СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2025 року м. Харків Справа № 922/3687/24

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Гребенюк Н.В., суддя Тихий П.В. , суддя Хачатрян В.С.,

без виклику сторін в порядку спрощеного письмового провадження;

розглянувши в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача, Управління житлово-комунального господарства Світловодської міської ради ( вх. № 3130 Х),

на рішення господарського суду Харківської області від 12.12.2024 (повний текст судового рішення складений та підписаний 12.12.2024, суддя Добреля Н.С.)

у справі № 922/3687/24

за позовом Управління житлово-комунального господарства Світловодської міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю Завод дитячого ігрового та спортивного обладнання ГРІГ

про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Управління житлово-комунального господарства Світловодської міської ради звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Завод дитячого ігрового та спортивного обладнання ГРІГ, в якому просило стягнути з відповідача на користь позивача збитки у розмірі вартості майна в сумі 74 625,00 грн, яке було передано на зберігання за договором від 21.12.2021 №78, неустойку (штраф) у розмірі 68 655,00 грн, 3% річних у сумі 5 190,35 грн, інфляційні втрати в розмірі 15 395,01 грн, а також витрати зі сплати судового збору.

Рішенням господарського суду Харківської області від 12.12.2024 у справі №922/3687/24 в задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване наступними висновками:

- матеріалами справи доведено, що позивач передав відповідачу на відповідальне зберігання дитяче ігрове обладнання на суму 74 625,00 грн, звертався до відповідача з вимогою повернути майно, однак останній залишив її без задоволення з посиланням на призупинення господарської діяльності на час введення воєнного стану;

- відповідач був обізнаний про вимогу щодо повернення майна лише після отримання листа від 08.02.2023 №108/2, а тому відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України строк повернення майна сплив 15.02.2023, а прострочення зобов`язання розпочалося з 16.02.2023;

- позивачем не доведено факт втрати або пошкодження переданого майна, що є необхідною умовою для стягнення збитків за договором у розумінні положень ст. 22 ЦК України, адже відповідач не заперечував обов`язку повернення майна, а лише посилався на зупинення діяльності підприємства; оскільки позивачем не надано доказів, які б підтверджували завдання збитків (наявність реальних втрат або витрат, необхідних для відновлення порушеного права), відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення збитків та похідних вимог щодо стягнення інфляційних втрат та відсотків річних; у даному випадку належним способом захисту позивача є витребування майна з відповідального зберігання, а не вимога про стягнення збитків, оскільки факт втрати або пошкодження майна не підтверджений будь-якими належними та допустимими доказами;

- позивач здійснив нарахування неустойки (штрафу у вигляді пені) з 18.06.2022 до 18.12.2022, однак, оскільки прострочення почалося лише з 16.02.2023, нарахування за раніше визначений період є необґрунтованим, що є підставою для відмови у стягненні 68 655,00 грн.

Управління житлово-комунального господарства Світловодської міської ради, позивач, не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті судового рішення норм права, на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 12.12.2024 у справі №922/3687/24, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги Управління житлово-комунального господарства Світловодської міської ради посилалось на те, що враховуючи положення статті 530 ЦК України, відповідачем не було виконано зобов`язання за договором зберігання, передане майно не було повернуте, а збитки за втрачене майно вартістю 74 625,00грн не відшкодовано з 18.06.2022 (лист вимога №536/2 направлено позивачем 08.06.2022), а тому позивачем нараховано у відповідності до умов п.4.3 договору та приписів чинного законодавства штрафні санкції, інфляційні втрати та 3% річних, в зв`язку із чим рішення господарського суду Харківської області від 12.12.2024 у справі №922/3687/24 є незаконним та таким, що підлягає скасуванню, а позовні вимоги підлягають задоволенню з підстав невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.12.2024 для розгляду справи №922/3687/24 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Гребенюк Н.В., судді Тихий П.В., Хачатрян В.С.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 30.12.2024 у справі №922/3687/24, зокрема, витребувано у господарського суду Харківської області матеріали справи №922/3687/24; відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги (вх. № 3130Х) на рішення господарського суду Харківської області від 12.12.2024 у справі № 922/3687/24 до надходження матеріалів справи.

