ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"05" березня 2025 р. Справа № 924/44/25

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Гладія С.В., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін

за позовом акціонерного товариства "Укртелеком", м. Київ

до акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Хмельницькгаз", м. Хмельницький

про стягнення 94051,44 грн.

Представники сторін: не викликалися

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Укртелеком", м. Київ звернулося з позовною заявою до акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Хмельницькгаз", м. Хмельницький про стягнення 94051,44 грн., з яких 82002,94 грн. основного боргу, 6984,71 грн. інфляційних втрат, 1771,76 грн. 3% річних, 3292,03 грн. пені.

В обґрунтування позовних вимог позивач стверджує про неналежне виконання відповідачем зобов`язань з оплати наданих телекомунікаційних послуг бізнес-мережі за договором №1612/38АНм9766-1 від 29.09.2017р. Як на правову підставу позову посилається на положення Закону України "Про електронні комунікації", ст. ст. 526, 530, 625, 626, 629 ЦК України, ст. ст. 173, 179, 193, 216, 224 Господарського кодексу України.

Ухвалою Господарського суду Хмельницької області від 14.01.2025р. прийнято справу до провадження, ухвалено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

16.01.2025р. відповідач через електронний суд на адресу суд надіслав відзив на позов, в якому заперечує проти позовних вимог, просить відмовити в задоволенні позовних вимог щодо стягнення штрафних санкцій 3292,03 грн. пені або зменшити нараховані штрафні санкції до 99%.

Зазначає, що утворення та накопичення заборгованості у товариства обумовлюється позбавленням ліцензії на розподіл природного газу, який прямо вплинув на фінансові можливості АТ "Хмельницькгаз", а саме виникла дебіторська заборгованість, через наявний дефіцит коштів пов`язаний із систематичними неплатежами за спожиті послуги з боку населення та юридичних осіб, які знаходяться під захистом критичної інфраструктури під час воєнного стану, а саме: підприємства, що здійснюють діяльність з виробництва, передачі, розподілу, постачання електричної енергії відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії», діяльність з водопостачання та водовідведення відповідно до Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», діяльність з вирощування сільськогосподарських культур, тваринництва, виробництва харчових продуктів, підприємства оборонно-промислового комплексу, органи військового управління, з`єднання, військові частини, вищі військові навчальні заклади, військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти, установи та організації, які входять до складу Збройних Сил України, підприємства залізничного транспорту.

Вказує, що єдиним джерелом надходження коштів на рахунки Товариства є оплата споживачами заборгованості за послугу розподілу природного газу, яка утворилась ще до 30.09.2023 року, яка на сьогодні є надзвичайно низькою та стягується товариство в судовому порядку.

Зазначає, що з 01.10.2023 АТ «Хмельницькгаз» не може здійснювати ліцензовану діяльність з розподілу природного газу та отримувати кошти передбачені структурою тарифу за рахунок надання послуг розподілу природного газу.

Вважає, що єдиним джерелом надходження коштів на рахунки товариства є оплата споживачами заборгованості з вартості розподілу природного газу, яка виникла до 01.10.2023р.

Звертає увагу на те, що всі фінансові надходження направляються на погашення кредиторської заборгованості та виплату заробітної плати, сплату податків та зборів.

Зазначає, що заборгованість за послуги розподілу природного газу, що виникла до 30.09.2023 року перед АТ "Хмельницькгаз" на кінець 4 кварталу 2024 року складає: побутові споживачі - 31295142,98 грн., споживачі, що не є побутовими (промисловість, релігійні, бюджетні організації, гуртожитки) - 436042,82 грн.. Найбільшими боржниками за спожиті послуги є теплопостачальні організації, які не розрахувались за послуги розподілу природного газу, сума заборгованості складає 48 533,29 грн.

Зазначає, що згідно Балансу (форма №1) станом на 30.09.2024 року дебіторська заборгованість за продукцію, товари, роботи, послуги складає 66 456 тис. грн. (на початок звітного періоду - 37 527 тис. грн.)

Звертає увагу, що товариство має заборгованість щодо повернення надміру сплачених сум за розподіл природного газу як побутовими так і непобутовими споживачами в розмірі 27 702 463,07 грн., що оплачується товариством по мірі надходження коштів в першу чергу.

Всі фінансові надходження направляються на погашення кредиторської заборгованості та виплату заробітної плати, сплату податків та зборів, наявна заборгованість по сплаті податків на зборів перед державною податковою службою в розмірі понад 10000000 грн.

