ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" лютого 2025 р. Справа № 911/2308/23 (911/654/24)

Господарський суд Київської області у складі судді Лопатіна А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2 , м. Херсон

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на

стороні позивача 1) Керуючого реструктуризацією боргів ОСОБА_1 арбітражного керуючого Приходька Дмитра Володимировича

2) ОСОБА_3

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача 1) приватного виконавця Лисенка Сергія Олексійовича

2) приватного нотаріуса Леденьова Івана Сергійовича

про витребування земельної ділянки

В межах провадження у справі № 911/2308/23 про банкрутство ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання Єрьоміч О.А.

за участю представників згідно з протоколом судового засідання.

Обставини справи:

У провадженні господарського суду Київської області перебуває справа № 911/2308/23 за заявою ОСОБА_1 про неплатоспроможність, провадження в якій відкрито ухвалою господарського суду Київської області від 14.02.2023 р.

14.02.2024 р. до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , в якій позивач просить суд:

- витребувати на користь ОСОБА_1 земельну ділянку із кадастровим номером :03:006:6629, площа 0,0809 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку, що розташована за адресою АДРЕСА_1 із незаконного володіння ОСОБА_2 .

Ухвалою господарського суду від 19.03.2024 р. відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору, позовну заяву залишено без руху.

22.03.2024 р. через канцелярію суду представником позивача подано заяву про усунення недоліків.

Ухвалою господарського суду від 27.03.2024 р. задоволено клопотання ОСОБА_1 про відстрочення сплати судового збору, відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору за подання позовної заяви до винесення судового рішення у справі № 911/2308/23(911/654/24), прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, розгляд справи по суті призначено на 08.05.2024 р., задоволено клопотання ОСОБА_1 про залучення до участі у справі в якості третьої особи на стороні позивача ОСОБА_3 , залучено до участі у справі в якості в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача ОСОБА_4

15.04.2024 р. через систему "Електронний суд" від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, який, крім іншого, містить клопотання про забезпечення судових витрат, та клопотання про залучення третіх осіб на стороні відповідача.

02.05.2024 р. через систему "Електронний суд" від представника позивача надійшла заява про долучення документів до матеріалів справи.

03.05.2024 р. через систему "Електронний суд" представником позивача подано заяву про вжиття заходів щодо реального та/або потенційного конфлікту інтересів.

08.05.2024 р. через систему "Електронний суд" від представника відповідача надійшли письмові пояснення.

08.05.2024 р. у судовому засіданні оголошено перерву до 04.07.2024 р.

Ухвалою господарського суду від 04.07.2024 р. залишено без розгляду заяву представника позивача про вжиття заходів щодо врегулювання реального та/або потенційного конфлікту інтересів, задоволено представника відповідача про залучення до участі у справі у якості третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, залучено до участі у справі приватного виконавця Лисенка Сергія Олексійовича, приватного нотаріуса Леденьова Івана Сергійовича в якості третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, залишено без задоволення заяву представника відповідача про зобов`язання позивача внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів для забезпечення можливого відшкодування майбутніх витрат відповідача, розгляд справи по суті відкладено на 18.09.2024 р.

17.09.2024 р. на поштову адресу суду від приватного виконавця Лисенка С.О. надійшли письмові пояснення.

18.09.2024 р. у судовому засіданні оголошено перерву до 20.11.2024 р.

08.11.2024 р. через систему "Електронний суд" від представника позивача надійшли письмові заперечення.

Ухвалою господарського суду від 20.11.2024. розгляд справи по суті відкласти на 18.12.2024 р.; зобов`язано позивача направити копії позовної заяви та доданих до неї документів, залученим ухвалою суду від 04.07.2024 р. третім особам, докази чого подати до суду у строк до 11.12.2024 р.; встановлено строк до 11.12.2024 р. для подання третім особам аргументів, пояснень, міркувань та, у разі наявності, заперечень відносно предмету спору в даній справі.

У судовому засіданні 18.12.2024 р. оголошено перерву до 05.02.2025 р.

У судове засідання 05.02.2025 р. з`явився уповноважений представник позивача. Представник відповідача та третіх осіб до суду не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, хоча про місце, дату та час даного судового засідання були повідомлені належним чином.

Судом враховано, що у своїх рішеннях Європейський суд неодноразово наголошував, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Суд також враховує правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену у рішенні від 03.04.2008 р. у справі "Пономарьов проти України", згідно з якою сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

При цьому на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду і не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.

В силу вимог частини першої ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Таким чином, враховуючи, що неявка відповідача в судове засідання не перешкоджає розгляду спору по суті, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи відповідно до частини дев`ятої ст. 165, частини другої ст. 178 та частини третьої ст. 202 Господарського процесуального кодексу України за відсутності представника відповідача за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, та об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

встановив:

Як вказано в позовній заяві, позивачу на праві спільної сумісної власності належить земельна ділянка із кадастровим номером :03:006:6629, площею 0,0809 га, право власності на яку зареєстровано за позивачем 12.08.2022 р., відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 330672724 від 28.04.2023 р.

Разом з тим, стосовно позивача існує низка виконавчих проваджень, які 24.02.2023 р. постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лисенка Сергія Олексійовича об`єднано у зведене виконавче провадження № 71138262, зокрема: виконавче провадження ВП № 71132965 з примусового виконання виконавчого листа Києво-Святошинського районного суду Київської області № 752/11456/21 від 22.02.2023 р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 заборгованості у розмірі 346 197,61 грн.; ВП № 71138033 з примусового виконання виконавчого листа Києво-Святошинського районного суду Київської області № 369/1750/22 від 22.02.2023 р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 боргу у розмірі 437 650,02 грн.; ВП № 71138504 з примусового виконання виконавчого листа Києво-Святошинського районного суду Київської області № 369/18149/21 від 22.02.2023 р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 (що є відповідачем у даній справі) боргу у розмірі 885 120,66 грн.

