ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2025 року Справа № 915/1129/23

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Олейняш Е.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інжинірингова компанія "Промакс", вул. Матросова, 20, м. Харків, 61036 ()

представник позивача Межирицький Андрій Олександрович

електронна пошта та зазначена в системі "Електронний суд": ІНФОРМАЦІЯ_1

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервісний центр "Металург", вул. Набережна, 64, с. Галицинове, Вітовський район, Миколаївська область, 57286 ()

електронна пошта зазначена в ЄДРЮОФОПГФ:

про стягнення коштів в сумі 162 915, 13 грн.

без повідомлення (виклику) учасників

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Миколаївської області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Інжинірингова компанія «Промакс» з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Сервісний центр «Металург» грошові кошти в розмірі 162 915, 13 грн.

Стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 2 147, 20 грн.

І. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 19.07.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними матеріалами. Встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи.

Заперечень щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними матеріалами від сторін до суду не надходило.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Відповідно до Указів Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 14.03.2022 № 133/2022, від 18.04.2022 № 259/2022, від 17.05.2022 № 341/2022, від 12.08.2022 № 573/2022, від 07.11.2022 № 757/2022, від 06.02.2023 № 58/2023, від 01.05.2023 № 254/2023, від 26.07.2023 № 451/2023, від 06.11.2023 № 734/23, від 05.02.2024 № 49/2024, від 06.05.2024 №271/2024, від 23.07.2024 №469/2024, від 28.10.2024 №740/2024, № 26/2025 від 14.01.2025 у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України продовжувався строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб, з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 18 серпня 2023 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 16 листопада 2023 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 14 лютого 2024 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 14 травня 2024 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 12 серпня 2024 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 10 листопада 2024 року строком на 90 діб, з 05 години 30 хвилин 8 лютого 2025 року строком на 90 діб.

Відповідно до ст. 12-2 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.

Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Відповідно до ст. 26 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України.

Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється.

У разі неможливості здійснювати правосуддя судами, які діють на території, на якій введено воєнний стан, законами України може бути змінена територіальна підсудність судових справ, що розглядаються в цих судах, або в установленому законом порядку змінено місцезнаходження судів.

Створення надзвичайних та особливих судів не допускається.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.

ІІ. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ УЧАСНИКІВ ПРОЦЕСУ.

2.1. Правова позиція позивача.

Підставою позову позивачем зазначено обставини щодо неналежного виконання відповідачем умов договору поставки від № 8310Р4355 від 08.12.2021, а саме: зобов`язань щодо здійснення в повному обсязі оплати за поставлений товар в сумі 162 915, 13 грн. в строки, встановлені умовами договору, внаслідок чого позивачем заявлено до стягнення заборгованість у спірній сумі.

Позовні вимоги обґрунтовані положеннями ст. 526, 530, 625, 655, 693 ЦК України, ст. 193, 265 ГК України та умовами договору.

2.2. Правова позиція (заперечення) відповідача.

Відповідач у відзиві на позовну заяву (вх. № 10637/23 від 14.08.2023) зазначив про визнання позовних вимог про стягнення заборгованості за товар, поставлений ТОВ «ІК «Промакс» за договором № 8310Р4355 від 08.12.2021 в сумі 162 915, 13 грн.

Відповідач просить суд відстрочити виконання рішення щодо погашення заборгованості за договором строком на шість місяців. Необхідність відстрочення виконання рішення відповідач обґрунтовує наступними обставинами:

- на виконання п. 15 Постанови Національного Банку України № 18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану» від 24.02.2022 зупинено здійснення обслуговуючими банками видаткових операцій за рахунками ТОВ «СЦ «Металург», про що обслуговуючий БАНК (АТ «Райффайзен Банк») зазначив у своєму листі № 97-5-4/1541 від 17.10.2022;

- у зв`язку з неможливістю виконання ТОВ «СЦ «Металург» видаткових операцій, у підприємства виник податковий борг з податку на додану вартість в сумі 43 688 034, 52 грн., та відповідно до ст. 59 Податкового Кодексу України (ПКУ) підприємству сформовано податкову вимогу від 27.03.2023 року № 0- 3400, на підставі чого відповідно до ст. 89 р. II ПКУ, державною податковою службою України винесене рішення № 1367/6/34-00-13 від 27.03.2023 про опис майна ТОВ «СЦ «Металург» у податкову заставу;

- рішенням Вищого Антикорупційного Суду по справі № 991/265/23 від 16.02.2023, яке набрало законної сили 16.06.2023, стягнуто в дохід держави 100 % статутного капіталу ТОВ «СЦ «Металург».