Вважає, що скрутний фінансовий стан боржника сам по собі не є надзвичайною та невідворотною обставиною, що звільняє боржника від відповідальності, однак, приймаючи до уваги цей факт у сукупності: з зупиненням дії ліцензії з розподілу природного газу з 30.09.2023; з воєнним станом в державі; з належністю підприємства до критичної інфраструктури і надання ним життєвоважливих послуг енергозабезпечення (послуг розподілу природного газу), а відтак виконання ним особливих завдань перед державою в умовах воєнного стану; з необхідністю безперебійного функціонування газорозподільної системи, що включає постійну готовність боржника до відновлення пошкоджених виробничих потужностей та інфраструктури у разі руйнувань під час обстрілів регіону, що вказує на потребу у забезпеченні життєдіяльності підприємства з метою запобігання настанню гуманітарних кризових ситуацій під час воєнного стану; враховуючи законодавчі обмеження на стягнення заборгованості із споживачів за спожиті послуги під час воєнного стану, що негативно впливає на фінансовий стан боржника; враховуючи залучення потужностей підприємства на потреби ЗСУ; враховуючи підтримку економіки боржником, є всі підстави, що пеня може бути зменшена судом на 99 %.

Посилаючись на положення ч. 3 ст. 551 ЦК України, ст. 233 ГК України з приводу клопотання про зменшення штрафних санкцій звертає увагу на те, що: відповідач у період виникнення заборгованості був об`єктом критичної інфраструктури та мав стратегічне значення; у відповідача наявна дебіторська заборгованість, яка виникла через дефіцит коштів, пов`язаний із систематичними неплатежами за спожиті послуги з боку населення та юридичних осіб, які знаходяться під захистом критичної інфраструктури під час воєнного стану, відповідач є підприємством, фінансування якого здійснюється лише за рахунок платежів споживачів комунальних послуг, які на сьогодні є надзвичайно низькими; стягнення з відповідача пені у заявленому позивачем розмірі значно погіршить фінансово-економічне становище підприємства, спричинить для нього додаткові витрати, які не мають джерел покриття; позивач застосував до відповідача також таку міру відповідальності як стягнення 3% річних та інфляційні втрати, які є платою за користування коштами, що не були своєчасно оплачені боржником; пеня є лише фінансовою санкцією за невиконання зобов`язання, спрямованою на спонукання сторони, винної у порушенні зобов`язання, до його виконання та дотримання в подальшому, а не засіб безпідставного збагачення; пеня не є основним боргом, будувати на цих платежах свої доходи та видатки позивач не може, а, відповідно, при зменшенні її розміру не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому стані.

17.01.2025р. позивач через електронний суд на адресу суду надіслав відповідь на відзив, в якій посилаючись на ст.ст. 216, 230 ГК України, умови договору, стверджує, що господарські санкції, які встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Зазначає, що такі санкції (пеня) не розглядалися АТ "Уртелеком" як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань, адже нарахована пеня в розмірі 3292,03 грн. (за визначені періоди виникнення заборгованості відповідно до умов договору: з 01.02.2024 по 31.07.2024) не є більш вигідним надходженням, ніж не отримані позивачем доходи від несвоєчасно оплачених та не оплачених щомісячних платежів відповідачем за послуги у вказаний період .

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру пені, посилаючись на висновки Верховного Суду викладені в постановах від 04.02.2020 у справі 918/116/19 (пункт 8.15), від 15.06.2022 у справі № 922/2141/21, від 05.04.2023 у справі № 910/18718/21), акцентує увагу, що усталена судова практика свідчить що, суди звертають увагу на те, що зменшення розміру пені на 99% фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що у свою чергу може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.

Просить суд взяти до уваги, що пеня нарахована на підставі п. 6.1 Договору є співмірною (адекватною) з розміром основного зобов`язання та не перевищує його, а також ту обставину, що відповідачем не сплачено позивачу борг за спірний період, протягом спірного періоду АТ "Хмельницькгаз" здійснювало частково оплату замовлених електронних комунікаційних послуг, що свідчить про можливість альтернативного виконання відповідачем своїх господарських зобов`язань.