27.02.2023 р. приватний виконавець Лисенко С.О. своєю постановою у зведеному виконавчому провадженні № 71138262 здійснив опис та арешт земельної ділянки, що належать позивачу на праві власності, а саме: земельна ділянка, кадастровий номер: :03:006:6629, площа: 0,0809 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

В подальшому приватним виконавцем Лисенком С.О. здійснено реалізацію вказаної земельної ділянки на електронному аукціоні. Для погашення заборгованості ОСОБА_1 16.07.2023 р., і без згоди останньої, як вона зазначає, було проведено електронні торги з реалізації у виконавчому провадженні арештованого нерухомого майна ? земельної ділянки із кадастровим номером :03:006:6629, площею 0,0809 га, на виконання вищенаведених виконавчих листів Києво-Святошинського районного суду Київської області про стягнення боргу.

Так, за результатами проведення електронних аукціонів приватним виконавцем Лисенком С.О. складено протокол № LSE001-UA-409 від 16.07.2023 р., згідно з яким земельні торги з реалізації земельної ділянки із кадастровим номером :03:006:6629, площа: 0,0809 га, цільове призначення, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 не відбулись.

26.07.2023 р. постановою приватного виконавця Лисенка С.О. у виконавчому провадженні в рахунок погашення боргу передано вказану земельну ділянку відповідачу ( ОСОБА_2 ).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 11.03.2024 р. № 369341027 за відповідачем зареєстровано 08.08.2023 р. право власності на земельну ділянку із кадастровим :03:006:6629, площею 0,0809 га, згідно свідоцтва про придбання майна на прилюдних торгів (аукціонів) від 08.08.2023 р.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що вона набула право власності на земельну ділянку під час шлюбу із третьою особою ( ОСОБА_3 ), що є спільною сумісною власністю подружжя у рівних частках, та що вона не надавала своєї добровільної згоди на продаж земельної ділянки з кадастровим номером: :03:006:6629, площа: 0,0809 га, як і не надавала своєї добровільної згоди на передачу відповідачу в рахунок погашення боргу земельної ділянки із кадастровим номером :03:006:6629. Звернення стягнення та відчуження спірної земельної ділянки із кадастровим номером :03:006:6629, площею: 0,0809 га, належної на праві приватної власності позивачу відбулось без судового рішення, за яким звернено стягнення на спірну земельну ділянку по зобов`язаннях позивача.

На думку позивача, відповідач є недобросовісним та набув майно безоплатно завдяки діям його адвоката в умовах реального конфлікту інтересів, будучи також представником приватного виконавця, що здійснив продаж вказаної земельної ділянки. Позивач вважає, що якби відповідач мав легітимну мету реалізації свого цивільного права, то він міг би отримати кошти в рахунок погашення боргу шляхом продажу іншого рухомого/нерухомого майна позивача, а не саме вказаної земельної ділянки. Також позивач наголошує, що початкова вартість земельної ділянки була вища, ніж та, за яку її придбав (отримав) відповідач.

Враховуючи викладене, на думку позивача, ОСОБА_2 незаконно, без відповідної правової підстави та всупереч закону заволодів її земельною ділянкою, у зв`язку з чим позивач звернулась до суду за захистом свого права шляхом витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння.

Відповідач, заперечуючи позовні вимоги в повному обсязі, зазначив: між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено Попередній договір про укладення договору купівлі-продажу квартири 16.07.2018 р.

Згідно пункту 1 Попереднього договору ОСОБА_1 у строк до 30.12.2018 р. зобов`язувалась передати у власність ОСОБА_2 з укладенням договору купівлі-продажу, а Покупець зобов`язується прийняти і оплатити квартиру АДРЕСА_2 Софіївська Борщагівка, Києво-Святошинського району Київської області, по вулиці Кошова, № 97/22.

Згідно пункту 4 Попереднього договору на підтвердження намірів сторін ОСОБА_2 перерахував, а ОСОБА_1 отримала передоплату у вигляді авансу в розмірі 684900 грн.

Згідно пункту 5 Попереднього договору Сторони домовилися, що у випадку відмови (ухилення) Продавця від продажу квартири у строк, передбачений Попереднім договором, Продавець повинен повернути Покупцю одержану від нього суму авансу протягом одного місяця та сплатити компенсацію у розмірі 10% від суми авансового платежу.

Всупереч умовам Попереднього договору, ОСОБА_1 не передала у власність Покупця з укладенням договору купівлі-продажу вказану квартиру. Більш того, багатоквартирний житловий будинок, в якому має знаходитися вказана квартира, не побудований та не введений в експлуатацію, у зв`язку з чим ним було подано цивільний позов до ОСОБА_1 .

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28.12.2022 р. у справі 369/18149/21 розглянуто цивільний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за невиконання вищезгаданого Попереднього договору. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сукупно 885120,66 гривень. Додатковим рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17.01.2024 р. у справі 369/18149/21 стягнуто додатково 275613,62 гривень.