Відповідач зазначає, що відповідно до п. 6 рішення ВАКС України від 16.02.2023 (яке набрало законної сили 16.06.2023 на підставі постанови Апеляційної палати ВАКС від 16.06.2023 по справі № 991/265/23, після визначення Кабінетом Міністрів України суб`єкта, порядку та способу його виконання, рахунки ТОВ «СЦ «Металург» не будуть підпадати під вимоги п. 15 Постанови НБУ № 18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану», на підставі чого ТОВ «СЦ «Металург» зможе виконати свої грошові зобов`язання перед ТОВ «ІК «ПРОМАКС», з оплати поставленого товару за договором № 8310Р4355 від 08.12.2021 в сумі 162 915, 13 грн.

Відповідач, керуючись приписами ч. 1 ст. 130 ГПК України, просить суд здійснити розподіл судового збору.

Відзив обґрунтовано приписами ст. 130, 165, 331, 238 ГПК України.

ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН З ПОСИЛАННЯМ НА ДОКАЗИ, НА ПІДСТАВІ ЯКИХ ВСТАНОВЛЕНІ ВІДПОВІДНІ ОБСТАВИНИ.

Розглянувши матеріали справи, керуючись принципом верховенства права, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд встановив наступне.

08.12.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інжинірингова компанія «Промакс» (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сервісний центр «Металург» (покупець) укладено договір поставки № 8310Р4355 від 08.12.2021.

Відповідно до п. 9.1 договору даний договір вважається укладеним і набирає чинності з дати його підписання сторонами та скріплення печатками сторін.

Відповідно до п. 9.2 договору термін дії цього договору закінчується 31.12.2023.

Відповідно до п. 9.3 договору закінчення строку договору не звільняє сторони від обов`язку виконання своїх зобов`язань за цим договором, а також від відповідальності за його порушення.

Договір підписано та скріплено печатками сторін.

Суду не подано доказів розірвання договору або визнання його недійсним.

Умовами договору сторони передбачили наступне.

Відповідно до п. 1.1 договору в порядку та на умовах визначених цим Договором та специфікаціями до нього, Постачальник зобов`язується поставити, а Покупець прийняти та оплатити обладнання та запасні частини, підшипникова продукція іменовані в подальшому товар.

Відповідно до п. 1.2 договору номенклатура товару, одиниця виміру, кількість, ціна одиниці товару, загальна вартість товару, а також технічні умови, які встановлюють вимоги до якості товару, вказуються в специфікаціях, які є невід`ємною частиною цього договору.

Відповідно до п. 2.1 договору загальна ціна договору складається з суми всіх специфікацій до нього.

Відповідно до п. 2.2 договору оплата товару з ПДВ в розмірі 100% його вартості здійснюється Покупцем протягом 10 (десяти) календарних днів з дати поставки товару, якщо на дату оплати податкова накладна, зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних. При відсутності зареєстрованої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних вартість товару оплачується без ПДВ.

Відповідно до п. 2.4 договору інший порядок, терміни і умови оплати можуть бути обумовлені сторонами у специфікації.

Відповідно до п. 2.9 договору постачальник зобов`язаний забезпечити складання ПН в електронному вигляді в день виникнення податкових збов`язань постачальника згідно п. 201.1 ПК України та реєстрацію податкової накладної в ЄРПН в законодавчо встановлений строк.

Відповідно до п. 3.1 договору поставка товару здійснюється на умовах СРТ - склад Перевізника, м. Миколаїв (у відповідність з Інкотермс 2020р.) Сторони можуть передбачати інші умови поставки, про що вказується в специфікаціях.

Відповідно до п. 3.4 договору разом з товаром постачальник зобов`язаний передати оригінали наступних товаросупровідних документів (українською мовою):

- рахунок;

- видаткову накладну;

- документи, що підтверджують якість товару;

- товарно-транспортну накладну.

Відповідно до п. 3.5 договору право власності на товар переходить до покупця з дати підписання представником покупця видаткової накладної.

Відповідно до п. 3.6 договору датою поставки вважається дата підписання представником покупця видаткової накладної.