З приводу аргументів відповідача про те, що застосування АТ "Укртелеком" інфляційних нарахувань на суму боргу та трьох процентів річних є підставою для зменшення розміру пені, наголошує, що такі нарахування не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

Вважає, що доводи позивача про зупинення дії ліцензії з розподілу природного газу не є беззаперечним доказом неможливості отримувати відповідачем доходів від здійснення інших видів господарської діяльності та/або отримувати доходи за іншими господарськими зобов`язаннями, а введення воєнного стану на території України не свідчить про те, що боржник не може здійснювати господарську діяльність та набувати кошти, відповідач не наддав доказів того, що підприємство зупинило роботу у зв`язку з воєнним станом, запровадження в державі воєнного стану стосуються обох сторін.

Розглядом матеріалів справи встановлено:

29.09.2017 між Публічним акціонерним товариством "Укртелеком" (яке перейменоване в Акціонерне товариство "Укртелеком" згідно з рішенням загальних зборів акціонерів публічного акціонерного товариства "Укртелеком" №20 від 22.04.2021) (далі - Позивач або Оператор) та Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Хмельницькгаз" (яке перейменоване в Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Хмельницькгаз", скорочена назва АТ "Хмельницькгаз" згідно з рішенням загальних зборів 19.03.2019, протокол №26 від 19.03.2019) (надалі-Відповідач або Бізнес- абонент) укладено Договір про надання послуг бізнес-мережі № 1612/38АНм9766-17.

Відповідно до п.1.1 Договору Оператор надає Бізнес-абоненту телекомунікаційні послуги бізнес-мережі (далі - Послуги), що визначаються у Замовленні Послуг та відповідних Угодах/Додатках до цього Договору, а Бізнес-Абонент отримує Послуги, визначені у відповідних Угодах/Додатках та Замовленні, та сплачує їх вартість.

Під бізнес-мережею розуміється система комплексного обслуговування Бізнес-Абонента, що забезпечує надання повного спектра телекомунікаційних послуг з підвищеним рівнем обслуговування (п.1.2 Договору).

Пунктами 2.1, 2.2 та 2.4 Договору встановлено, що Оператор організовує Бізнес-абоненту лінію(ї) зв`язку для надання Послуг або у разі відсутності технічної можливості пропонує Бізнес-абоненту інші варіанти підключення. Перелік та опис замовлених Послуг, спеціальні умови організації, технічні характеристики та порядок надання Послуг Бізнес-абоненту визначаються в Замовленні Послуг та в окремих Угодах та Додатках до цього Договору, що підписуються Сторонами і є невід`ємною частиною цього Договору. Датою початку надання замовлених Бізнес-абонентом послуг вважається дата, яка визначена у відповідному акті та/або в наряді на підключення Послуг.

Сторони за Договором мають права та несуть обов`язки, передбачені Умовами та порядком надання телекомунікаційних послуг ПАТ "Укртелеком" (далі - Умови Укртелекому, затверджені Оператором, опубліковані на офіційному веб-сайті Оператора) і чинним законодавством України, зокрема, Законом України "Про телекомунікації", Правилами надання та отримання телекомунікаційних послуг (п.3.1 Договору).

Згідно із пунктами 4.1, 4.2, 4.3 Договору Бізнес-Абонент здійснює оплату замовлених Послуг згідно з тарифами, зазначеними у Додатках до Угод до цього Договору та Умовами Укртелекому. Порядок оплати наданих телекомунікаційних Послуг - в кредит (попередньою оплатою (внесення авансу) або в кредит). Оплата послуг проводиться у національній валюті України. Рахунок (рахунок-акт) за Послуги Бізнес-абонент повинен оплатити не пізніше останнього числа місяця, що настає за розрахунковим, шляхом перерахування належної до сплати суми на розрахунковий рахунок Оператора.

Пунктом 4.4 Договору передбачено, що пеня за прострочення оплати Послуг, починає нараховуватися з 1 числа місяця, що настає по закінченню періоду зазначеного у п. 4.3. цього Договору.

Відповідно до п. 4.5 Договору за час протягом якого Послуги не надавались через заборгованість Бізнес-Абонента, абонентна плата справляється без урахування суми мінімального користування Послугами. Також Бізнес-Абонент сплачує всі витрати Оператора, пов`язані з орендою лінійно-кабельних споруд та інших ресурсів у третіх осіб (технологічних партнерів), за допомогою яких надаються Послуги.

Згідно із п. 4.6 Договору система розрахунків, що застосовується Оператором: з надсиланням рахунків у паперовому вигляді.