Як вказує відповідач, ОСОБА_1 не виконала вищезазначені рішення суду, тому приватним виконавцем було арештовано і виставлено на прилюдні торги земельну ділянку боржниці, яка є предметом цього позову. На земельних торгах вказана ділянка придбана не була, а тому була передана в рахунок погашення боргу стягувачу відповідно до приписів ЗУ "Про виконавче провадження" згідно постанови приватного виконавця. На підставі вказаної постанови приватним нотаріусом було видано свідоцтво про право власності стягувача на земельну ділянку та в подальшому відповідачем було оформлено права власності на земельну ділянку.

Відповідач вважає, що ним було правомірно оформлено право власності на земельну ділянку та вказує, що позовні вимоги ОСОБА_1 не є обґрунтованими, тому не підлягають задоволенню.

Крім того, від третьої особи (приватного виконавця Лисенка Сергія Олексійовича) надійшли письмові пояснення, в яких третя особа заперечує проти задоволення позовних вимог.

Приватний виконавець вказує, що стосовно позивача відкрито зведене виконавче провадження № 71138262, загальна сума до стягнення за яким складала 1838508,11 грн.

24.02.2023 р. приватним виконавцем було винесено постанову про арешт коштів боржника та накладено арешт на кошти, що містяться на рахунках у банках.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна встановлено, що окрім іншого майна боржнику ( ОСОБА_1 ) на праві власності (розмір частки 1/1) належить земельна ділянка з кадастровим номером :03:006:6629, площа: 0,0809 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку, що розташована за адресою: Київська обл., Бучанський р-н, с. Софіївська Борщагівка, вул. Ягідна, 14.

27.02.2023 р. приватним виконавцем здійснено опис та арешт майна боржника, а саме: земельна ділянка з кадастровим номером :03:006:6629, площа: 0,0809 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку, що розташована за адресою: Київська обл., Бучанський р-н, с. Софіївська Борщагівка, вул. Ягідна, 14, про що винесено відповідну постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника ЗВП № 71138262.

01.03.2023 р. приватним виконавцем винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні та направлено сторонам для ознайомлення. 04.03.2023 р. на відомі приватному виконавцю адреси боржника та стягувача було направлено копію листа з висновку про вартість об`єкта оцінки майна боржника, а саме: вищезгаданої земельної ділянки з кадастровим номером :03:006:6629.

В подальшому вказану земельну ділянку було виставлено на реалізацію шляхом проведення прилюдних торгів.

09.04.2023 р., 11.05.2023 р. та 15.06.2023 р. земельні торги не відбулися, у зв`язку з чим лот виставлявся на повторні торги.

16.07.2023 р. згідно з протоколом про результати земельних торгів № LSE001-UA-409 від 16.07.2023 р. торги (треті) з реалізації майна, а саме: земельна ділянка, кадастровий номер: :03:006:6629, площа: 0,0809 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку, що розташована за адресою: Київська обл., Бучанський р-н, с. Софіївська Борщагівка, вул. Ягідна, 14, що належить боржнику на праві власності (лот № 4, стартова ціна 595 000,00 грн.) не відбулися у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів.

18.07.2023 р. приватним виконавцем направлено листи стягувачам і запропоновано вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна.

26.07.2023 р. до виконавця надійшла заява представника стягувача ОСОБА_2 про передачу нереалізованого майна боржника стягувачу в рахунок погашення боргу.

26.07.2023 р. на підставі протоколу про результати земельних торгів № LSE001-UA-409 від 16.07.2023 р. та заяви стягувача від 26.07.2023 р. приватним виконавцем винесено постанову про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу та складено Акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу.

Отже, як вказує виконавець, він вчиняв виконавчі дії у відповідності до вимог Закону України "Про виконавче провадження", та його дії були спрямовані виключно на досягнення реального виконання рішень суду та задоволення вимог стягувачів, котрі боржник в добровільному порядку не виконував.

Крім того, на думку приватного виконавця, своїми свідомими діями/бездіяльністю боржник (позивач у даній справі) намагається ухилитися від покладених на нього рішеннями суду обов`язків і сплати боргу стягувачам.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

За загальним правилом, викладеним у ст. 16 Цивільного кодексу України (далі ? ЦК України), порушене право захищається способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Частиною 1 ст. 317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України).

Держава забезпечує рівний захист усіх суб`єктів права власності застосуванням передбачених законодавством заходів. Регулювання, наведене в Главі 29 ЦК України, передбачає, зокрема, такі способи захисту права власності, як витребування майна із чужого незаконного володіння (віндикаційний позов) й усунення перешкод у реалізації власником права користування та розпорядження його майном (негаторний позов).

Власник має право витребувати майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (ст. 387 ЦК України), незалежно від того, чи заволоділа ця особа незаконно спірним майном сама, чи придбала його у особи, яка не мала права відчужувати це майно.

Віндикаційним позовом захищаються права власності в цілому, оскільки він пред`являється в тих випадках, коли порушені права володіння користування та розпорядження одночасно. Однак право власності за власником зберігається, тому що може бути підтвердженим правовстановлюючими документами, або іншими письмовими доказами.

Позивачем за віндикаційним позовом є неволодіючий власник. Відповідачем за віндикаційним позовом виступає незаконний володілець майна, який може і не знати про неправомірність і незаконність свого володіння та утримання такого майна. Незаконним володільцем визнається така особа, яка здійснює володіння майном без належних правових підстав.

До відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору застосовується віндикація. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частиною першою ст. 388 ЦК України (висновок Верховного Суду України, сформульований у постанові від 17.02.2016 р. у справі № 6-2407цс15).

При цьому стаття 400 ЦК України вказує на обов`язок недобросовісного володільця негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов`язку заінтересована особа має право пред`явити позов про витребування цього майна.