Відповідно до п. 10.4 договору допускається оформлення специфікацій, додаткових угод, виставлення рахунків та інших документів, що мають відношення до цього договору за допомогою електронної пошти з обов`язковим подальшим обміном оригіналами не пізніше, ніж протягом 10 календарних днів з дати відправки.

Відповідно до п. 10.8 договору додаткові угоди та додатки до цього договору є його невід`ємними частинами і мають юридичну силу, якщо вони підписані сторонами та скріплені печатками сторін.

До матеріалів справи позивачем подано підписані зі сторони відповідача ТОВ "СЦ "Металург" специфікації (додатки до договору), а саме:

Додаток №4 «Специфікація №4» від 01.02.2022 на суму 22 393, 33 грн. з ПДВ;

Додаток № 5 «Специфікація №5» від 08.02.2022 на суму 140 630, 44 грн. з ПДВ;

Додаток № 6 «Специфікація № 6» від 11.02.2022 на суму 10 566, 60 грн. з ПДВ.

На виконання умов договору сформовано замовлення покупця № 41 від 04.02.2022 на суму 129 955, 29 грн., № 30 від 27.01.2022 на суму 22 393, 33 грн., № 43 від 08.02.2022 на суму 10 566, 50 грн., які підписано та скріплено печаткою постачальника.

Судом встановлено, що на виконання умов договору позивачем поставлено відповідачу товар на загальну суму 162 915, 13 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними, а саме:

- видаткова накладна № 25 від 27.01.2022 на суму 22 393, 33 грн.;

- видаткова накладна № 29 від 07.02.2022 на суму 90 770, 59 грн.;

- видаткова накладна № 38 від 07.02.2022 на суму 39 184, 71 грн.;

- видаткова накладна № 40 від 08.02.2022 на суму 10 566, 50 грн.

Видаткові накладні підписано та скріплено печатками сторін без зауважень.

Підставою поставки товару у видаткових накладних зазначено договір поставки № 8310Р4355 від 08.12.2021 та замовлення покупця № 30, 41, 43.

На виконання вимог податкового законодавства та умов п. 2.2, 2.9 договору позивачем складено та зареєстровано в ЄРПН наступні податкові накладні:

- податкова накладна № 21 від 27.01.2022 на суму 22 393, 33 грн.

- податкова накладна № 13 від 07.02.2022 на суму 90 770, 59 грн.;

- податкова накладна № 15 від 07.02.2022 на суму 39 184, 70 грн.;

- податкова накладна № 17 від 08.02.2022 на суму 10 566, 50 грн.

Невиконання відповідачем обов`язку за договором в частині здійснення оплати за поставлений товар у сумі 162 915, 13 грн. стало підставою для звернення до суду з позовом.

На підтвердження обставин для надання відстрочки виконання судового рішення відповідачем подано суду:

- листи АТ "Райффайзен Банк" № 97-5-4/1541 від 17.10.2022 та № В6/19-2255 від 15.02.2023, в яких Банк, керуючись п. 15 постанови Національного банку України № 18 від 24.02.2022, повідомив ТОВ "Сервісний центр "Металург" про зупинення здійснення видаткових операцій Товариства;

- податкову вимогу № 0-3400 від 27.03.2023, відповідно до якої ТОВ "Сервісний центр "Металург" повідомлено про наявність податкового боргу в сумі 43 688 034, 52 грн. та розповсюдження права податкової застави на майно боржника в межах суми податкового боргу;

- рішення про опис майна ТОВ "Сервісний центр "Металург" у податкову заставу № 1367/6/34-00-13 від 27.03.2023;

- витяг № 83810812 від 04.05.2023 про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, відповідно до якого 04.05.2023 внесено реєстраційний запис про публічне обтяження (податкова застава), термін дії обтяження до 04.05.2028;

- рішення ВАКС від 16.02.2023 та постанова від 16.06.2023 АП ВАКС по справі № 991/265/23, якими, зокрема, стягнуто в дохід держави 100 % статутного капіталу ТОВ "Сервісний центр "Металург".

ІV. ДЖЕРЕЛА ПРАВА, ЯКІ ЗАСТОСУВАВ СУД.

4.1. Щодо вимоги про стягнення суми основного боргу.

На підставі ст. 11, 202, 509 ЦК України між сторонами на підставі договору виникло господарське зобов`язання, яке в силу ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 267 ГК України договір поставки може бути укладений на один рік, на строк більше одного року (довгостроковий договір) або на інший строк, визначений угодою сторін. Якщо в договорі строк його дії не визначений, він вважається укладеним на один рік.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

4.2. Щодо відстрочення виконання рішення суду.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 18 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 №18-рп/2012).

Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 № 11-рп/2012).

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ГПК України суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини (далі - Суд), рішення якого відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовуються судом як джерело права, неодноразово наголошував щодо недопустимості невиконання або затягування виконання рішення національного суду в порушення прав іншої сторони.

У рішеннях Суду у справі Савіцький проти України, no. 38773/05, від 26.07.2012р. та у справі Глоба проти України, no. 15729/07, від 05.07.2012р. вказано, що право на суд, захищене пунктом 1 статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду однієї зі сторін.

Оскільки п. 1 ст. 6 Конвенції захищає виконання остаточних судових рішень, вони не можуть залишатися невиконаними на шкоду однієї зі сторін. Виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (рішення ЄСПЛ у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Стгеесе), від 19.03.1997, у справі "Бурдов проти Росії" (Buurdov v. Russia) від 07.05.2002, "Ясюнієне проти Литви" ( Jasiniene v. Lithuania) від 06.03.2003).

У справі "Кайсин проти України" (Kaysin and Others v.Ukraine) ЄСПЛ наголосив, що правосуддя було б ілюзорним, якби внутрішній правопорядок держави дозволяв невиконання остаточного й обов`язкового рішення суду стосовно однієї зі сторін.

Неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого статті 1 Протоколу № 1 (див. серед інших джерел, Бурдов проти Росії , заява N 59498/00; Ясіуньєне проти Латвії, заява N 41510/98, 6 березня 2003 року).

У рішеннях у справі Антонюк проти України, no. 17022/02, від 11.12.2008р. та у справі Мкртчян проти України, no. 21939/05, від 20.05.2010р. Європейский суд з прав людини вказує, що відповідальність держави за виконання судових рішень щодо приватних осіб зводиться до участі державних органів у виконавчому провадженні та обмежується питаннями організації та вчинення виконавчих дій.

Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 238 ГПК України у разі необхідності у резолютивній частині також вказується про надання відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 ГПК України суд може внести виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню або відстрочити чи розстрочити або змінити спосіб чи порядок його виконання в порядку, встановленому статтями 328, 331 цього Кодексу.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Відповідно до абз. 1 ч. 3, 4 ст. 331 ГПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Відповідно до ч. 5 ст. 331 ГПК України розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

За змістом наведених норм відстрочення та розстрочення є правом, а не обов`язком суду, яке реалізується виключно у виняткових випадках та за наявністю підстав, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Відповідно до п. 7.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 9 від 17.10.2012 року "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

При цьому необхідно враховувати, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених ст. 331 Господарського процесуального кодексу України, ця норма не вимагає, і господарський суд законодавчо обмежений річним терміном відстрочки чи розстрочки виконання рішення з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, тощо.

Тобто, законодавець у будь-якому випадку пов`язує відстрочення або розстрочення виконання судового рішення у судовому порядку з об`єктивними, непереборними, винятковими обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

Разом з тим, положення Господарського процесуального кодексу України не містять визначеного переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання. Тому суд повинен оцінити докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами ст. 86 такого кодексу. Відповідно до вказаної статті господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Крім того, питання про відстрочення або розстрочення виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін. Необхідною умовою задоволення заяви про відстрочення виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати доводи та заперечення як позивача, так і відповідача, а також дотримуватися розумного строку відстрочення.

Відстрочення / розстрочення виконання рішення суду має здійснюватися з метою недопущення погіршення економічної ситуації боржника, а також з метою недопущення невиконання рішення суду на користь кредитора. Тобто, важливим є досягти балансу інтересів сторін.

Так, згідно зі ст. 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Так, при вирішенні питання про відстрочку/розстрочку виконання рішення суд враховує не тільки можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але й такі ж наслідки для стягувача при затримці виконання рішення.

