ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2025 року Справа № 902/693/24

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Маціщук А.В. , суддя Бучинська Г.Б.

розгляншу матеріали апеляційної скарги Першого заступника Вінницької обласної прокуратури на рішення Господарського суду Вінницької області від 6 листопада 2024 року, повне рішення складено 18 листопада 2024 року по справі №902/693/24 (суддя Нешик О.С.)

за позовом виконувача обов`язків керівника Тульчинської окружної прокуратури Вінницької області в інтересах держави в особі Піщанської селищної ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтогруппа-2005"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні позивача, - Комунальне підприємство "Піщанка-водоканал"

про стягнення безпідставно набутих бюджетних коштів у сумі 59625 грн

Апеляційну скаргу розглянуто судом без повідомлення учасників справи, відповідно до частин 2, 10 статті 270, частини 13 статті 8 та частини 3 статті 252 ГПК України.

ВСТАНОВИВ:

Виконувач обов`язків керівника Тульчинської окружної прокуратури Вінницької області (надалі Прокурор) в інтересах держави в особі Піщанської селищної ради (надалі Позивач) звернувся до Господарського суду Вінницької області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафтогруппа-2005" (надалі - Відповідач) про стягнення з Відповідача на користь Позивача безпідставно набутих бюджетних коштів у сумі 59625 грн у зв`язку із постачанням товару згідно з укладеним договором купівлі-продажу №35 від 15 травня 2023 року (надалі - Догвоір; том 1, а.с. 39-41) за завищеною ціною, яка постачальником належним чином документально не підтверджена та не обґрунтована.

В справі брала участь третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні позивача, - Комунальне підприємство "Піщанка-водоканал" (надалі - Третя особа).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Відповідач здійсним постачання Товару за збільшеними цінами за відсутності підстав для цього та зменшення його кількості не відповідає принципу максимальної економії та ефективності, спотворює результати закупівлі та нівелює економію, яку було досягнуто під час підписання Договору.

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 6 листопада 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Приймаючи дане рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що в рамках Договору сплачено 555715 грн за товар за рахунок власних коштів Третьої особи, а 50000 грн - за рахунок бюджетних асигнувань Позивача на виконання "Програми забезпечення національного спротиву на території Позивача 2022-2024 роки", затвердженої рішенням 19 сесії Позивача 8 скликання №1239 від 28 січня 2022 року (зі змінами).

Місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні вказав, що наявною у справі казначейською випискою з рахунку за 23 травня 2023 року (том 1, а.с.72) стверджується, що кошти місцевого бюджету в сумі 49590 грн сплачено за товар, поставлений згідно з накладною №2019 від 15 травня 2023 року, по базовій ціні, визначеній пунктом 1.1 Договору. Щодо коштів місцевого бюджету в сумі 410 грн, сплачених по видатковій накладній №3470 від 3 серпня 2023 року на суму 28500 грн, то суд першої інстанції зауважив, що розрахунки по означеній видатковій накладній здійснено в такому співвідношенні: 28090 грн - за рахунок власних коштів Третьої особи (платіжна інструкція №792 від 3 серпня 2023 року (том 1, а.с.61); 410 грн - за рахунок коштів бюджету (казначейська виписка з рахунка за 4 серпня 2023 року (том 1, а.с.73)).

За наведених обставин суд першої інстанції виснував, що сума коштів в сумі 410 грн покрила вартість товару за Договором за ціною, яка була визначена в пункті 1.1 Договору. Місцевий господарський суд констатував, що завищена ціна товару, який був придбаний згідно з Договором в сумі 59625 грн та про стягнення якої заявлений цей позов, сплачена за рахунок власних коштів Третьої особи, а не коштів місцевого бюджету, вказавши, що даний факт є підставою для відмови в задоволенні позову.

Прокурор не погоджуючись з винесеним судом першої інстанції рішенням, звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (том 2, а.с. 2-17), в якій з підстав, висвітлених в ній, просив суд рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове, яким позов задоволити.

