту інженерні споруди, призначені для захисту населення від впливу небезпечних факторів, що виникають внаслідок надзвичайних ситуацій, воєнних дій або терористичних актів.

Пунктом 2 частини 1 статті 32 Кодексу цивільного захисту України встановлено, що до захисних споруд цивільного захисту належить протирадіаційне укриття - негерметична споруда, в якій створені умови для перебування людей та їх захисту протягом певного часу (не менше 48 годин) шляхом зменшення прогнозованого впливу небезпечних чинників, які можуть виникнути внаслідок надзвичайної ситуації, та іонізуючого опромінення у разі радіаційної аварії і радіоактивного забруднення місцевості та непрямої дії звичайних засобів ураження під час воєнних (бойових) дій та/або терористичних актів.

Відповідно до частини 2 статті 19 Кодексу цивільного захисту України, до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері цивільного захисту належить: забезпечення цивільного захисту на відповідній території; виконання вимог законодавства щодо створення, використання, утримання, експлуатації та реконструкції об`єктів фонду захисних споруд цивільного захисту; здійснення контролю за станом утримання об`єктів фонду захисних споруд цивільного захисту; здійснення інших повноважень у сфері цивільного захисту, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами.

Відповідно до частини 5 статті 32 Кодексу цивільного захисту України, порядок створення, утримання фонду захисних споруд цивільного захисту, виключення таких споруд з фонду та ведення його обліку визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно з частиною 8 статті 32 Кодексу цивільного захисту України, утримання об`єктів фонду захисних споруд цивільного захисту у готовності до використання за призначенням та експлуатація таких об`єктів здійснюються їх власниками, користувачами, юридичними особами, на балансі яких вони перебувають (у тому числі утримання та експлуатація споруд, що не увійшли до їх статутних капіталів у процесі приватизації (корпоратизації), за рахунок власних коштів та інших не заборонених законодавством джерел.

Постановою Кабінету Міністрів України від 10.03.2017 № 138 затверджено Порядок створення, утримання фонду захисних споруд цивільного захисту, виключення таких споруд із фонду та ведення його обліку (далі Порядок № 138), який визначає механізм створення, утримання фонду захисних споруд цивільного захисту (далі захисні споруди), виключення таких споруд із фонду, ведення обліку сховищ, протирадіаційних укриттів, споруд подвійного призначення та найпростіших укриттів, що є об`єктами відповідного фонду, а також статус таких об`єктів для забезпечення захисту населення.

В силу приписів пунктів 9, 10 Порядку № 138, утримання фонду захисних споруд у готовності, до використання за призначенням, здійснюється їх балансоутримувачами. У разі використання однієї захисної споруди кількома суб`єктами господарювання вони беруть участь в її утриманні відповідно до договорів, укладених з балансоутримувачем захисної споруди. Балансоутримувачі можуть організовувати утримання та експлуатацію сховищ як протирадіаційних укриттів у разі відсутності потреби в таких сховищах відповідно до вимог щодо утримання та експлуатації захисних споруд.

Балансоутримувач забезпечує утримання захисних споруд та інших споруд, що повинні використовуватися для укриття населення, а також підтримання їх у стані, необхідному для приведення у готовність до використання за призначенням відповідно до вимог щодо утримання та експлуатації захисних споруд. Конкретний строк приведення захисної споруди в готовність до використання за призначенням (крім споруд, що відповідно до законодавства повинні перебувати в постійній готовності) зазначається в паспорті захисної споруди.

Судом було встановлено, що 01.02.2023 Комунальним підприємством «Житлово-комунальний центр» видано наказ № 7 від 01.02.2023 «Про списання з балансу Комунального підприємства «Житлово-комунальний центр» Славутицької міської ради багатоквартирних будинків». Рішенням Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області № 808-17-VIII від 03.03.2023 погоджений наказ КП «Житлово-комунальний центр» № 7 від 01.02.2023 «Про списання з балансу Комунального підприємства «Житлово-комунальний центр» Славутицької міської ради багатоквартирних будинків», згідно з яким розпочато процедуру списання багатоквартирних житлових будинків, що знаходились на балансі цього комунального підприємства, з урахуванням вимог Порядку списання з балансу багатоквартирних будинків, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 301 від 20.04.2016.

