ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________УХВАЛА
"06" березня 2025 р.м. Одеса Справа № 916/561/25
Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду позовну заяву у справі №916/561/25 передано на розгляд судді Райчевій С.І.
04.03.2025р. (вх.№2-296/25) до господарського суду надійшла заява ліквідатора Малого спортивно-оздоровчого приватного підприємства "БЕДБОЙЗ" про вжиття заходів до забезпечення позову шляхом: накладення арешту на вищевказане нерухоме майно; заборони власнику відчужувати майно; заборонити будь-яким іншим особам вчиняти дії, спрямовані на припинення права власності Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРАНИТ ТАУН» на нерухомість чи її частини; заборонити державним реєстраторам, а також будь-яким іншим суб`єктам, які наділені владними повноваженнями щодо здійснення реєстраційних дій, в тому числі нотаріусам, проводити реєстраційні дії у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно пов`язаних зі зміною власника нерухомості чи її частини.
Протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду, заяву ліквідатора Малого спортивно-оздоровчого приватного підприємства "БЕДБОЙЗ" про вжиття заходів до забезпечення позову було передано на розгляд судді Райчевої С.І. у межах справи №916/561/25.
Однак, враховуючи тимчасову непрацездатність судді Райчевої С.І., на підставі розпорядження керівника апарату Господарського суду Одеської області №24 від 05.03.2025р. зазначену вище заяву передано на розгляд судді Демешену О.А.
Вказане нерухоме майно належало Малому спортивно-оздоровчому приватному підприємству «БЕДБОЙЗ», однак вибуло із власності Позивача на підставі Акт приймання-передачі нерухомого майна до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «ГУДБОЙЗ» від 05.03.2021р.
На даний час, власником нерухомого майна є Товариство з обмеженою відповідальністю «ГРАНИТ ТАУН», що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав.
Заявниця зазначає, що задоволення позовної заяви у частині витребування з чужого незаконного володіння об`єкта нерухомості можливе виключно за умови наявності нерухомого майна, яке є предметом оспорюваного правочину у володінні та розпорядженні ТОВ «ГРАНИТ ТАУН». Вказане нерухоме майно є річчю наділеною індивідуальними ознаками, а тому є єдиним майном за рахунок якого може бути задоволено вимоги позовної заяви про витребування нерухомого майна у ТОВ «ГРАНИТ ТАУН».
Станом на момент звернення до суду, спірний об`єкт нерухомості перебуває у володінні ТОВ «ГРАНИТ ТАУН», яке безперешкодно має можливість розпоряджатися майном на власний розсуд, у тому числі, але не виключно, здійснювати заходи, щодо продажу майна та/або будь-який інший спосіб реалізувати майно на користь третіх осіб, з метою припинення судового провадження у зв`язку з вибуттям із володіння спірного об`єкта нерухомості.
Таким чином, на думку Заявниці існує достатньо обґрунтоване припущення, щодо утруднення виконання рішення господарського суду, у випадку задоволення позовних вимог, та ймовірність ускладнення чи не поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів Позивача у разі невжиття заходів до забезпечення позову.
Заявниця вважає, що належним співмірним та адекватним заходом забезпечення позову у даному випадку є встановлення заборони відчуження спірного нерухомого майна для Товариства з обмеженою відповідальністю «ГРАНИТ ТАУН» у поєднанні із встановлення, державним реєстраторам, а також будь-яким іншим суб`єктам, які наділені владними повноваженнями щодо здійснення реєстраційних дій, в тому числі нотаріусам, проводити реєстраційні дії у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо відчуження, зміни або поділу нерухомого майна.
Положеннями ст. 136 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.
Згідно п.п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.
Відповідно до положень ч. 4 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.
Забезпечення позову - це вжиття заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача (аналогічний висновок міститься у пункті 8.8 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.05.2021 у справі № 914/1570/20). Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити тощо.
Метою застосування заходів забезпечення позову майнового характеру є обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача, на момент пред`явлення прозову може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення суду.
У п. 4.8 постанови Верховного Суду від 24.05.2021 у справі № 910/3158/20 міститься висновок, що за змістом п. 1 ч. 1 ст. 137 ГПК України під час розгляду заяви про застосування такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на майно або кошти суд має виходити із того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватися та розпоряджатися коштами або майном, тому може застосуватися у справі, в якій заявлено майнову вимогу, а спір вирішується про визнання права (інше речове право) на майно, витребування (передачу) майна, коштів або про стягнення коштів. Сума арештованих коштів обмежується розміром позову та можливими судовими витратами, а арешт майна має стосуватися майна, належного до предмета спору (до такого висновку дійшов Верховний Суду в пункті 8.9 постанови Верховного Суду від 21.08.2020 у справі № 904/2357/20 та у пункті 22 постанови від 25.09.2020 у справі № 925/77/20).
При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.
Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Обрання належного, відповідного предмету спору, заходу забезпечення позову сприяє дотриманню принципу співвіднесення виду заходу до забезпечення позову з заявленими позивачем вимогами, що зрештою дає змогу досягти збалансованості інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору та як наслідок ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу (аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 21.08.2020 у справі № 904/2357/20).
Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази про наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.
Отже, у кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.
У постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 17.06.2022 року у справі №908/2382/21 зазначено, що умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (у тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.
Питання про обґрунтованість заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову (аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 17.12.2018 у справі № 914/970/18, від 10.11.2020 у справі № 910/1200/20).
Позивач зазначив, що вжиття заходів до забезпечення позову у даній справі, у випадку задоволення позовних вимог, сприятиме виконанню судового рішення та реальному захисту порушених прав Малого спортивно-оздоровчого приватного підприємства "БЕДБОЙЗ".
Господарський суд вважає, що припущення Позивача про унеможливлення ефективного захисту та поновлення його порушеного права у разі задоволення позову є обґрунтованими. Заходи забезпечення позову, обрані позивачем, є адекватними та співмірними до позовних вимог, не завдадуть шкоди та збитків Товариству з обмеженою відповідальністю "ГРАНИТ ТАУН" оскільки не позбавлять можливості користування майном, проведення господарської діяльності, отримання доходів тощо.
З огляду на викладене, суд вважає, що заяву ліквідатора Малого спортивно-оздоровчого приватного підприємства "БЕДБОЙЗ" (вх. ГСОО №2-282/25 від 03.03.2025р.) про забезпечення позову, яка надійшла до суду через систему "Електронний суд" по справі № 916/561/25 - слід задовольнити.
Керуючись ст.ст. 136, 137, 140, 234 ГПК України, ст. КУзПБ, суд
5. Ухвала у є виконавчим документом та підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження" для виконання судових рішень.
6. У відповідності до ч.2 ст.235 ГПК України ухвала набрала законної сили 06.03.2025 р. та у відповідності до ч.8 ст.140, ч.2 ст.254, п.4 ч.1 ст.255 ГПК України підлягає оскарженню в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її винесення. Згідно ч.8 ст.140 ГПК України оскарження ухвали не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.
7. Ухвала може бути пред`явлена до примусового виконання у строки, визначені ст.12 Закону України „Про виконавче провадження.
Суддя Демешин Олександр Анатолійович