Разом з тим стаття 330 ЦК України передбачає можливість добросовісному набувачеві набути право власності на майно, відчужене особою, яка не мала на це права, як самостійну підставу набуття права власності (та водночас, передбачену законом підставу для припинення права власності попереднього власника відповідно до приписів статті 346 ЦК України). Так, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 ЦК України майно не може бути витребуване в нього.

Стаття 388 ЦК України містить сукупність підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Так, відповідно до частини першої вказаної норми якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захистові шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, встановленого ст.ст. 215, 216 ЦК. Такий захист можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені ст. 388 ЦК, які дають право витребувати майно в добросовісного набувача.

Тобто можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно).

Як встановлено судом, позивач звертається до суду з позовом щодо витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння (віндикаційний позов). При цьому, звертаючись до суду за захистом своїх порушених прав шляхом витребування майна з чужого незаконного володіння, позивач повинен довести, що особа, яка отримала це майно у власність є недобросовісним набувачем.

Так, добросовісність є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Добросовісність набувача майна має значення для застосування як критерію законності втручання держави у право набувача на мирне володіння майном, так і критерію пропорційності такого втручання легітимній меті останнього. Якщо особа витребовує нерухоме майно, то для визначення добросовісності його набувача, крім приписів ЦК України, слід застосовувати припис пункту 1 частини першої статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", відповідно до якого державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (близькі за змістом висновки у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 р. у справі № 922/3537/17 (пункти 37), від 02.11.2021 р. у справі № 925/1351/19 (пункт 6.45), від 06.07.2022 р. у справі № 914/2618/16 (пункт 53)).

Вирішуючи питання про можливість витребування від відповідача майна, зокрема про наявність або відсутність підстав для застосування статті 388 ЦК України, слід враховувати висновки Великої Палати Верховного Суду щодо необхідності оцінювати добросовісність поведінки насамперед зареєстрованого володільця нерухомого майна (постанови від 26.06.2019 р. у справі № 669/927/16-ц (пункт 51), від 23.10.2019 р. у справі № 922/3537/17 (пункти 38-39, 57), від 01.04.2020 р. у справі № 610/1030/18 (пункти 46.1-46.2), а також висновок про те, що не може вважатися добросовісною особа, яка знала чи могла знати про порушення порядку реалізації майна або знала чи могла знати про набуття нею майна всупереч закону (постанови від 22.06.2021 р. у справі № 200/606/18 (пункт 61), від 23.11.2021 р. у справі № 359/3373/16-ц (пункт 211), від 06.07.2022 р. у справі № 914/2618/16 (пункт 55), від 21.09.2022 р. у справі № 908/976/19 (пункт 5.66)).

Отже, якщо нерухоме майно придбаває добросовісна особа, тобто та, яка не знала та не могла знати про існування обтяжень речових прав на це майно або про наявність на нього речових прав третіх осіб, вона може покладатися на відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень і відсутності даних про те, що набувач майна знав або міг знати про існування таких прав чи обтяжень, цей набувач, добросовісно покладаючись на відомості зазначеного реєстру, набуває відповідне право на нерухоме майно, вільне від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень (постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 р. у справі № 922/3537/17 (пункт 38), від 15.06.2021 р. у справі № 922/2416/17 (пункти 7.15, 7.16), від 02.11.2021 р. у справі № 925/1351/19 (пункт 6.46), від 06.07.2022 р. у справі № 914/2618/16 (пункт 54)).

Як вказує відповідач, що не заперечується позивачем, рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28.12.2022 р. у справі 369/18149/21 розглянуто цивільний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за невиконання вищезгаданого Попереднього договору купівлі-продажу квартири; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сукупно 885120,66 грн.

Відповідно до ст. 30 Закону України "Про виконавче провадження" виконання кількох рішень про стягнення коштів з одного боржника здійснюється приватним виконавцем у рамках зведеного виконавчого провадження, тобто в даному випадку в рамках зведеного виконавчого провадження № 71138262.

Відповідно до ст. 10 Закону України "Про виконавче провадження" заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.

Частиною першою ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (пред`явленні електронних грошей до погашення в обмін на кошти, що перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця).

Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця (ч. 1 ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження").

Згідно з абз. 2 п. 8 Інструкції з організації примусового виконання рішень, що затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 р. № 512/5 за зведеним виконавчим провадженням арешт накладається на загальну суму заборгованості за зведеним виконавчим провадженням з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця.

Як встановлено матеріалами справи, 27.02.2023 р. приватний виконавець Лисенко С.О. своєю постановою у зведеному виконавчому провадженні № 71138262 здійснив опис та арешт земельної ділянки, що належать позивачу на праві власності, а саме: земельна ділянка, кадастровий номер: :03:006:6629, площа: 0,0809 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку, що розташована за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Софіївська Борщагівка, вул. Ягідна, 14.

Згідно з положеннями ст. 61 Закону України "Про виконавче провадження" реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом проведення електронних аукціонів або за фіксованою ціною.

Керуючись положеннями ст. 61 Закону України "Про виконавче провадження" спірне нерухоме майно (земельна ділянка) було предметом продажу на прилюдних торгах з продажу арештованого майна, проведених за ініціативною приватного виконавця Лисенка Сергія Олексійовича, що є третьою особою у даній справі.

Частиною другою та частиною третьою ст. 61 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що порядок проведення електронних аукціонів визначається Міністерством юстиції України. Початкова ціна продажу нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості визначається в порядку, встановленому статтею 57 цього Закону.