Із підстав, умов та меж надання відстрочки/розстрочки виконання судового рішення випливає, що безпідставне надання відстрочки або розстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

У зв`язку з тим, що відстрочка або розстрочка виконання рішення продовжує період відновлення порушеного права позивача, при її наданні необхідно враховувати закріплені в нормах національного матеріального права та Європейській конвенції про захист прав людини та основних свобод, допустимі межі надання такої відстрочки.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі Чижов проти України зазначено, що на державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до параграфу 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

V. ВИСНОВКИ СУДУ.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов наступного висновку.

Як встановлено судом вище, 08.12.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Інжинірингова компанія "Промакс" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сервісний центр "Металург" (покупець) укладено договір поставки № 8310Р4355 від 08.12.2021, відповідно до умов п. 1.1 якого постачальник зобов`язався поставити, а покупець прийняти та оплатити товар.

На виконання умов договору позивачем поставлено відповідачу товару на загальну суму 162 915, 13 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи підписаними та скріпленими печатками сторін видатковими накладними. Крім того, відповідачем на виконання вимог податкового законодавства сформовано та зареєстровано в ЄРПН по господарським операціям податкові накладні. Отже, відповідно до ст. 530, 692 ЦК України та умов п. 2.2 договору у покупця (відповідача) виник обов`язок з оплати за товар на загальну суму 162 915, 13 грн., невиконання якого свідчить про порушення грошового зобов`язання та умов договору (ст. 610, 629 ЦК України).

Відповідач у відзиві на позовну заяву визнав позовні вимоги.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 191 ГПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Станом на дату розгляду справи суду не подано доказів оплати за поставлений товар, як і не спростовано позовних вимог. Враховуючи вищевикладене, визнання позову відповідачем прийнято судом. Позовна вимога про стягнення заборгованості за поставлений товар у розмірі 162 915, 13 грн. є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Щодо заяви відповідача про відстрочення виконання рішення суду, то суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви відповідача про відстрочення виконання рішення суду, оскільки подані відповідачем суду докази не дозволяють суду встановити та оцінити ані фінансовий стан відповідача, ані наявність та вартість майна, на яке можна звернути стягнення в порядку ЗУ "Про виконавче провадження". Отже, відповідачем не доведено належними та допустимими доказами у справі обставин, з якими закон пов`язує наявність підстав для відстрочки судового рішення. Крім того, матеріали справи не містять доказів на спростування вини відповідача у невиконанні грошового зобов`язання, а також зважаючи на період прострочення та баланс інтересів сторін, зокрема, права відповідача на отримання належного йому майна (грошових коштів), суд дійшов висновку про відмову в задоволенні клопотання про відстрочку виконання судового рішення.

VІ. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

При зверненні до суду з позовною заявою позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 147, 20 грн., що підтверджується квитанцією № 33626 від 14.07.2023.

Відповідач у відзиві на позовну заяву визнав позовні вимоги та просив суд здійснити розподіл судового збору відповідно до ч. 1 ст. 130 ГПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платники, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначається Законом України "Про судовий збір".

Відповідно до ч. 1 ст. 130 ГПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Враховуючи, що відповідачем ТОВ «СЦ «Металург» визнано позовні вимоги у повному обсязі до початку розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про наявність правових підстав відповідно до ч. 1 ст. 130 ГПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" для повернення позивачу судового збору в сумі 1 073, 60 грн. з Державного бюджету України, у зв`язку з визнанням позову відповідачем.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судовий збір відповідно до ст. 129 ГПК України в розмірі 1 073, 60 грн. слід відшкодувати позивачу з відповідача.

Керуючись ст. 129, 233, 236-238, 240, 241, 254-259 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервісний центр "Металург", вул. Набережна, 64, с. Галицинове, Вітовський район, Миколаївська область, 57286 () на користь позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "Інжинірингова компанія "Промакс", вул. Матросова, 20, м. Харків, 61036 ():

- 162 915, 13 грн. (сто шістдесят дві тисячі дев`ятсот п`ятнадцять грн. 13 коп.) - грошових коштів;

- 1 073, 60 грн. (одна тисяча сімдесят три грн. 60 коп.) - витрат по сплаті судового збору.

3. Наказ видати позивачу після набрання рішенням законної сили.

4. Повернути позивачу Товариству з обмеженою відповідальністю "Інжинірингова компанія "Промакс", вул. Матросова, 20, м. Харків, 61036 () з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 1 073, 60 грн. (одна тисяча сімдесят три грн. 60 коп.), сплачений при поданні позову відповідно до квитанції про сплату № 33626 від 14.07.2023 на суму 2 147, 20 грн., копія якої знаходяться в матеріалах справи № 915/1129/23, відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір".

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України.

Повне рішення підписано 10.03.2025

Суддя Е.М. Олейняш