ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2025 року Справа №906/1079/24

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючий суддя Мельник О.В.,

суддя Олексюк Г.Є.,

суддя Крейбух О.Г.

за апеляційною скаргою Звягельського відділу державної виконавчої служби у Звягельському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції на рішення Господарського суду Житомирської області від 16.12.2024 (суддя Тимошенко О.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Форест Полісся-10"

до 1) Центрально-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці

2) Звягельського відділу державної виконавчої служби у Звягельському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби у Житомирській області

про стягнення 22 296,94 грн

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 16.12.2024 позов задоволено. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ТОВ "Форест Полісся-10" 20100,00 грн безпідставно набутого штрафу, 2010,00 грн виконавчого збору, 186,94 грн витрат на проведення виконавчих дій та 3028,00 грн судового збору.

В обґрунтування свого рішення суд першої інстанції, посилаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду від 08.08.2023 у справі №910/5880/21, вказав, що після визнання протиправною та скасування адміністративним судом постанови про застосування штрафу платник згідно зі ст.1212 ЦК України має право на позов про стягнення суми перерахованих ним коштів як таких, які утримуються у бюджеті без достатньої правової підстави.

Відтак, враховуючи рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 29.02.2024 року у справі №240/32993/23, яким визнано протиправною та скасовано постанову Центрально-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №ЦЗ-115/ЖИ/а-7 від 06.11.2023 року, а також приймаючи до уваги відсутність доказів повернення позивачу з Державного бюджету України 20100,00 грн, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині є підставними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Окрім того, суд зауважив, що скасування рішення, у зв`язку з виконанням якого стягнутий виконавчий збір та витрати виконавчого провадження, є підставою для повернення відповідних коштів, адже правова підстава для їх стягнення є такою, що відпала. Оскільки відповідно до наведених норм набувачем сплаченого боржником у виконавчому провадженні збору є Державний бюджет України, суми такого сплаченого виконавчого збору підлягають стягненню саме з Державного бюджету України.

Таким чином, господарський суд дійшов висновку, що у даній справі позовні вимоги позивача ТОВ "Форест Полісся-10" заявлені правомірно та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач-2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалите нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апелянт, зокрема, вказує, що повідомлення про оскарження до суду постанови №ЦЗ-115/ЖИ/а-7 виданої 06.11.2023 Центрально-західним міжрегіональним управління державної служби з питань праці про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Форест Полісся-10" на користь держави штрафу 20100,00 грн жодною стороною виконавчого провадження не надсилалось, а також будь-якого клопотання про зупинення стягнення за виконавчим провадження №74091386 до розгляду справи по суті не заявлялось, поворот виконання теж не було застосовано.

Вважає, що господарським судом не вірно застосовано п.7 ст.27 Закону України "Про виконавче провадження", адже ВП №74091386 завершене 16.02.2024 за п.9 ст.39 Закону України "Про виконавче провадження" (фактичне виконання, а не скасування постанови) так як борг стягнено в повному обсязі, що підтверджується відповідними платіжними інструкціями. Лише після закінчення виконавчого провадження, рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 29.02.2024 у справі №240/32993/23 визнано протиправною та скасовано постанову Центрально-Західного міжрегіонального управління служби з питань праці про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №ЦЗ-115/ЖИ/а-7 від 06.11.2023.

Скаржник зазначає, що вимоги, які заявлені до Звягельського відділу державної виконавчої служби у Звягельському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції як відповідача про повернення з Державного бюджету 22296,94 грн є необґрунтованими, так як відділ ДВС є державним органом, який здійснює примусове виконання рішень та інших виконавчих документів, відповідно до Закону України "Про виконавче провадження".

Крім того, зауважує, що у Звягельському відділі державної виконавчої служби у Звягельському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції в Управлінні Казначейства відсутні відкриті рахунки, які призначені для бюджетних асигнувань, діяльність якого обслуговується іншим органом державної влади.

Позивач своїм правом подачі відзиву на апеляційну скаргу відповідно до ст.263 ГПК України не скористався.