Згідно з положеннями ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження" визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження. У разі якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника. Звіт про оцінку майна має бути складений не раніше дати винесення постанови про арешт такого майна. У разі якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, об`єктів незавершеного будівництва, майбутніх об`єктів нерухомості, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання. У разі якщо визначити вартість майна (окремих предметів) складно, виконавець має право залучити суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для проведення оцінки майна. Виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем. Оскарження в судовому порядку результатів визначення вартості чи оцінки майна не зупиняє передачі майна на реалізацію, крім випадків зупинення передачі майна на реалізацію судом. Звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні є дійсним протягом шести місяців з дня його підписання суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання. Після закінчення цього строку оцінка майна проводиться повторно.

Частиною 1 ст. 20 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що для з`ясування та роз`яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, виконавець виносить постанову про залучення експерта або спеціаліста (кількох експертів або спеціалістів), а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання.

Так, 01.03.2023 р., керуючись ст.ст. 20, 57 Закону України "Про виконавче провадження", приватним виконавцем винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні та направлено сторонам для ознайомлення.

Як вказував вище приватний виконавець, 04.03.2023 р. на відомі йому адреси боржника та стягувача було направлено копію листа з висновку про вартість об`єкта оцінки майна боржника, а саме: вищезгаданої земельної ділянки з кадастровим номером :03:006:6629, що підтверджується доданою до матеріалів справи копією листа приватного виконавця № 322 від 03.03.2023 р. (з доказами його відправлення позивачу).

Згідно висновку ТОВ "Експертна оцінка майнових прав" з незалежної оцінки майна, ринкова (початкова) вартість вищезазначеної земельної ділянки станом на 01.03.2023 р. становила 850 000,00 грн. без ПДВ.

10.03.2023 р., відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" та Порядку реалізації арештованого майна (зі змінами та доповненнями), затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 р. № 2831/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30.09.2016 р. за № 1301/29431, Земельного кодексу України та Постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2021 р. № 1013 "Про деякі питання підготовки до проведення та проведення земельних торгів для продажу земельних ділянок та набуття прав користування ними (оренди, суперфіцію, емфітевзису)" для реалізації земельної ділянки через електронний майданчик ТОВ "ЦЕНТР АУКЦІОНІВ "ЮА ЛЕНД" заведено інформацію про лот в електронну торгову систему, адміністратором якої є державне підприємство "Прозорро. Продажі". Реалізацій підлягало нерухоме майно боржника, а саме: земельна ділянка, кадастровий номер: :03:006:6629, площа: 0,0809 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку, що розташована за адресою: Київська обл., Бучанський р-н, с. Софіївська Борщагівка, вул. Ягідна, 14.

Згідно з протоколом про результати земельних торгів № LSE001-UA-329 від 09.04.2023 р. перші земельні торги не відбулися (стартова ціна 850 000,00 грн. без ПДВ), у зв`язку з чим лот було виставлено на повторні торги.

Згідно з протоколом про результати земельних торгів № LSE001-UA-491 від 11.05.2023 р. повторні земельні торги не відбулися (стартова ціна 850 000,00 грн. без ПДВ).

Відповідно до абз. 1 ч. 5 ст. 61 Закону України "Про виконавче провадження" не реалізоване на електронних торгах нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості виставляються на повторні електронні торги за ціною, що становить 85 відсотків, а рухоме майно - 75 відсотків його вартості, визначеної в порядку, встановленому статтею 57 цього Закону, у зв`язку з чим лот було уцінено та виставлено на другі торги.

Згідно з протоколом про результати земельних торгів № LSE001-UA-135 від 15.06.2023 р. другі земельні торги не відбулися (стартова ціна 722 500,00 грн. без ПДВ).

У разі повторної нереалізації майна нерухоме майно виставляється на третій електронний аукціон за ціною, що становить 70 відсотків, а рухоме майно - 50 відсотків його вартості, визначеної в порядку, встановленому статтею 57 цього Закону (абз. 2 ч. 5 ст. 61 Закону України "Про виконавче провадження"), у зв`язку з чим лот було уцінено та виставлено на треті торги.

Згідно з протоколом про результати земельних торгів № LSE001-UA-409 від 16.07.2023 р. треті земельні торги не відбулися (стартова ціна 595 000,00 грн. без ПДВ).

Як визначено абзацом 4 ч. 5 ст. 61 Закону України "Про виконавче провадження" у разі надання стягувачем згоди (у разі реалізації заставленого майна/предмета іпотеки надання стягувачем та заставодержателем/іпотекодержателем згоди) третій електронний аукціон (крім електронного аукціону з продажу конфіскованого за рішенням суду майна) здійснюється у спосіб продажу майна з можливістю зниження початкової ціни, але не нижче 60 відсотків його вартості, визначеної в порядку, встановленому статтею 57 цього Закону, для нерухомого майна та 30 відсотків - для рухомого майна та з подальшою можливістю додаткового подання цінових пропозицій.

Судом встановлено, що 16.07.2023 р. згідно з протоколом про результати земельних торгів № LSE001-UA-409 від 16.07.2023 р. торги (треті) з реалізації земельної ділянки, кадастровий номер: :03:006:6629, площа: 0,0809 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку, що розташована за адресою: Київська обл., Бучанський р-н, с. Софіївська Борщагівка, вул. Ягідна, 14, що належить боржнику на праві власності на підставі Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно; витягу з Державного земельного кадастру № НВ-023 від 01.03.2023 р., орган, який зареєстрував земельну ділянку: Відділ № 4 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Київській області, дата державної реєстрації земельної ділянки 10.08.2022 р. (лот № 4, стартова ціна 595 000,00 грн.) не відбулися у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів.