03.01.2025 до Східного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №922/3687/24.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 06.01.2025 у справі №922/3687/24 апеляційну скаргу Управління житлово-комунального господарства Світловодської міської ради ( вх. № 3130 Х) на рішення господарського суду Харківської області від 12.11.2024 у справі № 922/3687/24 залишено без руху; запропоновано протягом десяти днів з дня вручення цієї ухвали апелянту усунути недоліки, а саме: подати до Східного апеляційного господарського суду: докази сплати судового збору в сумі 3633,6грн; роз`яснено скаржнику, що при невиконанні вимог даної ухвали апеляційна скарга вважатиметься неподаною та підлягатиме поверненню скаржникові.

10.01.2025 до Східного апеляційного господарського суду від апелянта надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 14.01.2025 у справі №922/3687/24 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Управління житлово-комунального господарства Світловодської міської ради ( вх. № 3130 Х) на рішення господарського суду Харківської області від 12.11.2024 у справі № 922/3687/24; встановлено учасникам справи строк до 29.01.2025 для подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв, клопотань та письмових пояснень, які пов`язані з розглядом справи, з доказами їх надсилання учасникам провадження; встановлено розпочати розгляд справи з 30.01.2025 без повідомлення учасників справи.

Будь-яких інших заяв, клопотань, до суду апеляційної інстанції не надходило.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи, розглянувши справу в порядку ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено місцевим господарським судом, 21.12.2021 між ТОВ "ЗДІСО "ГРІГ" (зберігач) та УЖКГ Світловодської міської ради (поклажодавець) укладений Договір зберігання №78 (надалі - Договір), за умовами якого поклажодавець передає, а зберігач приймає на зберігання протягом строку цього Договору дитяче ігрове обладнання, детальний перелік якого наведений у акті прийому-передачі, що є невід`ємною частиною цього Договору (майно). Загальна вартість майна прийнятого на зберігання 74.625,00 грн, в т.ч. ПДВ 12.437,50 грн. Зберігання за цим Договором є безоплатним.

Згідно з умовами наведеного договору:

- зберігач зобов`язаний нести відповідальність за втрату (нестачу) або пошкодження майна поклажодавця, переданого на зберігання зберігачеві, у відповідності з цим Договором та чинним законодавством України з моменту одержання майна від поклажодавця та до моменту його повернення поклажодавцеві. Повернути майно поклажодавцеві за першою вимогою останнього (п.п. 2.1.3., 2.1.4. п.2.1. Договору);

- поклажодавець зобов`язаний забрати у зберігача майно до закінчення строку цього Договору (п.п. 3.1.2. п. 3.1. Договору);

- поклажодавець має право у будь-який час вимагати у зберігача повернення майна, яке знаходиться на зберіганні (всього або його частини) (п. 3.2. Договору);

- зберігач несе відповідальність за збереження і цілісність майна з моменту передання майна на зберігання і до моменту його повернення Покложедавцем. У випадку втрати (нестачі) або пошкодження майна, яке передано на зберігання, або його частина. Зберігач повинен відшкодувати Поклажодавцові всі пов`язані з цим збитки (п.4.2 договору);

- цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін. Строк цього Договору починає свій перебіг у момент, визначений у пункті 6.1. цього Договору та закінчується 01.06.2022 (пункти 6.1., 6.2. Договору).

У відповідності до Акту передачі-приймання на відповідальне зберігання від 21.12.2021 №78 поклажодавцем передано, а зберігачем прийнято на відповідальне зберігання дитяче ігрове обладнання на загальну суму 74 625,00 грн.

Додатковою угодою від 01.06.2022 №1 до Договору викладено пункт 6.2. у наступній редакції: договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами, скріплення печатками та діє до 23.08.2022. У разі продовження строку воєнного стану, термін дії договору продовжується до закінчення воєнного стану в Україні.

Листом від 17.05.2022 №475/2 позивач звернувся до відповідача із проханням повернути спортивно-ігрові майданчики, передані на відповідальне зберігання за договорами зберігання, в т.ч. і за спірним Договором.

Також, позивач звертався до відповідача з листом від 07.06.2022 №536/2, в якому прохав розглянути можливість повернути спортивно-ігрові майданчики або повернути кошти за них.

У подальшому звернувся до відповідача з листом від 30.11.2022 №1121/3, в якому прохав повернути майно, зокрема за Договором, у разі неповернення майна - повернути кошти в термін до 15.12.2022.