Мотивуючи дану апеляційну скаргу, Прокурор вказав, що з огляду на те, що держава фінансово підтримує місцеве самоврядування з метою забезпечення фінансової спроможності місцевих бюджетів для здійснення повноважень місцевого самоврядування на рівні мінімальних соціальних потреб, факт нераціонального витрачання коштів комунального підприємства, яке є власністю територіальної громади, несе загрозу як інтересам територіальної громади так і держави в цілому. Враховуючи вищевикладене, вважає, що інтерес держави в даному позові виражається в інтересах частини Українського народу - членів територіальної громади щодо законного, доцільного, економного, ефективного витрачання коштів, які є фінансовою основою для забезпечення функціонування та розвитку громади, та здійснення розпорядження такими коштами у суворій відповідності із законодавчо встановленими вимогами.

Прокурор зауважує, що частиною 1 статті 17 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що відносини органів місцевого самоврядування з підприємствами, установами та організаціями, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, будуються на засадах їх підпорядкованості,

Констатував, що пунктом 1.4 Статуту визначено, що підприємство є юридичною особою, має самостійний баланс, поточні рахунки у банківських установах, круглу печатку, штампи та бланки зі підзвітності та підконтрольності органам місцевого самоврядування.

Також Прокурор зауважив і на тому, що відповідно до пункту 1.3 Статуту, засновником (власником) Третьої особи є Позивач; органом управління Підприємством є відділ комунальної власності, містобудування та архітектури, житлово-комунального господарства та благоустрою Позивача. Відповідно до пункту 3.2 Статуту, комунальне підприємство є унітарним підприємством, єдиним засновником якого є Позивач.

Скаржник зазначає, що з матеріалів справи вбачається, що засновником Третьої особи є Позивач. Метою діяльності підприємства є задоволення потреб населення та підприємств на території Позивача в наданні якісних послуг та одержання прибутку. Аналіз наведених правових норм та обставин справи на переконання Прокурора дає підстави для висновку, що комунальні підприємства створені органом місцевого самоврядування на основі комунального майна та здійснюють свою діяльність від імені територіальної громади, а тому всі прибутки, які отримано комунальними підприємствами від своєї діяльності є також власністю територіальної громади, тобто є бюджетними коштами (комунальним майном).

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 9 січня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі № 902/693/24 за апеляційною скаргою Прокурора. Запропоновано сторонам протягом 7 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі надати відзив.

17 січня 2025 року через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому Третя особа просила залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Третя особа вказала, що ціна Договору включає податки, збори та інші обов`язкові платежі до бюджетів, передбачені чинним законодавством України. Загальна сума Договору 600 000 грн з ПДВ за весь Товар, поставлений протягом терміну дії даного Договору згідно товарних накладних, в тому числі ПДВ (7%) 39252 грн 34 коп., з них: за рахунок коштів місцевого бюджету - 150000 грн, за рахунок коштів власного бюджету (кошти від господарської діяльності підприємства) - 450000 грн (пункт 2.2 Договору). Констатує, що у подальшому сторонами укладено Додаткову угоду № 1 від 5 липня 2023 року, якою було внесено зміни до пункту 2.2 Договору та викладено його в такій редакції: "Загальна сума Договору 600000 грн з ПДВ за весь товар, поставлений протягом терміну дії даного Договору згідно товарних накладних, в тому числі ПДВ (7%) 39252 грн 34 коп.: - за рахунок коштів місцевого бюджету 50000 грн, - за рахунок коштів власного бюджету (кошти від господарської діяльності підприємства) 550000 грн". Звертає увагу, що відповідно до Статуту Третьої особи, затвердженого рішенням 34 сесії Позивача 8 скликання №1564 від 30 червня 2023 року, метою діяльності Третьої особи є задоволення потреб населення та підприємств території Позивача в наданні якісних послуг та одержання прибутку та що джерелом формування фінансових ресурсів підприємства є прибуток, амортизаційні відрахування, кошти, одержані від підприємств, організацій, громадян, та інші надходження, включаючи централізовані капітальні вкладення і кредити; зобов`язання перед державними та місцевими бюджетами підприємство здійснює самостійно. Також Третя особа зазначає, що балансовий прибуток підприємства утворюється з надходжень від господарської діяльності після покриття матеріальних та прирівняних до них витрат, а також витрат на оплату праці, що з балансового прибутку підприємство сплачує проценти за кредити банків, податки та інші платежі та що чистий прибуток Третьої особи, що утворюється після виплати податків і обов`язкових платежів, передбачених чинним законодавством, належить на правах власності Третьої особи.