Згідно з ч.3 ст.263 ГПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Враховуючи приписи абз.1 ч.10 ст.270 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги Звягельського відділу державної виконавчої служби у Звягельському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції на рішення Господарського суду Житомирської області від 16.12.2024 у справі №906/1079/24 без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1, 4 ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши апеляційну скаргу в межах вимог та доводів наведених в ній, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 06.11.2023 року Центрально-Західне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці, на підставі акта про неможливість проведення заходу державного контролю №ЦЗ/ЖТ/24264/177/НП від 26.09.2023 року, виніс постанову №ЦЗ-115/ЖИ/а-7, якою наклав на ТОВ "Форест Полісся-10" штраф у розмірі 20100,00 грн (а.с.23).

На виконання вказаної постанови, 07.02.2024 року Звягельським відділом державної виконавчої служби у Звягельському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №74091386 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Форест Полісся-10" на користь держави штраф в сумі 20100,00 грн (а.с.30).

Окрім того, 07.02.2023 року державним виконавцем винесено також постанови:

- про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у загальній сумі 186,94 грн, відповідно до ст.42 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року;

- про стягнення виконавчого збору у розмірі 2010,00 грн, відповідно до ст.27 Закону України "Про виконавче провадження";

- про арешт коштів боржника у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, штрафу, яка становить 22 296,94 грн.

09.02.2024 та 15.02.2024 державним виконавцем стягнуто з ТОВ "Форест Полісся-10" на користь Звягельського ВДВС у Звягельському районі 22296,94 грн, що включає суми виконавчого збору 2010,00 грн., витрати виконавчого провадження - 186,94 грн, та штраф 20100,00 грн (а.с.33, 34).

Платіжними інструкціями №2231, №2232, №2233 від 13.02.2024, №2487 та №2488 від 16.02.2024, №2306 від 14.02.2024 виконавча служба перерахувала отримані від позивача кошти за призначенням (витрати виконавчого провадження, виконавчий збір, штраф на користь держави) (а.с.73, 74).

16.02.2024 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, у зв`язку із стягненням боргу (а.с.72).

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 29.02.2024 року у справі №240/32993/23, яке залишено без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 13.05.2024 року, позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Форест Полісся 10" задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову Центрально-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення № ЦЗ-115/ЖИ/а-7 від 06.11.2023 року (а.с.24).

11.09.2024 року ТОВ "Форест Полісся 10" звернулось до Звягельського відділу державної виконавчої служби у Звягельському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції із заявою про поновлення виконавчого провадження та про повернення безпідставно стягнутих коштів за виконавчим провадженням №74091386 у розмірі 22296,94 грн (а.с.31).

Листом від 11.10.2024 року Звягельський відділ державної виконавчої служби у Звягельському районі Житомирської області повідомив, що в судовому порядку постанова про відкриття від 07.02.2024 року та про закінчення виконавчого провадження від 16.02.2024 ТОВ "Форест Полісся 10" не були оскаржені. Тому, оскільки постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження не визнана судом незаконною та не скасована, підстави для відновлення виконавчого провадження відсутні (а.с.32).

Відтак, ТОВ "Форест Полісся-10" вважаючи, що грошові кошти в сумі 22 296,94 грн, які стягнені виконавчою службою з позивача, утримуються у Державному бюджеті без достатньої правової підстави, звернувся з даним позовом до суду.

Аналізуючи встановлені обставини справи та надаючи їм оцінку в процесі апеляційного перегляду справи по суті заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Загальні підстави для виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами гл.83 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб, наслідком події; застосовуються також до вимог, зокрема, про відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Відповідно до ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Аналіз статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №910/1238/17).

Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого ст.1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якої це відбулося.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, якщо така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена, або була відсутня взагалі (аналогічний висновок викладений у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 30.08.2018 у справі №334/2517/16-ц та від 13.01.2021 у справі №539/3403/17 та у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.01.2021 у справі №910/16334/19).

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 29.02.2024 року у справі №240/32993/23, яке залишено без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 13.05.2024 року, позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Форест Полісся 10" задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову Центрально-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення № ЦЗ-115/ЖИ/а-7 від 06.11.2023 року (а.с.24).