Відповідно до пункту 6.3. вказаного наказу № 7, у разі виявлення під час списання з балансу багатоквартирного будинку квартир та/або нежитлових приміщень, які не перебувають у приватній власності та право державної чи комунальної власності на них не зареєстровано, необхідно здійснити прийняття таких приміщень на баланс КП «ЖКЦ» та повідомити Виконавчий комітет Славутицької міської ради з метою реєстрації права власності на них в установленому законом порядку.

28.03.2023, на виконання зазначених управлінських рішень, списано багатоквартирні будинки № 1 та № 5 Деснянського кварталу м. Славутич, про що складено відповідні акти про списання.

З матеріалів справи вбачається, що КП «Житлово-комунальний центр» (на той час балансоутримувач багатоквартирних будинків № 1 та № 5 Деснянського кварталу м. Славутич), здійснюючи у 2023 році списання зі свого балансу зазначені багатоквартирні будинки, керувався Порядком списання з балансу багатоквартирних будинків, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2016 № 301 (далі Порядок № 301).

Механізм списання багатоквартирних будинків, в яких розташовані квартири та нежитлові приміщення приватної та інших форм власності, з балансу міністерств, інших центральних органів виконавчої влади (зокрема із спеціальним статусом), органів місцевого самоврядування, державних та комунальних підприємств, установ, організацій, а також господарських товариств, інших господарських організацій та підприємств, створених внаслідок приватизації або корпоратизації державних або комунальних підприємств, зокрема щодо багатоквартирних будинків, які не увійшли до статутного капіталу таких господарських товариств та перебувають у них на балансі (обліку) як об`єкти державної або комунальної власності, визначається Порядком списання з балансу багатоквартирних будинків, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2016 № 301 (далі Порядок № 301).

Згідно з пунктами 3, 5-8 Порядку № 301, списання багатоквартирних будинків, в яких розташовані квартири та нежитлові приміщення приватної та інших форм власності, з балансу міністерств, інших центральних органів виконавчої влади (зокрема із спеціальним статусом), органів місцевого самоврядування, державних та комунальних підприємств, установ, організацій, а також господарських товариств, інших господарських організацій та підприємств, створених внаслідок приватизації або корпоратизації державних або комунальних підприємств щодо багатоквартирних будинків, які не увійшли до статутного капіталу таких господарських товариств та перебувають у них на балансі (обліку) як об`єкти державної або комунальної власності (далі - балансоутримувач), здійснюється на підставі прийнятого ними рішення про списання багатоквартирного будинку.

Балансоутримувач багатоквартирного будинку визначає у відповідному багатоквартирному будинку належність приміщень до приватної та інших форм власності.

Комісія з метою фіксування технічного стану багатоквартирного будинку перед списанням проводить його огляд.

Під час огляду комісія може використовувати наявну в балансоутримувача технічну документацію (акт прийняття в експлуатацію, матеріали технічної інвентаризації, плани зовнішніх мереж тощо), а також дані бухгалтерського обліку щодо будинку.

За результатами роботи комісії складається акт про списання багатоквартирного будинку з балансу за передбаченою додатком до Порядку № 301 формою, який підписується всіма членами комісії та затверджується балансоутримувачем.

Після затвердження балансоутримувачем акта про списання багатоквартирного будинку з балансу процедура списання відповідного будинку вважається закінченою.

Згідно з приписами пункту 10 Порядку № 301, у разі коли у списаному з балансу багатоквартирному будинку окремі квартири та/або нежитлові приміщення не перебувають у приватній власності та право державної чи комунальної власності на них не зареєстроване, такі квартири та/або нежитлові приміщення приймаються на баланс балансоутримувача, а право власності на них реєструється в установленому законом порядку.

Як випливає з наявної в матеріалах справи копії рішення Славутицької міської ради № 808-17-VIII від 03.03.2023, міською радою погоджено наказ КП «ЖКЦ» № 7 від 01.02.2023 «Про списання з балансу Комунального підприємства «Житлово-комунальний центр» Славутицької міської ради багатоквартирних будинків», згідно з яким було розпочато процедуру списання багатоквартирних житлових будинків, зокрема й будинків № 1 та АДРЕСА_1 , що знаходились на балансі цього комунального підприємства, з урахуванням вимог Порядку № 301.

28.03.2023, утвореною згідно з наказом № 7 від 01.02.2023 комісією, складені акти про списання спірних багатоквартирних будинків №1 та №5, що розміщених за адресою: Київська обл., Вишгородський р-н, м. Славутич, Деснянський квартал, з балансу КП «ЖКЦ», який підписано всіма членами комісії та затверджено балансоутримувачем КП «ЖКЦ».