Частиною 6 ст. 61 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що у разі нереалізації майна на третьому електронному аукціоні виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду.

На виконання вимог Закону України "Про виконавче провадження", зокрема ст. 61 Закону, 18.07.2023 р.приватним виконавцем направлено листи стягувачам і запропоновано вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, що підтверджується доданою до матеріалів справи копією листа приватного виконавця № 2462 від 19.07.2023 р. та відміткою щодо його отримання представником стягувача (Поташного М.Ф.).

Частинами 7, 8 та 9 ст. 61 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що у разі якщо стягувач протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця письмово не заявив про своє бажання залишити за собою нереалізоване майно, арешт з майна знімається і воно повертається боржникові. За відсутності у боржника іншого майна, на яке може бути звернено стягнення, виконавчий документ повертається стягувачу без виконання. У разі якщо стягувач виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно, він зобов`язаний протягом 10 робочих днів з дня надходження від виконавця відповідного повідомлення внести на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби або рахунок приватного виконавця різницю між вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на його користь, якщо вартість нереалізованого майна перевищує суму боргу, яка підлягає стягненню за виконавчим документом. За рахунок перерахованих стягувачем коштів оплачуються витрати виконавчого провадження, задовольняються вимоги інших стягувачів та стягуються виконавчий збір і штрафи, а залишок коштів повертається боржникові. Майно передається стягувачу за ціною третього електронного аукціону або за фіксованою ціною. Про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу виконавець виносить постанову. За фактом такої передачі виконавець складає акт. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на таке майно.

26.07.2023 р. до виконавця надійшла заява представника стягувача (Поташного Михайла Федоровича) про передачу нереалізованого майна боржника стягувачу в рахунок погашення боргу.

Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає у продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та враховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, проведення процедури прилюдних торгів є правочином.

Такий висновок узгоджується й з нормами статей 650, 655 та частини четвертої статті 656 ЦК України, які відносять до договорів купівлі-продажу купівлю-продаж на біржах, конкурсах, аукціонах, публічних торгах та визначають, що до таких договорів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

При цьому, як встановлено нормами закону, в разі залишення стягувачем за собою нереалізованого майна оформлення та підписання договору купівлі-продажу майна, як окремого документа, законодавством не передбачено. Натомість такий договір укладається шляхом звернення виконавця до стягувача з пропозицією вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна з одночасним припиненням права вимоги стягувача до боржника в межах вартості нереалізованого майна (оферта) та виявлення стягувачем волі залишити за собою це майно (акцепт), про що судом зазначено вище. Виконання договору з боку покупця (стягувача) полягає у внесенні на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби або рахунок приватного виконавця різниці між вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на користь стягувача, якщо вартість нереалізованого майна перевищує суму боргу, яка підлягає стягненню за виконавчим документом. На підтвердження виконання договору з боку покупця виконавець виносить постанову про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу.

Так, 26.07.2023 р., керуючись ст. 61 Закону, на підставі протоколу про результати земельних торгів № LSE001-UA-409 від 16.07.2023 р. та заяви стягувача від 26.07.2023 р., приватним виконавцем винесено постанову про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу та складено акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу.

Як вказано вище, постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на таке майно, тому подальші дії покупця (стягувача) та виконавця спрямовані на передання нерухомого майна у володіння покупця, у зв`язку з чим після складання виконавцем акту та видачі його покупцю, покупець повинен отримати свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, навіть якщо вони не відбулися (стаття 72 Закону України "Про нотаріат") та в подальшому звернутись до державного реєстратора з метою державної реєстрації права власності за покупцем.

Відповідно до пункту восьмого розділу Х Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 р. № 2831/5, у випадку придбання нерухомого майна документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно, є свідоцтво про придбання нерухомого майна з електронного аукціону, яке видається нотаріусом на підставі акта про проведений електронний аукціон.

Тобто отримання покупцем свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів та видача нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів є окремою нотаріальною дією, передбаченою статтею 34 Закону України "Про нотаріат", спрямованою на посвідчення відповідного права покупця, тобто, юридичним оформленням факту, що відбувся на підставі правочину.

Главами 12 та 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5, врегульовано питання видачі свідоцтв про придбання арештованого нерухомого майна з прилюдних торгів (аукціонів), зокрема, у разі якщо вони не відбулися.

Так, свідоцтво про придбання арештованого нерухомого майна з прилюдних торгів видає нотаріус на підставі акта про проведені публічні торги, складеного державним виконавцем та затвердженого начальником відповідного відділу державної виконавчої служби або приватним виконавцем.

Свідоцтво про передачу майна стягувачеві в рахунок погашення боргу видає нотаріус, якщо прилюдні торги (аукціон) оголошено такими, що не відбулися, на підставі складеного та затвердженого в установленому порядку акта із зазначенням того, що прилюдні торги (аукціон) не відбулися.

Як зазначав у позовній заяві позивач та на що звертає увагу суд, свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, не є правовстановлюючим документом, а лише підтверджує вчинення сторонами дій, спрямованих на передання нерухомого майна у володіння покупцю. Видача свідоцтва не тягне переходу права власності на нерухоме майно від боржника до покупця.

