ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" лютого 2025 р. Справа№ 911/1133/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Гончарова С.А.

Хрипуна О.О.

при секретарі судового засідання Цікра А.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 10.02.2025

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства з іноземними інвестиціями "Слобожанська будівельна кераміка" на рішення Господарського суду Київської області від 25.01.2024 (повний текст рішення підписано 04.04.2024)

у справі №911/1133/23 (суддя Кошик А.Ю.)

за позовом Приватного акціонерного товариства з іноземними інвестиціями "Слобожанська будівельна кераміка"

до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Київоблгаз"

прo внесення змін до договору,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства з іноземними інвестиціями «Слобожанська будівельна кераміка» до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз» прo внесення змін до договору, а саме змінити укладений між позивачем та відповідачем Типовий договір розподілу природного газу № 09420L3LO9DP016 від 01.01.2016 року в частині замовленої річної потужності розподілу природного газу на 2022 рік, визначеної в Акті приймання-передачі природного газу №ОГ000787 від 30.09.2021 року та встановити, що з 20.10.2021 року розмір замовленої річної потужності позивача за Договором розподілу природного газу № 09420L3LO9DP016 від 01.01.2016 року на 2022 рік становить об`єм 809 163,86 м.куб.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду Київської області від 25.01.2024 по справі №911/1133/23 у задоволенні позову Приватного акціонерного товариства з іноземними інвестиціями "Слобожанська будівельна кераміка" до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Київоблгаз" прo внесення змін до договору відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий господарський суд виходив з того, що оскільки наведені позивачем зміни істотних обставин фактично є обставинами непереборної сили, захист прав позивача має відбуватись в контексті звільнення від відповідальності (можливих негативних наслідків), а не зміни умов зобов`язання. Можливість зміни умов зобов`язання на певний проміжок часу взагалі не передбаченами чинним законодавством.

Обраний позивачем спосіб захисту права шляхом зміни укладеного між позивачем та відповідачем Типового договору розподілу природного газу № 09420L3LO9DP016 від 01.01.2016 року в частині замовленої річної потужності розподілу природного газу на 2022 рік, не відповідає змісту порушеного права, тобто є неналежним способом захисту.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Апелянт вважає, що судом першої інстанції не вірно та не повно з`ясовано обставини справи, чим порушено положення ст. 237 ГПК України, що призвело до не правильного застосування положень ст. 652 ЦК України.

Доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, зводяться до наступного:

Суд першої інстанції помилково ототожнив заявлені підстави позову про істотну зміну обставин з настанням обставин непереборної сили, адже військова агресія, яка відноситься до непереборної сили призвела до істотної зміни обставин, яку сторони не могли передбачити у господарській діяльності, та в яких позивач не може забезпечити безпечну експлуатацію виробничого обладнання, яким споживається природний газ та не може споживати послуги розподілу газу від відповідача.

Враховуючи умови Типового договору, які не дозволяють позивачу відкоригувати річну замовлену потужність за типовим договором до тих об`ємів, які є об`єктивними в умовах істотної зміни обставин, враховуючи відмову відповідача у коригуванні річної замовленої потужності за спірним Типовим договором, захист прав позивача можливий виключно в судовому порядку, зокрема на підставі ст. 652 ЦК України, адже всі вищенаведені обставини (підстави позову) повністю охоплюються положеннями ст. 652 ЦК України.

Вважає передчасними та не вірними висновки суду першої інстанції, що Типовий договір не може бути змінений в судовому порядку в частині річної замовленої потужності, адже замовлення такої річної потужності відбувається не на умовах спірного договору, а на підставі положень Кодексу ГРМ.

31 серпня 2022 ПрАТ «СБК» звернулось до АТ «Київоблгаз» із заявкою про уточнення замовленої потужності, а саме зменшення річної замовленої ПрАТ «СБК» потужності на 2022 рік до 237 300 куб. м., розмір якої Позивач визначив виходячи з розміру фактичного споживання природнього газу в період січень-лютий 2022 року.

Листом №810-Л6-17020-0922 від 28.09.2022 АТ «Київоблгаз» відмовлено в зменшенні річної замовленої ПрАТ «СБК» потужності на 2022 рік, аргументуючи таку відмову тим, що у ПрАТ «СБК» відсутнє право уточнити розмір замовленої річної потужності на 2022 рік, в зв`язку із визначенням об`єму річної замовленої потужності Оператором ГРМ самостійно.

Відповідач відмовив позивачу в уточненні річної замовленої потужності на 2022 рік з підстав того, що у Позивача відсутнє таке право, а не з підстав помилки в обрахунках чи з інших підстав.