Відповідно до п. п. 5.1, 5.2 Договору, він набирає чинності з дати його підписання Сторонами і діє до 31.12.2017. У разі, коли жодна зі Сторін за два тижні до закінчення строку дії Договору не заявить про своє небажання надалі продовжувати відносини, Договір вважається продовженим на кожний наступний рік на таких самих умовах.

Згідно п. 6.1 договору у разі невиконання або несвоєчасного виконання зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність відповідно до чинного законодавства України та Умов.

Пунктом 7.4 Договору передбачено, що інші відносини Сторін, не врегульовані цим Договором, регулюються Умовами Укртелекому, з якими Бізнес-Абонент ознайомлений, погоджується та зобов`язується їх виконувати в повному обсязі. Укладаючи цей Договір Бізнес-Абонент своїм підписом підтверджує, що він ознайомлений з положеннями Закону України "Про телекомунікації", Правилами надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 № 295 та Умовами Укртелекому, що є складовою частиною цього Договору.

При виконанні Договору у випадках, які не передбачені Договором та Умовами Укртелекому, Сторони керуються Законом України "Про телекомунікації", Правилами надання та отримання телекомунікаційних послуг у чинній на момент надання Послуг редакції. Кожна зі Сторін самостійно організовує ознайомлення з чинним законодавством України ( п.7.7.Договору).

Даний договір підписаний сторонами та скріплений печатками сторін.

29.09.2017р. між Сторонами до Договору від 29.09.2017 № 1612/38АНм9766-17 підписано Угоду №1 «Про надання послуг з організації віртуальної приватної мережі (Послуга «L3 VPN») для споживачів сегментів LA/NA корпоративні/національні, SME малі та середні», відповідно до п. 1.1 якої Оператор надає Бізнес-абоненту на території України послугу з організації віртуальної приватної мережі L3 (далі - Послуга «L3 VPN»), а Бізнес-абонент отримує зазначену послугу «L3 VPN» та сплачує її вартість в порядку, передбаченому Договором та визначену у Замовленнях про надання/зміну Послуги «L3 VPN» (Додатках до цієї Угоди).

Згідно п. 2.1 угоди підключення та зміна параметрів Послуги «L3 VPN» здійснюються оператором (за наявності технічної можливості) на підставі підписаного сторонами Замовлення про надання/зміну Послугу «L3 VPN» на кожну точку підключення.

Згідно Додатку №1.1 від 29.09.2017р. до Угоди від 29.09.2017р. №1 до Договору від 29.09.2017р. № 1612/38АНм9766-17 укладено замовлення про надання/зміну послуг для споживачів сегментів LA/NA корпоративні/національні, SME-малі та середні, згідно якого визначений у послуги "L3 VPN" за цим замовленням складається загальний розмір щомісячної абонентної плати за всі послуги за цим замовленням становить 15076,70 грн. без ПДВ.

Між сторонами підписано складено та підписано акт здавання-приймання виконаних робіт з підключення послуг згідно з додатком №1.1 до Угоди №1 до договору від 29.09.2017р. №1612, згідно якого Оператором здійснено підключення послуг за 22 точками. Цей акт є підставою для проведення розрахунків між сторонами за надання послуг починаючи з дати початку надання послуг для кожної точки.

В матеріали справи надано Умови та порядок надання електронних комунікаційних послуг АТ "Укртелеком", які визначають основні правила та порядок надання АТ "Укртелеком" (далі Укртелеком) електронних телекомунікаційних послуг та послуг, пов`язаних технологічно з електронними комунікаційними послугами ( далі-Послуги) (в редакції від 25.12.2023).

Умови є складовою частиною укладеного між Укртелекомом та Абонентом Договору. Підпис Абонента на Договорі, або укладання Договору в інший спосіб, не заборонений чинним законодавством України, свідчить про ознайомлення та надання згоди Абонента з цими Умовами і взяття Абонентом зобов`язань щодо виконання укладеного Договору та цих Умов (п.1.4 Умов).

У п.3.1 Умов передбачено, що надання Послуг здійснюється на замовлення Споживача на підставі укладеного Договору.

Абонент (відповідач), відповідно до п. 4.2.3 Умов Укртелекому, зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі оплачувати отримані Послуги відповідно до порядку розрахунків, встановлених Договором, цими Умовами, Тарифами/Тарифними планами, Правилами.