Відповідно до частини четвертої ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Абзац 2 пункту 8 розділу X Порядку реалізації арештованого майна, відповідно до якого у випадку придбання нерухомого майна документом, що підтверджує виникнення права власності на придбане майно, є свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, яке видається нотаріусом на підставі акта про проведені електронні торги, не відповідає зазначеній нормі закону, а тому не підлягає застосуванню згідно з частиною сьомою статті 10 ЦПК України. Тому свідоцтво є лише підставою для державної реєстрації права власності за покупцем, але не є правовстановлюючим документом, і вичерпує свою дію із здійсненням такої реєстрації.

За правилами ч. 2 ст. 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Тобто отримавши свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, якщо вони не відбулися (стаття 72 Закону України "Про нотаріат"), особа повинна звернутись до державного реєстратора з метою державної реєстрації права власності за покупцем, що і було здійснено відповідачем у даній справі.

Так, судом встановлено, що на підставі свідоцтва 08.08.2023 р. відповідачем оформлено право власності на земельну ділянку, кадастровий номер: :03:006:6629, площа: 0,0809 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку, що розташована за адресою: Київська обл., Бучанський р-н, с. Софіївська Борщагівка, вул. Ягідна, 14.

Крім того, як встановлено вище, проведення процедури прилюдних торгів є правочином, що прирівнюється до договору купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 655 ЦК України зміст зобов`язань сторін за договором купівлі-продажу полягає в тому, що одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Виконавши обов`язок оплатити майно, покупець за договором купівлі-продажу в силу приписів статті 665 ЦК України отримує право пред`явити продавцеві, який відмовився передати річ, визначену індивідуальними ознаками, вимоги відповідно до статті 620 ЦК України, тобто, може витребувати це майно як управнена щодо продавця особа (за відсутності у покупця оформленого та зареєстрованого права власності на придбане майно).

Натомість продавець набуває право вимагати повернення майна покупцем у разі відмови від договору купівлі-продажу у випадках, визначених договором чи законом.

Тобто права та обов`язки за договором купівлі-продажу виникають та виконуються щодо сторін договору, і саме їх виконання/невиконання створює відповідні правові наслідки для сторін договору, виникнення, зміну чи припинення правовідносини за договором. Питання ж оформлення свого права покупцем не охоплюється змістом зобов`язальних правовідносин сторін купівлі-продажу.

За встановленими обставинами справи щодо спірного майна відбулася спеціальна процедура його продажу приватним виконавцем на прилюдних торгах і висновків щодо неналежного виконання продавцем та покупцем своїх взаємних зобов`язань у правовідносинах купівлі-продажу чи неналежного оформлення приватним виконавцем результатів проведеної процедури прилюдних торгів як способу вчинення правочину всупереч вимогам Закону України "Про виконавче провадження" чи положенням цивільного законодавства матеріали справи не містять.

За статтею 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.

За змістом статей 1 та 2 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

При здійсненні виконавчого провадження державний/приватний виконавець, зокрема, має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку (пункт шостий частини третьої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження").

Розглядаючи дії виконавця в порядку виконання судового рішення, Велика Палата Верховного Суду в пункті 88 постанови від 06.10.2020 р. у справі № 2-24/494-2009 зазначила, що за змістом Закону України "Про виконавче провадження" вбачаються можливими дії виконавця, спрямовані на виконання обов`язку боржника, наявність якого встановлена рішенням суду або іншого уповноваженого органу, перед стягувачем, причому за рахунок боржника. Виконання такого рішення за боржника виконавцем неможливе в разі відсутності майна в боржника, або в разі відсутності в боржника юридичної чи фактичної можливості самостійно вчинити на користь стягувача певні дії. Отже, виконавець виконує за боржника його обов`язок перед стягувачем лише в разі, коли боржник має юридичну і фактичну можливість самостійно виконати свій обов`язок, але через дефект волі не виконує його. У зв`язку із цим здатність боржника своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки обмежується, зокрема, шляхом накладення арешту на кошти і майно боржника. Натомість виконавець своїми діями створює юридичні наслідки для боржника. При цьому виконавець не має власного юридичного інтересу у створенні таких наслідків у правовідносинах зі стягувачем чи іншими особами під час виконання рішення за боржника.

Правова природа дій приватного/державного виконавця на виконання судового рішення за регулюванням, наведеним у Законі України "Про виконавче провадження", не є відмінною, тож такі висновки Великої Палати Верховного Суду щодо створення виконавцем своїми діями юридичних наслідків для боржника є застосовними також у межах цієї справи.

Відповідно у контексті наявності (відсутності) волі продавця майна в процедурах примусового відчуження в межах виконавчого провадження слід враховувати обмеження правосуб`єктності власника майна, яке у даному випадку відбувається на підставі прямих, імперативних законодавчих приписів, що пов`язується з особливими завданнями та цілями правового регулювання виконавчого провадження. Після відкриття виконавчого провадження державний виконавець здійснює покладені на нього функції з реалізації майна, на яке звернено стягнення; натомість у боржника як власника майна у межах виконавчого провадження залишається процесуальне право оскарження рішень, дій, бездіяльності державного виконавця, право оскарження судових актів (рішень, ухвал), а також право на відшкодування шкоди, заподіяної діями державного виконавця.

За встановленими у цій справі обставинами спірне нерухоме майно було предметом продажу на прилюдних торгах. При оцінці добросовісності/недобросовісності набувача майна слід враховувати, що прилюдні торги у межах здійснення виконавчого провадження мають виступати найбезпечнішим способом набуття майна, публічна процедура реалізації якого гарантує невідворотність результатів торгів та "юридичне очищення" майна, придбаного у такий спосіб.