Разом з тим ухвалою апеляційного господарського суду від 9 січня 2025 року повідомлено сторін про те, що у зв`язку із розглядом справи №902/693/24 в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи, постанова по даній справі буде виготовлена до 7 березня 2025 року включно.

Північно-західний апеляційний господарський суд констатує, що відповідно до частини 1 статті 270 Господарського процесуального кодексу України: у суду апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження, з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Згідно частини 2 статті 270 Господарського процесуального кодексу України: розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Частиною 3 статті 270 Господарського процесуального України передбачено, що розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

В силу дії частини 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України: апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову меншою ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У відповідності до частини 13 статті 8 Господарського процесуального кодексу України: розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Разом з тим, суд констатує, що види справ, що не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження визначені в частині 4 статті 247 Господарського процесуального кодексу України.

Суд констатує, що дана справа № 902/693/24 не підпадає під дані винятки.

Водночас, суд констатує, що згідно статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік", з 1 січня 2024 року встановлено прожитковий мінімуму на одну працездатну особу в розмірі 3028 грн Відтак, максимальна ціна позову, що підлягає під дію частини 10 статті 270 ГПК України складає 302800 грн 00 коп. (що є більшою сумою, ніж сума позовних вимог в даній справі).

З огляду на вищевказане, колегія апеляційного господарського суду дослідивши матеріали справи на предмет їх підставності та предметності в розрізі вимог частини 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, ухвалила рішення здійснювати розгляд даної скарги без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, в такому випадку судове засідання не проводиться.

Відтак, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги Прокурора, суд апеляційної інстанції виснує, що апеляційну скаргу Прокурора слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. При цьому, апеляційний господарський суд виходив з наступного.

Із наявних у справі та досліджених судом доказів слідує, що 15 травня 2023 року між Третьою особою (далі - Покупець) та Відповідачем (далі - Постачальник) укладено Договір (том 1 а.с.39-41), предметом якого визначено зобов`язання Відповідача поставити Третій особі нафтопродукти, а саме: дизельне паливо в кількості 8046 л за ціною 43 грн 50 коп. за 1 л та бензин А-92 в кількості 5952,36 л за ціною 42,00 грн за 1 л.

Відповідно до пунктів 1.3-1.4 Договору: асортимент та кількість товару погоджуються Сторонами у видаткових накладних на товар; товар згідно даного Договору постачається Відповідачем Третій особі партіями; під партією товару розуміється кількість та асортимент товару, визначений в окремій видатковій накладній на Товар.

Пунктом 2.1 Договору визначено, що ціна за одиницю виміру кількості товару встановлюється за погодженням Сторін у видаткових накладних на товар. Ціна включає податки, збори та інші обов`язкові платежі до бюджетів, передбачені чинним законодавством України.

Згідно з пунктом 2.2 Договору, загальна сума Договору 600000 грн з ПДВ за весь Товар, поставлений протягом терміну дії даного Договору згідно товарних накладних, в тому числі ПДВ (7%) 39252 грн 34 коп., з них: за рахунок коштів місцевого бюджету - 150000 грн, за рахунок коштів власного бюджету (кошти від господарської діяльності підприємства) - 450000 грн.

У відповідності до пункту 3.1 Договору після погодження Сторонами асортименту, кількості та ціни товару (товарної партії) Постачальник надає за видатковою накладною Покупцю картку (і талони) встановленої форми відповідного номіналу (далі по тексту -картка). Факт передачі карток на пальне від Постачальника Покупцю підтверджується підписанням Сторонами видаткової накладної на товар. Право власності на Товар переходить до Покупця з моменту підписання Сторонами видаткової накладної на товар.

Як визначено пунктом 4.1 Договору, розрахунки між Сторонами здійснюються в Українській національній валюті - гривнях. Вид розрахунків - безготівковий, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Відповідача.

За пунктом 10.2 Договору, зміни, доповнення, додатки до даного Договору, його пролонгація або дострокове розірвання будуть дійсні при умові, якщо вони здійсненні в письмовій формі і підписані уповноваженими на це представниками обох Сторін. У випадках, не передбачених даним Договором, Сторони керуються чинним законодавством України.