Листом від 08.02.2023 №108/2 позивач просив відповідача розглянути можливість у весняний період поточного року провернути спортивно-ігрові майданчики, або в разі неможливості повернути кошти за них.

У відповідь на вказаний лист відповідач у своєму листі повідомив позивача про те, що у зв`язку з введенням воєнного стану в Україні та потраплянням м. Харкова в зону бойових дій було зупинено роботу підприємства. Про початок роботи підприємства позивача буде повідомлено додатково.

09.08.2023 позивач надіслав на адресу відповідача вимогу про повернення майна від 08.08.2023 №852/2, в якій вимагав повернути майно за актом прийому-передачі протягом двох тижнів у строк до 23.08.2023 у комплектності згідно з актом приймання-передачі на відповідальне зберігання від 21.12.2021 №78.

Відповідач відповіді на вимогу не надав, майно за договором у встановлений позивачем строк не повернув.

Вказані обставини, на переконання позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів, що стало підставою для звернення останнім до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача на користь позивача збитків у розмірі вартості майна в сумі 74 625,00 грн, яке передано на зберігання за договором від 21.12.2021 №78, неустойку (штраф) у розмірі 68 655,00 грн, 3% річних у сумі 5 190,35 грн, інфляційні втрати в розмірі 15.395,01 грн, а також витрати зі сплати судового збору.

Місцевий господарський суд з доводами позивача не погодився та відмовив у задоволенні позовних вимог.

Надаючи власну правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд апеляційної інстанції з наведеним висновком погоджується, з огляду на наступне.

Предметом даного позову є вимога про стягнення майнової шкоди (збитків) за неналежним виконанням договору зберігання, а також нарахованих інфляційних втрат, відсотків річних та штрафу.

За змістом ст. 175 Господарського кодексу України вбачається, що майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Господарським кодексом України.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (ст. 11 ЦК України).

За умовами ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань.

Стаття 627 ЦК України визначає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Приписами ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

За змістом статей 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.

Статтею 936 ЦК України визначено, що за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Договором зберігання, в якому зберігачем є особа, що здійснює зберігання на засадах підприємницької діяльності (професійний зберігач), може бути встановлений обов`язок зберігача зберігати річ, яка буде передана зберігачеві в майбутньому. Договір зберігання є публічним, якщо зберігання речей здійснюється суб`єктом підприємницької діяльності на складах (у камерах, приміщеннях) загального користування.

Зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов`язаний зберігати річ до пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення. Якщо строк зберігання речі визначений моментом пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення, зберігач має право зі спливом звичайного за цих обставин строку зберігання вимагати від поклажодавця забрати цю річ в розумний строк (стаття 938 ЦК України).

Статтею 942 ЦК України встановлено, що зберігач зобов`язаний вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі. Якщо зберігання здійснюється безоплатно, зберігач зобов`язаний піклуватися про річ, як про свою власну.

Статтею 949 ЦК України унормовано, що зберігач зобов`язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості. Річ має бути повернена поклажодавцю в такому стані, в якому вона була прийнята на зберігання, з урахуванням зміни її природних властивостей. Зберігач зобов`язаний передати плоди та доходи, які були ним одержані від речі. Тотожність речі, яка була прийнята на зберігання, і речі, яка була повернута поклажодавцеві, може підтверджуватися свідченням свідків.

Згідно зі статтею за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах. Професійний зберігач відповідає за втрату (нестачу) або пошкодження речі, якщо не доведе, що це сталося внаслідок непереборної сили, або через такі властивості речі, про які зберігач, приймаючи її на зберігання, не знав і не міг знати, або внаслідок умислу чи грубої необережності поклажодавця. Зберігач відповідає за втрату (нестачу) або пошкодження речі після закінчення строку зберігання лише за наявності його умислу або грубої необережності.

Відповідно до положень статті 951 ЦК України збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем: 1) у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості; 2) у разі пошкодження речі - у розмірі суми, на яку знизилася її вартість.

Якщо внаслідок пошкодження речі її якість змінилася настільки, що вона не може бути використана за первісним призначенням, поклажодавець має право відмовитися від цієї речі і вимагати від зберігача відшкодування її вартості.

За правилами ст. 953 ЦК України зберігач зобов`язаний на першу вимогу поклажодавця повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився.