Зі змісту актів про списання з балансу КП «ЖКЦ» багатоквартирних будинків від 28.03.2023 вбачається, що акти містять загальну інформацію про дати їх введення в експлуатацію та площу, а саме: будинок № 1 введено в експлуатацію у 1988 році, загальна площа 5629,6 кв. м; будинок № 5 введено в експлуатацію у 1988 році, загальна площа 6798,6 кв. м.

Разом з цим, суд встановив, що в жодному з указаних вище актів не зазначено відомостей про те, що в підвальних приміщеннях житлових будинків розташовуються протирадіаційні укриття, хоча, як підтверджується матеріалами справи, вказані відомості були відомі комунальному підприємству як балансоутримувачу захисних споруд цивільного захисту ПРУ № 255027, № 255005 та №255009.

Аналіз положень пункту 10 Порядку № 301 дає підстави для висновку про те, що державна реєстрація права власності на комунальні нежитлові чи житлові приміщення у списаному з балансу багатоквартирному будинку має бути проведена після завершення списання з балансу вказаного будинку в розумний строк.

Згідно із статтею 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з положень частини 11 статті 32 Кодексу цивільного захисту України, передбачено, що захисна споруда цивільного захисту втрачає цей статус з моменту її виключення з фонду споруд цивільного захисту.

Пунктом 27 Порядку № 138 визначено, що виключення захисних споруд (споруд подвійного призначення) з фонду захисних споруд, облік яких ведеться в паперовій формі, здійснюється міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування після їх виключення організаційно-розпорядчим документом з фонду захисних споруд на підставі погоджених із ДСНС матеріалів. Вимоги щодо визначення критеріїв неможливості подальшого утримання та експлуатації захисних споруд (споруд подвійного призначення), оформлення документів, що підтверджують таку неможливість, для прийняття міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування рішень щодо виключення за погодженням із ДСНС таких споруд із фонду захисних споруд визначає МВС. Внесення інформації до Інформаційної системи щодо виключення захисних споруд (споруд подвійного призначення) з фонду захисних споруд здійснюється ДСНС, а найпростіших укриттів - міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування після набрання чинності організаційно-розпорядчим документом щодо їх виключення із зазначеного фонду. Виключення захисних споруд (споруд подвійного призначення) з фонду захисних споруд здійснюється з одночасним поповненням фонду захисних споруд відповідно до потреб, визначених місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування.

Відповідно до змісту листа ГУ ДСНС України у Київській області № 56 04-742/568 від 25.01.2024, захисні спору цивільного захисту, у тому числі ПРУ № 255005 та №255009, перебувають на електронному обліку захисних споруд цивільного захисту Київської області. Також ГУ ДСНС України у Київській області повідомило у вказаному листі про відсутність звернень до Головного управління про погодження виключення з фонду захисних споруд цивільного захисту протирадіаційних укриттів, у тому числі, ПРУ № 255005 та №255009, доказів протилежного суду не надано.

Станом на дату розгляду даної справи, у матеріалах справи відсутні належні та допустимі, в розумінні статтей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, докази на підтвердження факту виключення спірних ПРУ № 255005 та №255009 з фонду споруд цивільного захисту. Протилежного суду не доведено.

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовано сторонами шляхом подання суду доказів, всупереч положень пункту 10 Порядку № 301 та пункту 6.3. наказу КП «Житлово-комунальний центр» Славутицької міської ради «Про списання з балансу «Комунального підприємства «Житлово-комунальний центр» Славутицької міської ради багатоквартирних будинків» № 7 від 01.02.2023, відомості про наявність у багатоквартирних будинках № 1 та № 5 Деснянського кварталу м. Славутич ПРУ № 255005 та № 25009, які є комунальною власністю, в актах про списання не зазначалися.

Суд встановив, що жодних рішень щодо спірних протирадіаційних укриттів № 255005 та № 25009 балансоутримувачем, органом місцевого самоврядування або його виконавчим органом після завершення процедури списання багатоквартирних будинків № 1 та № 5 Деснянського кварталу м. Славутич не приймалося, як наслідок, право комунальної власності відповідно до положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» на такі ПРУ не реєструвалось.

Також Славутицькою міською радою Вишгородського району Київської області, станом на час розгляду справи, не визначено балансоутримувача протирадіаційних укриттів, що призводить до неможливості їх належного утримання та експлуатування. Протилежного суду не доведено.