Відповідно до пункту 10.5 Договору, згаданий Договір набуває сили з моменту його підписання і діє до 31 грудня 2023 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного виконання Сторонами.

У подальшому сторонами укладено Додаткову угоду № 1 від 5 липня 2023 року (том 1, а.с.42), якою було внесено зміни до пункту 2.2 Договору та викладено його в такій редакції: "Загальна сума Договору 600000 грн з ПДВ за весь товар, поставлений протягом терміну дії даного Договору згідно товарних накладних, в тому числі ПДВ (7%) 39252 грн 34 коп.:

· за рахунок коштів місцевого бюджету 50000 грн;

· за рахунок коштів власного бюджету (кошти від господарської діяльності підприємства) 550000 грн."

На виконання умов Договору Відповідач відповідно до видаткових накладних (том 1, а.с.43-54) отримав 7340 л дизельного палива на загальну суму 351040 грн:

· 1140 л по ціні 43 грн 50 коп. за 1 л (видаткова накладна №2019 від 15 травня 2023 року);

· 100 л по ціні 43 грн 50 коп. за 1 л (видаткова накладна №2110 від 19 травня 2023 року);

· 200 л по ціні 43 грн 50 коп. за 1 л (видаткова накладна №2203 від 25 травня 2023 року);

· 300 л по ціні 43 грн за 1 л (видаткова накладна №2353 від 1 червня 2023 року);

· 300 л по ціні 42 грн за 1 л (видаткова накладна №2748 від 22 червня 2023 року);

· 1000 л по ціні 42 грн за 1 л (видаткова накладна №2866 від 30 червня 2023 року);

· 250 л по ціні 46 грн за 1 л (видаткова накладна №3291 від 26 липня 2023 року);

· 300 л по ціні 47 грн за 1 л (видаткова накладна №3470 від 3 серпня 2023 року);

· 250 л по ціні 50 грн за 1 л (видаткова накладна №3664 від 16 серпня 2023 року);

· 500 л по ціні 50 грн за 1 л (видаткова накладна №3812 від 20 серпня 2023 року);

· 400 л по ціні 50 грн 50 коп. за 1 л (видаткова накладна №4060 від 8 вересня 2023 року);

· 300 л по ціні 52 грн 50 коп. за 1 л (видаткова накладна №4264 від 21 вересня 2023 року);

· 500 л по ціні 51 грн 50 коп. за 1 л (видаткова накладна №4214 від 19 вересня 2023 року);

· 200 л по ціні 53 грн 50 коп. за 1 л (видаткова накладна №4562 від 9 жовтня 2023 року);

· 200 л по ціні 52 грн 50 коп. за 1 л (видаткова накладна №4375 від 28 вересня 2023 року);

· 400 л по ціні 53 грн 50 коп. за 1 л (видаткова накладна №4755 від 19 жовтня 2023 року);

· 500 л по ціні 53 грн 50 коп. за 1 л (видаткова накладна №4979 від 31 жовтня 2023 року);

· 500 л по ціні 53 грн 50 коп. за 1 л (видаткова накладна №5180 від 9 листопада 2023 року).

Крім того, на виконання умов Договору Третя особа відповідно до видаткових накладних (том 1, а.с.43-54) отримала 5400 л бензину А-92 на загальну суму 254675 грн:

· 150 л по ціні 42 грн за 1 л (видаткова накладна № 2110 від 19 травня 2023 року);

· 250 л по ціні 42 грн за 1 л (видаткова накладна № 2203 від 25 травня 2023 року);

· 350 л по ціні 41 грн 50 коп. за 1 л (видаткова накладна № 2353 від 1 червня 2023 року);

· 300 л по ціні 40 грн за 1 л (видаткова накладна № 2748 від 22 червня 2023 року);

· 1000 л по ціні 40 грн за 1 л (видаткова накладна № 2866 від 30 червня 2023 року);

· 200 л по ціні 46,00 грн за 1 л (видаткова накладна № 3291 від 26 липня 2023 року);

· 300 л по ціні 48,00 грн за 1 л (видаткова накладна № 3470 від 3 серпня 2023 року);

· 250 л по ціні 50 грн за 1 л (видаткова накладна № 3664 від 16 серпня 2023 року);