За частиною першою статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Згідно з нормами статті 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків.

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у разі порушення його цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки визначаються, як втрата, яку особа отримала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила чи повинна зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально отримати при звичайних обставинах, якщо б його право не було порушено (упущена вигода).

Частиною 1 ст. 224 ГК України встановлено обов`язок учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Відповідно до ч. 2 ст. 224 ГК України, під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом (ст. 225 Господарського кодексу України).

З наведеного вбачається, що збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ кредитора, яке пов`язане з утиском його інтересів як учасника певних суспільних відносин і яке виражається у зроблених ним витратах, у втраті або пошкодженні його майна, у втраті доходів, які він повинен був отримати.

Аналогічна правова позиція викладена також у постанові Верховного Суду від 25.06.2019 у справі №910/422/18.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, у вигляді відшкодування збитків та моральної шкоди (п. 4 ч.1 ст. 611 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою (збитками) розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) зменшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо).

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом, і є невинуватою, якщо доведе вжиття всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданими збитками є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача збитків.

З аналізу наведених правових норм випливає, що для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Обставинами справи встановлено, що позивач передав, а відповідач прийняв на відповідальне зберігання дитяче ігрове обладнання на загальну суму 74 625,00 грн з ПДВ.

В подальшому позивач звертався до відповідача з вимогою повернути майно з відповідального зберігання, однак після отримання такої вимоги відповідач майно зі зберігання не повернув.

Отже, відповідач був обізнаний про вимогу позивача повернути майно з відповідального зберігання, натомість в матеріалах справи відсутні докази повернення відповідачем майна за договором, як і відсутні докази того, що таке майно втрачено або пошкоджено.

Пунктом 4.2 договору сторонами погоджено, що зберігач несе відповідальність за збереження і цілісність майна з моменту передання майна на зберігання і до моменту його повернення Покложедавцем. У випадку втрати (нестачі) або пошкодження майна, яке передано на зберігання, або його частина. Зберігач повинен відшкодувати Поклажодавцові всі пов`язані з цим збитки.

Аналіз наведених умов договору свідчить про те, що сторони передбачили відшкодування збитків саме в разі втрати або пошкодження майна.

Судом апеляційної інстанції вище зазначалось, що для застосування такої міри відповідальності, як стягнення майнової шкоди, необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: неправомірні дії або бездіяльність особи; завдання шкоди та її розмір; безпосередній причинний зв`язок між неправомірними діями особи, яка завдала шкоду, і самою шкодою; вина завдавача шкоди.

У розумінні положень статей 73-76 Господарського процесуального кодексу України саме на позивача покладений обов`язок доведення наявності матеріального виразу збитків, протиправності поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. Відповідач має довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Разом з цим, судом першої інстанції вірно встановлено, що позивачем не надано до матеріалів справи доказів відсутності у відповідача переданого на відповідальне зберігання майна за договором, його знищення або невідворотнє пошкодження, тому відсутній факт заподіяння збитків, а саме втрат, яких позивач зазнав у зв`язку зі знищенням або пошкодженням переданого відповідачу майна, а також витрат, які позивач зробив або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Зі змісту листа ТОВ "ЗДІСО "ГРІГ" від 09.02.2023 не вбачається за можливе встановити втрату або пошкодження переданого на відповідальне зберігання майна за Договором, оскільки у вказаному листі відповідач повідомив позивача про зупинення роботи його підприємства, та зазначив, що поновлення роботи підприємства надасть можливість останньому виконати договірні зобов`язання, тобто повернути майно.

Беручи до уваги наведене, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що у даному випадку позивачем обрано неефективний спосіб захисту порушеного права, адже належним способом захисту порушеного права за відсутності доказів знищення майна є пред`явлення вимоги про витребування цього майна, а не відшкодування збитків.

Зважаючи на наведене та на те, що сторони передбачили умовами договору (а саме п.4.2) відшкодування збитків в разі втрати або пошкодження майна, однак позивачем не надано відповідних доказів, а також доказів понесення витрат, які він зробив або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Також оскільки судом було відмовлено в задоволені вимоги про стягнення збитків та оскільки вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат є похідними від основної вимоги про стягнення збитків, відсутні підстави для стягнення з відповідача 3% річних у сумі 5 190,35 грн та інфляційних втрат у розмірі 15 395,01 грн.