При цьому, з наявних у матеріалах справи витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що за місцезнаходженням спірного нерухомого майна Деснянський квартал, будинки № 1 та № 5 в м. Славутич Вишгородського району Київської області право комунальної власності на жодне спірне протирадіаційне укриття наразі не зареєстровано.

Наведені вище обставини свідчать про невиконання відповідачем як представником територіальної громади м. Славутич, якій належить зазначене комунальне майно, положень пункту 10 Порядку № 301 та пункту 6.3. наказу КП «Житлово-комунальний центр» Славутицької міської ради «Про списання з балансу «Комунального підприємства «Житлово-комунальний центр» Славутицької міської ради багатоквартирних будинків» № 7 від 01.02.2023 щодо державної реєстрації права комунальної власності Славутицької міської територіальної громади на спірні захисні споруди цивільного захисту ПРУ № 255005 та № 255009, що розташовані в житлових будинках № 1 та № 5 Деснянського кварталу в м. Славутич Вишгородського району Київської області відповідно.

Суд відзначає, що бездіяльність представницького органу місцевого самоврядування щодо державної реєстрації права комунальної власності та відсутність балансоутримувача захисних споруд безумовно свідчить про ухилення Славутицькою міською радою від виконання передбаченого законом обов`язку, призводить до неможливості забезпечити їх належний технічний стан, який дозволяє привести укриття у готовність до використання за призначенням, що становить небезпеку для життя і здоров`я громадян, особливо в умовах воєнного стану, має наслідком невиконання вимог законодавства не лише у сфері державної реєстрації й належного обліку комунального майна, а й у сфері цивільного захисту, чим порушуються інтереси держави й територіальної громади та встановлені державою гарантії із забезпечення конституційних прав громадян на захист життя і здоров`я.

Обставини відсутності державної реєстрації права комунальної власності на спірні протирадіаційні укриття №255005 та №255009 порушують інтереси держави, оскільки такі обставини призводять не лише до ризиків вибуття цього комунального майна у майбутньому, а й ставлять під загрозу захист життя та здоров`я цивільного населення громади, сприяють свідомому невиконанню органом місцевого самоврядування вимог законодавства у сфері обороноздатності держави, порушенню встановлених державою гарантій забезпечення цивільного захисту, особливо у питаннях підтримання колективних засобів захисту, якими є захисні споруди, не забезпечують їх належну правову охорону та експлуатацію.

Окремо суд вважає за необхідне зазначити, що прийняття Славутицькою міською радою рішення № 808-17-VIII від 03.03.2023 та затвердження КП «ЖКЦ» актів про списання багатоквартирного будинку з балансу від 28.03.2023 не засвідчують факт списання з балансу комунального підприємства разом із відповідним будинком спірних ПРУ №255005 та №255009, з огляду на таке.

За змістом частини 2 статті 382 Цивільного кодексу України, усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несучеогороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», багатоквартирний будинок житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна; нежитлове приміщення - ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об`єктом нерухомого майна; спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несучеогороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія; допоміжні приміщення багатоквартирного будинку приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (колясочні, комори, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші підсобні і технічні приміщення).

Згідно з частинами першою, другою статті 4 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» власниками квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку можуть бути фізичні та юридичні особи, територіальні громади, держава. Усі власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку. Спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників (частина 1 статті 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»).

У рішенні Конституційного Суду України у справі про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків від 02.03.2004 № 4-рп/2004 вказано, що в аспекті конституційного звернення і конституційного подання положення частини 1 статті 1, пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» треба розуміти так: допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т. ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема, створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього. Власник (власники) неприватизованих квартир багатоквартирного будинку є співвласником (співвласниками) допоміжних приміщень нарівні з власниками приватизованих квартир. Питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову поверхів, улаштування мансард у багатоквартирних будинках, на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо) вирішується відповідно до законів України, які визначають правовий режим власності.

Допоміжними приміщеннями є всі без винятку приміщення багатоквартирного житлового будинку, незалежно від наявності або відсутності в них того чи іншого обладнання, комунікацій, адже їх призначенням є обслуговування не лише будинку, а й власників квартир, підвищення життєвого комфорту і наявність різних способів задоволення їх побутових потреб, пов`язаних із життєзабезпеченням. І лише приміщення, що з самого початку будувалися як такі, використання яких мало інше призначення (магазини, перукарні, офіси, поштові відділення тощо), залишаються тими, що не підпадають під правовий режим допоміжних приміщень (такий правовий висновок наведено у постанові Верховного Суду від 08.04.2020 у справі № 915/1096/18).