· 500 л по ціні 50 грн за 1 л (видаткова накладна № 3812 від 20 серпня 2023 року);

· 200 л по ціні 50,50 грн за 1 л (видаткова накладна № 4060 від 8 вересня 2023 року);

· 500 л по ціні 51 грн 50 коп. за 1 л (видаткова накладна № 4214 від 19 вересня 2023 року);

· 300 л по ціні 53 грн 50 коп. за 1 л (видаткова накладна № 4562 від 9 жовтня 2023 року);

· 200 л по ціні 52 грн 50 коп. за 1 л (видаткова накладна № 4375 від 28 вересня 2023 року);

· 300 л по ціні 53 грн 50 коп. за 1 л (видаткова накладна № 4755 від 19 жовтня 2023 року);

· 200 л по ціні 53 грн за 1 л (видаткова накладна № 4979 від 31 жовтня 2023 року);

· 400 л по ціні 53 грн за 1 л (видаткова накладна № 5180 від 9 листопада 2023 року).

Отже, як вказує Прокурор, за такими видатковими накладними (№3291 від 26 липня 2023 року, №3470 від 3 серпня 2023 року, №3664 від 16 серпня 2023 року, №3812 від 20 серпня 2023 року, №4060 від 8 вересня 2023 року, №4264 від 21 вересня 2023 року, №4214 від 19 вересня 2023 року, №4562 від 9 жовтня 2023 року, №4375 від 28 вересня 2023 року, №4755 від 19 жовтня 2023 року, №4979 від 31 жовтня 2023 року, №5180 від 9 листопада 2023 року) Третьою особою придбаний товар за збільшеною ціною, ніж визначено в пункті 1.1 Договору, на суму 59625 грн.

Прокурор покликаючись на те, що Третьою особою товар придбаний за збільшеною ціною, ніж визначено в пункті 1.1 Договору звернувся до суду за захистом, порушених, на його думку прав, держави з позовом до господарського суду.

Аналізуючи встановлені обставини справи та переглядаючи спірні правовідносини на предмет наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції приймає до уваги наступні положення діючого законодавства з урахуванням фактичних обставин справи.

Згідно з приписами частини 1 статті 216 Цивільного кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 1212 Цивільного кодексу України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.

Розглядаючи позовні вимоги на предмет того, чи були порушені права та інтереси Позивача, в інтересах якого Прокурор звернувся з даним позовом до суду, колегія суду враховує таке.

У статті 53 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

У відповідно до частину 4 статті 53 Господарського процесуального кодексу України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Згідно частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

При цьому системне тлумачення положень частин 3-5 статті 53 Господарського процесуального кодексу України і частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

В той же час прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтування підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Звертаючись із цим позовом до суду Прокурор обгрунтував в чому полягає порушення інтересів держави та необхідність їх захисту, зазначивши, що оскільки засновником Третьої особи та власником його майна є Позивач, який реалізує свої повноваження через Позивача, який у свою чергу фінансує і контролює діяльність цього комунального підприємства, а також зобов`язаний контролювати виконання місцевого бюджету, зокрема законність та ефективність використання комунальним підприємством коштів місцевого бюджету за договорами про закупівлю товарів, тому саме Позивач уповноважений вживати заходи щодо захисту інтересів територіальної громади, в тому числі представницького характеру.

З огляду на зазначене, враховуючи правовий висновок Великої Палати Верховного Суду викладений у постанові від 26 травня 2020 року в справі №912/2385/18, колегія суддів апеляційної інстанції прийшла до висновку, що Прокурор, звертаючись до суду з позовом, дотримався порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", представництва інтересів держави у суді, а тому представництво Прокурора в інтересах держави в особі Позивача є підставним та обгрунтованим.

Разом з тим розглядаючи позовні вимоги Прокурора про стягнення з Відповідача на користь Позивача коштів в сумі 59625 грн безпідставно збережених коштів, зважаючи на заперечення Прокурора наведені в апеляційній скарзі щодо того, що витребувані кошти є коштами державного бюджету та належать територіальній громаді Позивача, досліджуючи докази, долучені зі сторони Прокурора, Позивача, Відповідача та Третьої особи до господарського суду під час розгляду даної справи, колегія суду зауважує таке.