Згідно із п.4.3.8 Умов у разі несвоєчасної оплати Абонентом наданих Послуг у строк, визначений у розділі 5 цих Умов, вживати до нього такі заходи: нараховувати пеню за прострочення оплати Послуг з 21 числа місяця, що настає за розрахунковим періодом, якщо інше не передбачено Договором; встановити граничний обсяг Послуг, що надаються на умовах наступної (кредитної) форми оплати, та/або заборгованості з їх оплати; скоротити перелік Послуг, припинити їх надання, попередивши про це Абонента в порядку, визначеними Умовами та Договором; змінити порядок оплати Послуг, у тому числі надавати Послуги на умовах попередньої (авансової) форми оплати в порядку, визначеними Умовами та Договором.

Пунктом 5.4. Умов Укртелекому передбачено, що у разі здійснення розрахунків за отримані послуги на умовах наступної (кредитної) форми оплати рахунок за електронні комунікаційні послуги оплачується Абонентом не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим періодом, якщо інше не передбачено Договором.

Згідно із п.5.6 Умов, Укртелеком за кожний розрахунковий період безоплатно надає Абоненту рахунок (у паперовому вигляді або в електронному вигляді) на оплату Послуг, якщо інше не передбачено Договором.

Отримана від Абонента (Відповідача) сума платежу зараховується Укртелекомом у такій послідовності (якщо інше не встановлено Договором): штраф (за наявності); пеня попередніх періодів (за наявності); борги попередніх періодів; поточні нарахування в черговості дати початку надання Послуги; аванс на наступний період. (п. 5.11.2 Умов Укртелекому).

Відповідно до п. 7.6.2 Умов у разі затримки оплати за надані Послуги Абонент сплачує пеню, яка обчислюється від вартості неоплачених Послуг, у розмірі облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня, за кожний день прострочення оплати.

У п. 8.5 Умов зазначено зокрема, що Сторони підтверджують, що на момент укладення цього Договору обставини, зумовлені військовою агресією Російської Федерації та введеним воєнним станом (лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1) не впливають на виконання Сторонами зобов`язань на умовах та в строки, передбачені Договором і не вважаються підставою для звільнення Сторін від відповідальності за не виконання/неналежне виконання зобов`язань за Договором. Сторона звільняється від відповідальності за не виконання/неналежне виконання зобов`язань за Договором, якщо доведе іншій Стороні наявність підстав для звільнення від відповідальності через вплив військової агресії Російської Федерації на виконання зобов`язань за Договором, і така підстава буде прийнята іншою Стороною у порядку обміну офіційними листами.

Як додатки №№1, 2, 3, 4 до Умов та порядку надання електронних комунікаційних послуг АТ "Укртелеком" надано відповідно Умови надання послуг телефонного зв`язку та супутніх послуг, Умови надання послуг доступу до мережі Інтернет та супутніх послуг, Умови надання інших послуг, Умови надання обладнання в тимчасове платне користування при наданні послуг, які відповідно до п. 1.3 є невід`ємною частиною Договору.

Позивачем виставлено відповідачу рахунки за електронні комунікаційні послуги, а саме: рахунок від 31.12.2023 за грудень 2023р. на суму 21508,02 грн, рахунок від 31.01.2024р. за січень 2024р. на суму 21508,02 грн., рахунок від 29.02.2024р. за лютий 2024р. на суму 21508,02 грн., рахунок від 31.03.2024р. за березень 2024р. на суму 21508,02 грн., рахунок від 30.04.2024р. за квітень 2024р. на суму 21508,02 грн., рахунок від 31.05.2024р. за травень 2024р. на суму 21508,02 грн., рахунок від 30.06.2024р. за червень 2024р. на суму 21508,02 грн.,

Відповідач за надані послуги з позивачем розрахувався частково, внаслідок чого у відповідача перед позивачем виникла заборгованість за надані та отримані послуги за період з 01.12.2023р. по 30.06.2024р. в сумі 82002,94 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості та випискою з оборотної відомості за період з 12/2023 по 06/2024.

16.09.2024р. позивачем на адресу відповідача надіслано вимогу щодо погашення дебіторської заборгованості, в якій просить погасити заборгованість станом на 20.09.2024р., яка останнім залишена без відповіді та задоволення.