З встановлених обставин справи також вбачається, що крім суми основного боргу позивач просив стягнути з відповідача неустойку (штраф) у розмірі 68 655,00 грн за період з 18.06.2022 до 18.12.2022.

За змістом положень частини першої статті 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

У відповідності до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Отже, сторонами спору в договорі передбачений штраф за затримку повернення майна з відповідального зберігання передбачений (п. 4.3. договору), згідно якого у випадку неповернення майна поклажодавцеві за першою вимогою, зберігач повинен виплатити поклажодавцеві штраф у розмірі 0,5% від вартості майна за кожен день затримки.

Таким чином, оскільки у вказаному пункті договору штраф в розмірі 0,5% від вартості майна розраховується за кожен день затримки, то цей вид неустойки є пенею в розумінні частини другої статті 549 ЦК України.

За наслідком перевірки судом першої інстанції доданого до позовної заяви розрахунку неустойки встановлено, що позивачем здійснено відповідні нарахування з 18.06.2022.

Разом з цим, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позивачем не надані належні та допустимі докази надсилання на адресу відповідача листа від 07.06.2022 №536/2 з описом вкладення до цінного листа, тому, як вірно зазначено судом першої інстанції, відсутні правові підстави стверджувати про те, що прострочення виконання відповідачем свого зобов`язання розпочалося саме з 18.06.2022.

Наявні матеріали справи містять лист-відповідь відповідача на лист УЖКГ Світловодської міської ради від 08.02.2023 №108/2, який був отриманий останнім 09.02.2023, про що свідчить вхідний штамп позивача.

За наведеного, саме з 09.02.2023 відповідач був обізнаний про вимогу позивача повернути майно за договором з відповідального зберігання.

З урахуванням положень частини другої статті 530 ЦК України, згідно з якою боржник зобов`язаний виконати відповідний обов`язок у семиденний строк з дня пред`явлення вимоги, якщо інше не передбачено договором або актами цивільного законодавства, останнім днем для повернення майна за Договором або відшкодування його вартості у розмірі 74 625,00 грн є 15.02.2023, а відтак прострочення виконання зобов`язання настало з 16.02.2023.

Оскільки позивач здійснив нарахування неустойки за період з 18.06.2022 по 18.12.2022, тоді як прострочення виконання зобов`язання щодо повернення майна настало пізніше з 09.02.2023, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про відсутність підстав для задоволення вимоги щодо стягнення неустойки за зазначений період у сумі 68 655,00 грн.

Враховуючи вищенаведене у сукупності, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки позивачем не було надано належних, допустимих та достатніх доказів, які б підтверджували факт знищення або пошкодження майна, а також понесення ним реальних збитків, що є необхідною передумовою для задоволення вимог про їх стягнення, крім того, позивачем був обраний неналежний спосіб захисту порушеного права, оскільки за відсутності доведеного факту втрати майна належним способом захисту є витребування його у відповідача, а не відшкодування збитків, так само як і нарахування неустойки в період, що передував фактичному виникненню прострочення виконання зобов`язання щодо повернення майна, є необґрунтованим і суперечить приписам статті 530 ЦК України, що у сукупності виключає можливість задоволення позовних вимог про стягнення збитків, 3% річних, інфляційних втрат та неустойки у визначених позивачем розмірах.

За наведеного, доводи апеляційної скарги не знайшли своє підтвердження при перегляді оскаржуваного судового рішення та не є підставою для його скасування.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, а рішення господарського суду Харківської області від 12.12.2024 у справі №922/3687/24 є обґрунтованим, законним та підлягає залишенню без змін, оскільки висновки суду першої інстанції повністю відповідають встановленим обставинам справи та чинним нормам матеріального та процесуального права.

У розумінні положень статті 129 ГПК України витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 129, 269, 270, п.1 ч.1 ст. 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління житлово-комунального господарства Світловодської міської ради ( вх. № 3130 Х) на рішення господарського суду Харківської області від 12.12.2024 у справі № 922/3687/24 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 12.12.2024 у справі №922/3687/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені статтями 286-289 ГПК України.

Повна постанова складена 10.03.2025.

Головуючий суддя Н.В. Гребенюк

Суддя П.В. Тихий

Суддя В.С. Хачатрян