Апеляційним господарським судом встановлено, що відповідно до Статуту Третьої особи, затвердженого рішенням 34 сесії Позивача 8 скликання №1564 від 30 червня 2023 року (том 1, а.с.78-89; надалі - Статут), метою діяльності Третьої особи є задоволення потреб населення та підприємств території Позивача в наданні якісних послуг та одержання прибутку.

Пунктами 4.8 та 4.9 Статуту визначено, що: джерелом формування фінансових ресурсів Третьої особи є прибуток, амортизаційні відрахування, кошти, одержані від підприємств, організацій, громадян, та інші надходження, включаючи централізовані капітальні вкладення і кредити; зобов`язання перед державними та місцевими бюджетами підприємство здійснює самостійно.

Як визначено пунктом 6.1 Статуту, балансовий прибуток Третя особа утворюється з надходжень від господарської діяльності після покриття матеріальних та прирівняних до них витрат, а також витрат на оплату праці. З балансового прибутку Третьої особи сплачує проценти за кредити банків, податки та інші платежі.

Чистий прибуток Третьої особи, що утворюється після виплати податків і обов`язкових платежів, передбачених чинним законодавством, належить на правах власності підприємству.

Між тим підпунктом 7.1.1 Статуту визначено, що Третя особа самостійно планує свою діяльність та визначає перспективи виробничого і соціального розвитку відповідно до галузевих науково-технічних прогнозів та пріоритетів, кон`юнктури ринку продукції, товарів робіт, послуг та економічної ситуації. Третя особа будує свої відносини із засновником і замовниками, постачальниками та іншими юридичними та фізичними особами в усіх сферах господарської діяльності на основі договорів, угод, контрактів, включаючи угоди купівлі-продажу, підряду, страхування майна, перевезень, зберігання, тощо згідно із Статутом. Третя особа вільна у виборі предмету договору, угоди, контракту, визначенні зобов`язань, будь-яких інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України та інтересам Позивача.

Для досягнення мети, передбаченої цим Статутом, Третя особа має право у встановленому законодавством України порядку: набувати майнові та особисті немайнові права, нести обов`язки, виступати в суді; одержувати і використовувати кредити банків за погодженням із Позивачем; відкривати рахунки у банках у національній та іноземній валюті; надавати (за рахунок коштів, що залишаються в розпорядженні підприємства) позики юридичним та фізичним особам та отримувати позики від юридичних осіб; проводити операції на біржах; проводити аукціони, виставки, ярмарки; реалізувати свої послуги за цінами, що формуються відповідно до умов економічної ситуації, а у випадках, передбачених законодавством України, - за тарифами, затвердженими у встановленому законодавством порядку; чинити інші дії, що не суперечать чинному законодавству України (пп.7.1.2 Статуту).

За правилами частин 1, 2 статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність).

З огляду на частини 1, 3 статті 78 Господарського кодексу України комунальне унітарне підприємство утворюється компетентним органом місцевого самоврядування в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини комунальної власності і входить до сфери його управління. Майно комунального унітарного підприємства перебуває у комунальній власності і закріплюється за таким підприємством на праві господарського відання (комунальне комерційне підприємство) або на праві оперативного управління (комунальне некомерційне підприємство).

Відтак за змістом пунктів 2.1, 4.9, 6.1, 6.2 Статуту: Третя особа є комунальним комерційним підприємством, яке здійснює свою діяльність з метою одержання прибутку та уповноважене на використання такого прибутку в своїй господарській діяльності.

В матеріалах справи містяться такі платіжні інструкції: №735 від 19 травня 2023 року, №740 від 25 травня 2023 року, №750 від 1 червня 2023 року, №762 від 22 червня 2023 року, №763 від 30 червня 2023 року, №785 від 26 липня 2023 року, №792 від 3 серпня 2023 року, №800 від 16 серпня 2023 року, №804 від 25 серпня 2023 року, №820 від 8 вересня 2023 року, №822 від 19 вересня 2023 року, №825 від 21 вересня 2023 року, №828 від 28 вересня 2023 року, №846 від 9 жовтня 2023 року, №853 від 19 жовтня 2023 року, №858 від 31 жовтня 2023 року, №865 від 9 листопада 2023 року про оплату товару за Договором на суму 555715 грн (том 1, а.с.55-71) за рахунок коштів Третьої особи.