Враховуючи, що відповідач не розрахувався за надані послуги, позивач звернувся до суду із даним позовом в якому просить стягнути з відповідача 94051,44 грн., з яких 82002,94 грн. основного боргу, 3292,03 грн. пені, 6984,71 грн. інфляційних втрат та 1771,76 грн. 3% річних.

Аналізуючи подані докази, оцінюючи їх у сукупності, суд до уваги бере таке.

З положень ст. 509 ЦК України та ст. 173 ГК України вбачається, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 2 п. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Статтями 11 Цивільного кодексу України та 174 Господарського кодексу України унормовано, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (ст. 626 ЦК України).

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Стаття 627 ЦК України закріплює свободу договору, тобто відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як убачається з матеріалів справи 29.09.2017 між позивачем (Оператор) та відповідачем (Бізнес- абонент) укладено договір про надання послуг бізнес-мережі (в т.ч угоду №1 з додатками) за умовами якого Оператор надає Бізнес-абоненту телекомунікаційні послуги бізнес-мережі, а Бізнес-абонент отримує послуги та сплачує їх вартість.

Тобто правовідносини між сторонами виникли із договору надання послуг.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

За приписами частини 1 статті 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки, та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 104 Закону України "Про електронні комунікації" умовами надання та отримання електронних комунікаційних послуг кінцевому користувачу є: 1) укладення договору про надання електронних комунікаційних послуг відповідно до правил надання та отримання електронних комунікаційних послуг та інших актів законодавства; 2) оплата замовленої кінцевим користувачем електронної комунікаційної послуги, якщо інше не передбачено цим Законом або договором про надання електронних комунікаційних послуг.

Згідно із п.1 ч.1 ст.108 Закону України "Про електронні комунікації" кінцеві користувачі електронних комунікаційних послуг зобов`язані дотримуватися правил надання та отримання електронних комунікаційних послуг, зокрема оплачувати замовлені та отримані електронні комунікаційні послуги, у тому числі абонентську плату та вартість пакетів послуг.

Підпунктом 6 пункту 36 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 № 295 (надалі - Правила № 295), встановлено зобов`язання споживачів телекомунікаційних послуг виконувати умови договору, в тому числі своєчасно оплачувати отримані послуги.

Статтями 526 Цивільного кодексу України, 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України, ч. 7 ст. 193 ГК України).

Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

З матеріалів справи слідує, що позивачем відповідно до договору №1612 від 29.09.2017 надано електронні комунікаційні послуги за грудень 2023р. червень 2024р. в підтвердження чого надано зазначені вище відповідні акти здавання-приймання, які підписані сторонами та виставлені рахунки.

Як зазначалось вище згідно з пунктом 4.3 договору рахунок (рахунок-акт) за послуги Бізнес-абонент повинен оплатити не пізніше останнього числа місяця, що настає за розрахунковим, шляхом перерахування належної до сплати суми на розрахунковий рахунок оператора.

Однак, в порушення умов договору, ст. 108 Закону України "Про електронні комунікації" відповідач не здійснив своєчасну та повну оплату за надані телекомунікаційні послуги, в результаті чого утворилась заборгованість станом на 31.12.2024 в сумі 82002,94 грн, що відображено в розрахунку суми боргу.

Доказів про сплату зазначеної суми заборгованості та доказів на її спростування суду не подано.

Згідно з положеннями статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої статті 612 цього ж Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З врахуванням наведеного, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 82002,94 грн. боргу за телекомунікаційні послуги підлягають задоволенню.

Положеннями статті 109 Закону України "Про електронні комунікації" передбачено, зокрема, що кінцеві користувачі електронних комунікаційних послуг несуть відповідальність за порушення норм цього Закону, правил надання та отримання електронних комунікаційних послуг відповідно до закону та договору про надання та отримання електронних комунікаційних послуг.

Сплата кінцевим користувачем пені, правомірне припинення чи скорочення постачальником електронних комунікаційних послуг переліку електронних комунікаційних послуг, отримання кінцевим користувачем послуги перенесення номера не звільняє кінцевого користувача від обов`язку оплатити в повному обсязі надані йому електронні комунікаційні послуги.

У зв`язку із неналежним виконання відповідачем умов договору, позивачем заявлено до стягнення із відповідача 6984,71 грн. інфляційних втрат, 1771,76 грн. 3 % річних та 3292,03 грн. пені згідно поданих розрахунків.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).