У постанові Верховного Суду від 15.06.2022 у справі № 914/379/21 вказано, що допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - це приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення).

Особливістю правового статусу допоміжних приміщень є те, що вони є спільною власністю власників квартир у багатоквартирному будинку в силу прямої норми закону і підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення співвласниками будь-яких додаткових дій. Зазначене виключає набуття будь-якою особою права власності на такі приміщення, як на окремий об`єкт цивільних прав (постанова Верховного Суду від 16.12.2020 у справі № 914/554/19).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 598/175/15-ц зроблено висновок, що для розмежування допоміжних приміщень багатоквартирного жилого будинку, які призначені для забезпечення його експлуатації і побутового обслуговування мешканців будинку і входять до житлового фонду, та нежилих приміщень, які призначені для торговельних, побутових й інших потреб непромислового характеру і є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин та до житлового фонду не входять, слід виходити як з місця їхнього розташування, так і із загальної характеристики сукупності властивостей таких приміщень, зокрема, способу і порядку їх використання.

Чинним законодавством України встановлено загальне правило наявності у всіх нежитлових приміщень багатоквартирного житлового будинку статусу допоміжних приміщень, і, як виняток, лише приміщення, що з самого початку будувалися як такі, використання яких мало інше призначення - для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру (магазини, перукарні, офіси, поштові відділення тощо), залишаються тими, що не підпадають під правовий режим допоміжних приміщень (постанови Верховного Суду від 30.06.2022 у справі № 922/1406/21 та від 03.08.2022 у справі № 908/3168/19).

Відповідно до наявного у матеріалах справи листа Державної служби України з надзвичайних ситуацій від 21.12.2016 № 16-19085/162, в якому Державна служба з посиланням на лист Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 09.09.2016 № 7/9-11184, зазначає, що захисні споруди не належать до спільного майна багатоквартирного будинку, утримання таких споруд у готовності до використання за призначенням здійснюється суб`єктами господарювання, на балансі яких вони перебувають. У разі прийняття рішень щодо передачі багатоквартирних будинків на баланс ОСББ або управителя, захисні споруди комунальної та державної власності залишаються у попередній власності або в установленому порядку передаються до комунальної власності. Законами України не передбачено завдань та обов`язків ОСББ щодо забезпечення укриття населення та утримання захисних споруд. Виконання зазначених завдань належить до повноважень органів місцевого самоврядування та місцевих державних адміністрацій. З метою документального закріплення статусу захисних споруд та права комунальної власності на них, вирішення питання щодо їх подальшого утримання, ДСНС рекомендувала провести технічну інвентаризацію зазначених захисних споруд як об`єктів нерухомого майна, з виготовленням відповідної технічної документації, в установленому порядку оформити на них документи на право власності, а також визначити їх подальших балансоутримувачів.

Отже, оскільки під час будівництва багатоквартирних житлових будинків № 1 та № 5 Деснянського кварталу передбачалось розміщення в їх підвальних приміщеннях протирадіаційних укриттів щодо яких визначений спосіб і особливий порядок використання, то такі приміщення протирадіаційні укриття, не підпадають під правовий режим допоміжних приміщень і є самостійним об`єктом цивільних правовідносин, а тому співвласники багатоквартирних будинків № 1 та № 5 у Деснянському кварталі не можуть набути права власності на спірні приміщення протирадіаційного укриття, оскільки такі приміщення не призначені для забезпечення експлуатації та побутового обслуговування мешканців будинків, свого функціонального призначення не змінювали та з комунальної власності за рішеннями уповноважених суб`єктів управління не вибували.

З огляду на наведене вище, прийняття Славутицькою міською радою рішення № 808-17-VIII від 03.03.2023 та затвердження КП «ЖКЦ» актів про списання багатоквартирного будинку з балансу від 28.03.2023 не засвідчують факту списання з балансу комунального підприємства разом із відповідним будинком ПРУ № 255005 та № 255009 та, відповідно, їх вибуття з комунальної власності (зміну форми власності), оскільки співвласники багатоквартирного будинку не можуть набути права власності на протирадіаційне укриття в силу норм статті 345 Цивільного кодексу України, частини 2 статті 4 Закону України «Про приватизацію державного та комунального майна», згідно з якими визначено, що захисні споруди цивільного захисту державної та комунальної власності приватизації (відчуженню) не підлягають.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що вжиття заходів щодо державної реєстрації права комунальної власності на спірні ПРУ № 255005 та № 255009 є обов`язком Славутицької міської ради, яка в силу положень статтей 172, 327 Цивільного кодексу України, частини 1 статті 10, частини 5 статті 16, частин 1, 5 статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», реалізує повноваження власника такого нерухомого майна від імені Славутицької міської територіальної громади з метою його належного обліку, утримання та використання за цільовим призначенням.