Колегія суддів враховує правову позицію, викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.08.2023 у справі №910/5880/21, згідно з п.69 якої після визнання протиправною та скасування адміністративним судом постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу кошти, які платник сплатив на виконання цієї постанови, знаходяться у Державному бюджеті України без достатньої правової підстави. Тому повернення таких коштів платникові стосується захисту його майнових прав як суб`єкта господарювання, а вимога про стягнення цих коштів належить до юрисдикції господарського суду.

Суму штрафу, перераховану до бюджету на підставі постанови про застосування такого стягнення, яку надалі визнав протиправною та скасував адміністративний суд, можна стягнути на користь платника згідно зі статтею 1212 ЦК України як безпідставно утримувану (п.70 постанови).

Таким чином, оскільки рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 29.02.2024 року у справі №240/32993/23 скасовано постанову ЦЗМУ Державної служби з питань праці про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення № ЦЗ-115/ЖИ/а-7 від 06.11.2023 року як підставу стягнення відповідного штрафу, сплачені грошові кошти в розмірі 20100,00 грн є такими, що зараховані до Державного бюджету України без відповідної правової підстави.

З огляду на викладене, а також приймаючи до уваги відсутність доказів повернення позивачу з Державного бюджету України 20100,00 грн, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог у вказаній частині.

Щодо стягнення виконавчого збору та витрат на виконавче провадження, колегія суддів враховує, що згідно з ч.7 ст.27 Закону України "Про виконавче провадження" у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Отже, як вірно вказав суд першої інстанції, скасування рішення, у зв`язку з виконанням якого стягнутий виконавчий збір та витрати виконавчого провадження, є підставою для повернення відповідних коштів, адже правова підстава для їх стягнення є такою, що відпала.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 14.12.2022 року у справі №551/1099/21.

У відповідності до ч.1, 2, 4 ст.27 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується державним виконавцем з боржника до Державного бюджету України у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). Стягнутий виконавчий збір перераховується до Державного бюджету України протягом трьох робочих днів з дня надходження на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.

Із аналізу викладених норм вбачається, що набувачем сплаченого боржником у виконавчому провадженні збору є Державний бюджет України, а відтак суми такого сплаченого виконавчого збору підлягають стягненню саме з Державного бюджету України, про що вірно зазначив суд першої інстанції із врахуванням постанови Верховного Суду від 14.12.2022 року у справі №551/1099/21.

При визначенні складу учасників справи та формулювання резолютивної частини судових рішень у справах за вказаними позовами про повернення помилково або надміру сплачених сум виконавчого збору необхідно звернутися до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 19.06.2018 у справі №910/23967/16, згідно з якою спірні суми мають стягуватись з Державного бюджету України.

Водночас, резолютивні частини рішень у вказаних спорах не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання, з огляду на положення ч.5, 6 ст.236 ГПК України, яка не встановлює необхідності зазначення в резолютивній частині рішення суду таких відомостей як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, або номер чи вид рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення.

Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, з огляду на положення ст.2, 170 ЦК України та ч.4 ст.56 ГПК України відповідачем у вказаних справах є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган (органи) державної влади.

Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджується з висновком господарського суду про стягнення спірних сум з Державного бюджету України через казначейство, а не безпосередньо з відповідачів як з окремих юридичних осіб, що спростовує відповідні доводи апелянта.

У силу приписів ч.1 ст.276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та досліджені судом апеляційної інстанції в розумінні ст.73, 76-79, 86 ГПК України.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції на підставі сукупності досліджених доказів повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи ґрунтуються на помилковому тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права та зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин справи.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення рішення Господарського суду Житомирської області від 16.12.2024 без змін, з огляду на що апеляційна скарга Звягельського відділу державної виконавчої служби у Звягельському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції задоволенню не підлягає.

Оскільки відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції, судовий збір за подачу апеляційної скарги покладається на скаржника згідно ст.129 ГПК України.

Керуючись ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північно-західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

Рішення Господарського суду Житомирської області від 16.12.2024 у справі №906/1079/24 залишити без змін, апеляційну скаргу Звягельського відділу державної виконавчої служби у Звягельському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Мельник О.В.

Суддя Олексюк Г.Є.

Суддя Крейбух О.Г.