Добросовісний набувач не може відповідати у зв`язку із порушеннями інших осіб, допущеними в рамках процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайства при вчиненні правочинів з нерухомим майном. Конструкція, за якої добросовісний набувач втрачає такий статус всупереч приписам статті 388 ЦК України, а, відтак, втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний та надмірний тягар.

Саме тому відповідно до частини другої статті 388 ЦК України майно не може бути витребуване від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Отже, твердження позивача про те, що відповідач є недобросовісним набувачем нерухомого майна (земельної ділянки) не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами, адже вказане майно було придбано (отримано) відповідачем в межах процедури виконавчого провадження, з урахуванням положень чинного законодавства, що регулює відповідне питання.

Щодо тверджень позивача стосовно неправомірності вчинених дій щодо вказаної земельної ділянки, оскільки вона, як вказує позивач, набута нею під час шлюбу із третьою особою ( ОСОБА_3 ), що є спільною сумісною власністю подружжя у рівних частках, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 366 ЦК України у разі неможливості виділу в натурі частки із спільного майна або заперечення інших співвласників проти такого виділу кредитор має право вимагати продажу боржником своєї частки у праві спільної часткової власності з направленням суми виторгу на погашення боргу. У разі відмови боржника від продажу своєї частки у праві спільної часткової власності або відмови інших співвласників від придбання частки боржника кредитор має право вимагати продажу цієї частки з публічних торгів або переведення на нього прав та обов`язків співвласника-боржника, з проведенням відповідного перерахунку.

Тільки кредитор співвласника може заявляти вимоги про переведення прав та обов`язків співвласника боржника. У разі, якщо відсутній правовий режим спільної власності стаття 366 ЦК України не застосовується (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21.02.2019 р. у справі № 766/12152/16-ц (провадження № 61-26457св18).

Тобто законодавець в ЦК України, як основному регуляторі приватних відносин, передбачив у частині другій статті 366 ЦК України механізм звернення стягнення на частку в праві спільної часткової власності на неподільну річ. Очевидно, що такий механізм може бути реалізованим у тому разі, якщо боржник у виконавчому провадженні (співвласник рухомої неподільної речі), з урахуванням вимог доброї совісті, повідомив виконавця та/або кредитора (стягувача) про наявність правового режиму спільної часткової власності на рухому неподільну річ.

У разі якщо боржник не повідомив виконавця та/або кредитора (стягувача) про правовий режим спільної часткової власності на рухому неподільну річ і відбулося звернення стягнення на рухому неподільну річ (продаж на торгах, передача стягувачу), то права та інтереси іншого співвласника (-ів), який (які) не є боржником (-ами), у спільній частковій власності на рухому неподільну річ мають захищатися шляхом виплати компенсації від недобросовісного співвласника, який не повідомив виконавця та/або кредитора (стягувача) про наявність правового режиму спільної часткової власності на рухому неподільну річ.

Суд звертає увагу, що у матеріалах справи відсутні докази належного повідомлення позивачем приватного виконавця та/чи кредитора (відповідача у даній справі) про те, що спірна земельна ділянка є спільною сумісною власністю позивача з її чоловіком. Крім того, як вказано вище, існує певний законодавчо врегульований порядок вирішення питання щодо звернення стягнення на частку в праві спільної власності на неподільну річ, тому посилання позивача на неправомірність вчинених дій щодо вказаної земельної ділянки у зв`язку з тим, що вона є спільною сумісною власністю подружжя, як на підставу для задоволення її позовних вимог, не заслуговують на увагу.

Крім того, як вже згадувалось вище судом, відповідно до приписів ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом. Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня. Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом. Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова. Керівник вищого органу державної виконавчої служби у разі виявлення порушень вимог закону визначає їх своєю постановою та надає доручення начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, щодо проведення дій, передбачених абзацами другим і третім цієї частини. Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Тобто Саченко І.В. могла скористатись своїм правом та оскаржити в судовому порядку дії/бездіяльність приватного виконавця шляхом подання скарги на його рішення/постанови/акти, дії/бездіяльність у виконавчому провадженні. Однак, з моменту відкриття виконавчого провадження (23.02.2023 р.) до моменту отримання стягувачем постанови про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу (08.08.2023 р.), та і в цілому до теперішнього моменту вона не оскаржувала в судовому порядку ані постанову приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження, ні постанову про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, ні акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, ні дій/бездіяльності приватного виконавця в рамках зведеного виконавчого провадження № 71138262.

Інші аргументи сторони позивача також не вказують на достатність підстав для задоволення позову, а тому суд їх відхиляє.

Приписами статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України (далі ? ГПК України) визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 76-79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 ГПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову не знайшли свого підтвердження при розгляді даної справи, суд ухвалює рішення про відмову у задоволенні позову за його недоведеністю та необґрунтованістю.

Крім того, ухвалою суду від 27.03.2024 р. відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору у розмірі 8 925,00 грн. за подання позовної заяви та ухвалою суду від 01.04.2024 р. відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору у розмірі 1 514,00 грн. за подання заяви про забезпечення позову до ухвалення судового рішення у справі № 911/2308/23 (911/654/24). Таким чином, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову, відшкодування витрат по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на позивача.

Керуючись ст. 129, 237-238, 240 ГПК України, суд

вирішив:

1. В задоволенні позову відмовити.

2. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ) в дохід Державного бюджету України 10 439 (десять тисяч чотириста тридцять дев`ять) гривень 00 копійок судового збору.

3. Видати наказ.

Згідно ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата підписання повного тексту рішення 11.03.2025 р.

Суддя А.В. Лопатін