В той же час, зважаючи на доводи апеляційної скарги, що того, що гроші, котрі витрачені на закупівлі Товару, є повністю коштами державного бюджету та давалися Позивачем, абож належить територіальній громаді Позивача, то колегія суддів звертає увагу на те, що в довідці Третьої особи №1796 від 22 жовтня 2023 (том 1, а.с.239) повідомлено, що рішенням 32 сесії Позивача 8 скликання №1450 від 28квітня 2023 року Третя особа визначена учасником "Програми забезпечення національного спротиву на території Позивача 2022-2024 роки", затвердженої рішенням 19 сесії Позивача 8 скликання №1239 від 28 січня 2022 року (зі змінами). На виконання заходів програми через апарат Позивача Третій особі виділені кошти в сумі 50000 грн на придбання паливно-мастильних матеріалів.

Відповідно до положень пунктів 38, 47 частини 1 статті 2 Бюджетного кодексу України №2456-VI від 8 липня 2010 року одержувач бюджетних коштів - суб`єкт господарювання, громадська чи інша організація, яка не має статусу бюджетної установи, уповноважена розпорядником бюджетних коштів на здійснення заходів, передбачених бюджетною програмою, та отримує на їх виконання кошти бюджету; розпорядник бюджетних коштів - бюджетна установа в особі її керівника, уповноважена на отримання бюджетних асигнувань, взяття бюджетних зобов`язань, довгострокових зобов`язань за енергосервісом, довгострокових зобов`язань у рамках державно-приватного партнерства, середньострокових зобов`язань у сфері охорони здоров`я та здійснення витрат бюджету.

За правилами частини 6 статті 22 Бюджетного кодексу України, розпорядник бюджетних коштів може уповноважити одержувача бюджетних коштів на виконання заходів, передбачених бюджетною програмою, шляхом доведення йому бюджетних асигнувань та надання відповідних коштів бюджету (на безповоротній чи поворотній основі). Одержувач бюджетних коштів використовує такі кошти відповідно до вимог бюджетного законодавства на підставі плану використання бюджетних коштів, що містить розподіл бюджетних асигнувань.

У разі отримання бюджетних коштів одержувачем платежі здійснюються з рахунка, відкритого в установленому порядку в органах Казначейства, якщо інше не передбачено законодавством (пункт 9 Порядку складання, розгляду, затвердження та основні вимоги до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №228 від 28 лютого 2002 року).

В матеріалах справи містяться казначейські виписки (том 1, а.с.72-73) про сплату Третій особі з рахунка, відкритого в установленому порядку в органах Казначейства, на користь Відповідача:

· 49590 грн з призначенням платежу "Придбання пально-мастильних матеріалів (талонів) - дизпалива згідно накладної №2019 від 15 травня 2023 року";

· 410 грн з призначенням платежу "За нафтопродукти згідно накладної №3470 від 3 серпня 2023 року".

Тобто на виконання Договору в сумі 555715 грн Третьою особою було сплачено за рахунок власних коштів, і лише 50000 грн було сплачено за рахунок бюджетних асигнувань Позивача на виконання "Програми забезпечення національного спротиву на території Позивача 2022-2024 роки", затвердженої рішенням 19 сесії Позивача 8 скликання №1239 від 28 січня 2022 року (зі змінами).

З приводу використання Третьою особою 50000 грн коштів місцевого бюджету, то колегія суду зауважує таке.

Наявною у справі казначейською випискою з рахунку за 23 травня 2023 року (том 1, а.с.72) стверджується, що кошти місцевого бюджету в сумі 49590 грн сплачено за товар, поставлений згідно з накладною №2019 від 15 травня 2023 року, по базовій ціні, визначеній пунктом 1.1 Договору (том 1, а.с. 187), що спростовує доводи позовної заяви про поставку товару Відповідачем для Третьої особи за кошти місцевого бюджету за завищеною ціною (тобто такою, що не визначена Договором), яка, як вказує Прокурор, Відповідачем належним чином документально не підтверджена.