Проаналізувавши з використанням ІСП "Законодавство" наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат, 3% річних, суд, враховуючи періоди існування заборгованості наведені позивачем, суми боргу, які існували у визначені періоди, вважає, що позивачем правомірно заявлено до стягнення інфляційні втрати на загальну суму 6984,71 грн. та 3% річних на загальну суму 1771,76 грн., які підлягають стягненню з відповідача.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення 3292,03 грн. пені суд бере до уваги таке.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ст. ст. 546, 548 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися у відповідності до закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити у разі порушення зобов`язання.

Виходячи зі змісту ч. ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 551 Цивільного кодексу України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 230 Господарського кодексу України передбачено обов`язок учасника господарських відносин сплатити неустойку, штраф, пеню у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до частин четвертої статті 231 Господарського кодексу України якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Пунктом 7.6.2 Умов та порядку надання електронних комунікаційних послуг АТ "Укртелеком" визначено, що у разі затримки оплати за надані послуги відповідач сплачує пеню, яка обчислюється від вартості неоплачених послуг, у розмірі облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня, за кожний день прострочення оплати.

Відповідно до п. 72 Правил № 295 передбачено, що у разі несвоєчасної оплати за надані оператором, послуги абонент сплачує пеню, яка обчислюється виходячи з вартості неоплачених послуг у розмірі облікової ставки Національного банку, що діяла в період, за який нараховується пеня.

У пункті 4.4 договору сторонами погоджено, що пеня за прострочення оплати послуг, починає нараховуватись з 1 числа місяця, що настає по закінченню періоду зазначеного у пункті 4.3 цього договору.

Суд, враховуючи вищенаведене, перевіривши з допомогою ІПС "Законодавство" розрахунок пені проведений позивачем, зазначає, що останній здійснено в межах можливих нарахувань за відповідні періоди на відповідні суми. Тому, з огляду на положення ст. 14 ГПК України (учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд) позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 3292,03 грн. пені заявлені обґрунтовано та підлягають стягненню з відповідача.

Доказів які б підтверджували неправомірність та безпідставність нарахування пені суду не подано. З врахуванням наведеного необґрунтовано є позиція відповідача про відмову у позові щодо стягнення пені.

Водночас, як вже зазначено вище відповідач просить суд зменшити розмір пені на 99 %, позивач проти вказаного заперечує.

Відповідно до статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

За змістом цієї норми, вирішуючи питання про зменшення розміру штрафних санкцій, які підлягають стягненню зі сторони, яка порушила зобов`язання, суд повинен оцінити, чи є такий випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеня виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної суми штрафних санкцій таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо (правова позиція викладена зокрема в постанові Верховного Суду від 03.12.2024 у справі № 909/321/24).

Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (ч. 3 ст. 551 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 року у справі № 902/417/18 наголосила, що для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило ч. 3 ст. 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити.

Зменшення розміру неустойки є правом суду та залежить виключно від встановлених судом конкретних обставин кожної справи за наслідками правової оцінки спірних правовідносин та поданих сторонами доказів, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень. Так, за відсутності в законі як переліку виняткових обставин, так і врегульованого розміру (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені ст. 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність) та з дотриманням правил статей 86, 210 ГПК України на власний розсуд та за внутрішнім переконанням вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе таке зменшення та конкретний розмір зменшення неустойки.

Отже, питання щодо зменшення розміру штрафних санкцій суд вирішує відповідно до статей 86, 210 ГПК України за наслідками аналізу, оцінки та дослідження конкретних обставин справи з огляду на фактично-доказову базу; на встановлені судом фактичні обставини, що формують зміст правовідносин; умови конкретних правовідносин; наявність/відсутність наданих сторонами доказів, тобто у сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність/відсутність підстав для вчинення такої дії (така за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, зокрема, у постановах: від 05.09.2023 у справі № 907/583/22, від 28.11.2023 у справі № 916/1504/22, від 03.12.2024 у справі № 904/872/24, від 03.12.2024 у справі № 909/321/24.

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22 зазначив, що в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватися з положеннями ст. 233 ГК України і ч. 3 ст. 551 ЦК України, а також досліджуватися й оцінюватися судом у порядку статей 86, 210, 237 ГПК України. Індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, зумовлюють висновок про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права.

Отже, висновки Верховного Суду щодо застосування ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України є усталеними та загальними (універсальними) для правовідносин про стягнення неустойки, однак результат їх застосування може бути різним (наявність або відсутність підстав для зменшення неустойки) у залежності від тих фактичних обставин, які будуть встановлені судом у кожній конкретній справі.