Стосовно обраного прокурором способу захисту порушених прав держави суд зазначає таке.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 16 Цивільного кодексу України та частиною 2 статті 20 Господарського кодексу України визначений такий спосіб захисту порушених, невизнаних чи оспорюваних прав як примусове виконання обов`язку.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 19.10.2022 у справі № 910/14224/20, застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду.

Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте, є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір, у свою чергу, не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право позивача підлягає захисту обраним ним способом (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19).

Отже, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси юридичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. Суд, відповідно до викладеної в позові вимоги, може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, який не суперечить закону, але лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної у позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів (пункт 71. постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17).

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 22.12.2018 у справі № 804/1469/17, від 14.08.2019 у справі № 0640/4434/18, від 12.09.2019 у справі №0640/4248/18 та від 28.11.2019 у справі № 803/1067/17.

Отже, «ефективний засіб правого захисту» в розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату, виключити подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення усунути необхідність повторного звернення до суду та здійснити примусове виконання рішення.

У постанові від 18.05.2022 у справі № 580/4257/21 Верховний Суд зазначив, що як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Суд зазначає, що прокурор у цій справі на підставі наявних у матеріалах справи доказів довів належність спірного нерухомого майна до комунальної власності міської територіальної громади міста Славутич та обрав належний та ефективний спосіб цивільного захисту у спірних правовідносинах, заявлений прокурором спосіб відповідає обставинам справи та вимогам чинного законодавства, у зв`язку із чим, суд дійшов висновку про необхідність захисту порушених прав держави у визначений прокурором спосіб.

Відповідно до частин 1, 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, а також враховуючи, що відповідач, в установленому законом порядку, обставини, які повідомлені прокурором, не спростував та належних доказів на заперечення відомостей, повідомлених прокурором, не надав, з метою усунення правової невизначеності статусу об`єктів цивільного захисту та застосування ефективного способу цивільного захисту у спірних правовідносинах, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги прокурора про зобов`язання Славутицьку міську раду Вишгородського району Київської області вчинити дії щодо державної реєстрації права комунальної власності Славутицької міської територіальної громади на спірні протирадіаційні укриття №255005 та №255009 нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню повністю.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Розподіл судових витрат.

За статтею 129 Господарського процесуального кодексу України, у разі задоволення позову, судові витрати покладаються на відповідача, відтак, відповідач має відшкодувати прокуратурі витрати зі сплати судового збору за подання позову.

Керуючись статтями 13, 73, 74, 76-79, 86, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позовну заяву (вх.№3247 від 06.08.2024) Керівника Вишгородської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави до Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області про зобов`язання вчинення дій щодо державної реєстрації права комунальної власності задовольнити повністю.

2. Зобов`язати Славутицьку міську раду Вишгородського району Київської області (07101, Київської обл., Вишгородський р-н, м. Слуватич, пл. Центральна, буд. 7, ) вчинити дії щодо державної реєстрації права комунальної власності Славутицької міської територіальної громади на такі захисні споруди цивільного захисту:

- протирадіаційне укриття №255005, розташоване за адресою: Деснянський квартал, буд. 1, м. Славутич, Вишгородський район, Київська область;

- протирадіаційне укриття №255009, розташоване за адресою: Деснянський квартал, буд. 5, м. Славутич, Вишгородський район, Київська область.

3. Стягнути з Славутицької міської ради Вишгородського району Київської області (07101, Київська обл., Вишгородський р-н, м. Слуватич, пл. Центральна, буд. 7, ) на користь Київської обласної прокуратури (01601, м. Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 27/2 , банк Державна казначейська служба України, м. Київ, МФО банк 820172, розрахунковий рахунок отримувача UA0015641) 4844,80 грн (чотири тисячі вісімсот сорок чотири гривні вісімдесят копійок) судового збору.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення суду складено 07.03.2025.

Суддя С.О. Саванчук