Щодо коштів місцевого бюджету в сумі 410 грн, сплачених по видатковій накладній №3470 від 3 серпня 2023 року на суму 28500 грн, то суд апеляційної інстанції зауважує, що розрахунки по означеній видаткові накладній здійснено в такому співвідношенні: 28090 грн - за рахунок власних коштів Третьої особи (платіжна інструкція №792 від 3 серпня 2023 року (том 1, а.с.61); 410 грн - за рахунок коштів бюджету (казначейська виписка з рахунка за 4 серпня 2023 року (том 1, а.с.73).

За наведених обставин вбачається, що сума коштів в розмірі 410 грн покрила вартість товару за Договором за ціною, яка була визначена в пункті 1.1 Договору, а відтак у даній справі відсутні порушення на котрі вказує у позовній заяві Прокурор.

В той же час, дослідивши апеляційну скаргу Прокурора вбачається, що вона переважно побудована на цитуванні законодавства України, а саме норм Закону України «Про місцеве самоврядування» та нормах Бюджетного кодексу України. В той же час, зважаючи на вищеописані та дослідженні докази, колегія суду зазначає, що Прокурором не спростовано жодного доказу, наведено в даній постанові, а лише змінено обгрунтування з вказанням на те. що кошти на прибутки Третьої особи ніби-то також є власністю територіальної громади.

Відповідно до частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt).

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

У відповідності до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція)). Так, зокрема, у рішенні 23 серпня 2016 року в справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Підсумовуючи усе описане вище, суд апеляційної інстанції констатує, що завищена ціна товару, який був придбаний згідно з Договором в сумі 59625 грн та про стягнення якої заявлений цей позов, була сплачена за рахунок власних коштів Третьої особи, що підтверджено належними та допустимими доказами, а не коштів місцевого бюджету.

В той же час, суд апеляційної інстанції не тільки не погоджується (з урахуванням наведених вище пунктів Статуту Третьої особи) з доводами Прокурора наведеними в апеляційній скарзі щодо того, що кошти та прибутки Третьої особи є власністю територіальної громади Позивача, але й констатує, що саме таким обгрутуванням Прокурор робить спробу перевернути оцінку доказів у даній справі, виводячи що кошти від господарської діяльності Третьої особи є коштами територіальної громади Позивача (а відтак і кошти Позивача). Водночас суд апеляційної інстанції звертає увагу апелянта на те, що в даній справі від звернувся та просив стягнути кошти на користь Позивача у той час, як з матеріалів справи вбачається, що спірні кошти (котрі мають ознаку перевищення про котре вказує апелянт) за винятком суми 410 грн (яка як встановлено вище не містить таких ознак) сплачено саме Третьою особою з власних коштів, а отже їх подальше стягнення на користь Позивача саме за позовом Прокурора є, на переконання судової колегії, не припустимим.

На підставі наявних у справі доказів у сукупності (докази які були подані Прокурором на підтвердження позовних вимог, та докази подані як Відповідачем, так і Позивачем, Третьою особою в підтвердження та спростовування доводів щодо безпідставного витрачання державних коштів) суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення з Відповідача на користь Позивача ніби-то безпідставно набутих бюджетних коштів у сумі 59625 грн у зв`язку із постачанням товару згідно з укладеним Договором за завищеною ціною.

Відтак порушення прав та інтересів Позивача, в особі якою Прокурор звернувся до суду з позовом, у даній справі не встановлено.

Дане рішення в цій частині й було прийняте місцевим господарським судом.

Відповідно приймаючи таке рішенні Північно-західний апеляційний господарський суд залишає рішення місцевого господарського суду в цій частині без змін.

Таким чином, колегія суддів вважає посилання Прокурора, викладені в апеляційній скарзі, безпідставними, документально необґрунтованими, такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді спору.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на Прокурора, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 269-276, 280, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Першого заступника Вінницької обласної прокуратури на рішення Господарського суду Вінницької області від 6 листопада 2024 року по справі №902/693/24 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Вінницької області від 6 листопада 2024 року по справі №902/693/24 - залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Відповідно до частини 3 статті 287 ГПК України, дана справа не підлягає касаційному оскарженню, окрім випадків, визначених у підпунктах а, б, в, г пункту 2 частини 3 статті 287 ГПК України.

5. Справу №902/693/24 повернути Господарському суду Вінницької області.

Головуючий суддя Василишин А.Р.

Суддя Маціщук А.В.

Суддя Бучинська Г.Б.