Щодо зазначених вище доводів відповідача з приводу зменшення розміру пені, суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Тобто відповідач, здійснюючи господарську діяльність взяв на себе відповідні зобов`язання і мав передбачити пов`язані із цим ризики ведення господарської діяльності.

Разом з тим, суду не подано доказів, які б свідчили про вчинення відповідачем дій щодо погашення заборгованості перед позивачем та відповідно вчинення дій на стягнення дебіторської заборгованості, яка б в подальшому могла бути спрямована на погашення боргу перед позивачем.

Щодо посилань відповідача на запровадження у державі воєнного стану, то зазначена обставина стосується обох сторін справи; відповідачем не надано доказів в підтвердження перешкоджання здійснювати підприємницьку діяльність під час воєнного стану (зупинення роботи, звільнення та мобілізація працівників, використання майна для воєнних потреб тощо). Крім того, у п.8.5 Умов та порядок надання електронних комунікаційних послуг АТ «Укртелеком» зазначено, зокрема, що сторони підтверджують, що обставини, зумовлені введенням воєнного стану не впливають на виконання сторонами зобов`язань на умовах та в строки передбачені договором і не вважаються підставою для звільнення від відповідальності, якщо не доведено відповідні обставини у визначений спосіб.

Судом враховується, що позивачем заявлена до стягнення сума пені становить 3292,03 грн., нарахована та заявлена не за максимально можливі періоди таких нарахувань, є співмірною з розміром основного зобов`язання. Тому, суд критично оцінює твердження відповідача, що заявлена до стягнення пеня у даному випадку перетворюється на несправедливий непомірний тягар для боржника, значно погіршить фінансово-економічне становище товариства, та є каральною санкцією.

Крім того, судом береться до уваги, що Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що зменшення розміру пені на 99% фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що у свою чергу може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін (висновками Верховного Суду викладеними в постановах від 04.02.2020 у справі 918/116/19, від 15.06.2022 у справі № 922/2141/21, від 05.04.2023 у справі № 910/18718/21).

Отже, з огляду на зазначене, оцінивши матеріали справи та доводи сторін, враховуючи вищенаведені правові норми, а також незначний розмір пені визначений позивачем (3292,03 грн.), що є співмірним з розміром основного боргу, невиконання відповідачем зобов`язання та невжиття заходів щодо погашення боргу, суд не вбачає винятковості випадку у спірних правовідносинах щодо зменшення заявленого до стягнення розміру пені, тому у клопотанні відповідача про зменшення розміру пені на 99% суд відмовляє.

Згідно з ч. 1 ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 3 ст. 13, ст. 74 ГПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Доказів на спростування позовних вимог суду не подано.

Судом зважається на те, що Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Витрати зі сплати судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України у зв`язку із задоволенням позову покладаються відповідача з урахуванням ч. 3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", оскільки позовна заява подана в електронній формі.

Керуючись ст. ст. 2, 20, 24, 73, 74, 86, 129, 232, 233, 236-240, 250-252, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов акціонерного товариства "Укртелеком", м. Київ до акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Хмельницькгаз", м. Хмельницький про стягнення 94051,44 грн. задовольнити.

Стягнути з акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Хмельницькгаз", (м. Хмельницький, проспект Миру, буд. 41, код 05395598) на користь акціонерного товариства "Укртелеком", (м. Київ, бульвар Т.Шевченка, буд.18, код 21560766) 82002,94 грн. (вісімдесят дві тисячі дві гривні 94 коп.) боргу, 6984,71 грн. (шість тисяч дев`ятсот вісімдесят чотири гривні 71 коп.) інфляційних втрат, 1771,76 грн. (одна тисяча сімсот сімдесят одна гривня 76 коп.) 3% річних, 3292,03 грн. (три тисячі двісті дев`яносто дві гривні 03 кл.) пені, 2422,40 грн. (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 коп.) витрат по оплаті судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржено протягом 20 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Порядок подання апеляційної скарги визначений ст. 257 Господарського процесуального кодексу України

Рішення підписано та складено 05.03.2025р.

Суддя С.В. Гладій

Віддрук. 3 прим.:

1 - до справи;

2 - заявнику (електронний суд)

3 - позивачу (електронний суд)