Фактично, ПрАТ «СБК» ініціювало в досудовому порядку внесення змін до Типового договору розподілу природного газу в частині річної замовленої потужності на 2022 в сторону її зменшення, а відповідачем відмовлено позивачу в зміні річної замовленої потужності на 2022 рік.

Заява позивача про коригування річної замовленої потужності на 2022 була подана у спосіб, передбачений Типовим договором та Кодексом ГРМ, заява була письмова, а враховуючи загальні положення 205, 207, 654 ЦК України в поєднанні з положеннями глави 6 розділу VI Кодексу ГРМ, які передбачають процедуру замовлення фактичного об`єму послуг за договором на певний період, який сторони договору визначають за погодженнями, у передбачений Кодексом ГРМ спосіб, що є невід`ємною частиною договору, а вказана заява є саме тим правочином, який спрямований на зміну Типового договору в частині замовлення об`єму послуг на певний період.

Вважає, що судом помилково вказано як на одну із підстав відмові у позові, це не визначення позивачем, які саме пункти договору підлягають зміні у судовому порядку, однак загальними положеннями Цивільного кодексу України не передбачено, що договір складається виключно з пунктів, адже відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦКУ, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, а за приписами ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Вважає помилковим твердження суду першої інстанції, що спірний Типовий договір визначає лише порядок формування річної замовленої потужності з відсиланням до Кодексу ГРМ, а сам договір не містить умов про річну замовлену потужність розподілу природного газу на 2022 рік, з підстав чого, питання замовлення та коригування річної потужності перебуває поза межами Типового договору.

Типовий договір відсилає до Кодексу ГРМ, з питань замовлення та погодження між сторонами об`єму річної потужності, відповідна процедура, регулюючи конкретні правовідносини за договором є частиною договору, адже за наслідками погодження між сторонами об`єму річної потужності на підставі Кодексу ГРМ, у сторін виникають права та обов`язки саме виходячи з укладеного Типового договору, а не з Кодексу ГРМ, одночасно, сторонами вживаються певні дії в письмовій формі, які спрямовані на зміну об`єму річної потужності (річного об`єму послуг).

Позивачем у передбачений договором та законом спосіб вжито заходів по приведенню договірних умов (річної замовленої потужності на 2022 рік) до обставин, що змінились.

В той же час, норми Цивільного кодексу України мають вищу юридичну силу, та за конкретних обставин справи мають пряму прямозастосовчу дію в порівнянні з нормами Кодексу ГРМ (який видано та затверджено центральним органом виконавчої, а не законодавчої влади - НКРЕКП).

Аналізуючи умови договору, закону, чи підзаконного нормативно-правового акту, суд має при застосуванні відповідної норми, враховуючи обставини конкретної справи в контексті вказаних принципів надати оцінку спірним правовідносинам з огляду на справедливість наслідків для сторін.

Для цілей застосування положень частини 2 та частини 4 ст. 652 ЦК України, позивачем наведено аргументи та надано відповідні докази, на підтвердження істотної зміни обставин, а саме:

на виконання вимог ч. 2 ст. 652 ЦК України зазначено:

1) в момент укладення договору в частині замовлення річної замовленої потужності на 2022 рік сторони виходили з того, що з 24.02.2022 не почнеться військова агресія РФ, не буде введено в Україні дію воєнного стану, територія на якій розміщено завод не перебуватиме в окупації, територія не буде замінована, виробничі потужності Позивача не отримають пошкодження внаслідок бойових дій, Позивач в силу отриманих пошкоджень не зможе запустити виробничі потужності до 31.12.2022 включно;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які ПрАТ «СБК» не могла усунути після їх виникнення, ПрАТ «СБК» не є суб`єктом, який може відвернути чи зупинити військову агресію РФ, активні бойові дії, ПрАТ «СБК» не могло відвернути окупацію територій, обстріл території заводу та виробничих потужностей, пошкодження виробничих потужностей в наслідок обстрілу та відновити виробничі потужності в наслідок пошкоджень до 31.12.2022 (спірний період);

3) виконання договору після 24.02.2022 порушить співвідношення майнових інтересів сторін і позбавляє ПрАТ «СБК» споживати послугу з розподілу природного газу з метою поставки природного газу для виготовлення будівельної продукції (цегли і керамічних блоків), що є основною та єдиною метою діяльності ПрАТ «СБК», тобто послуга з розподілу природного газу спрямована виключно на постачання природного газу, який використовується ПрАТ «СБК» для виготовлення будівельної продукції.

4) із суті договору, укладеного між сторонами або звичаїв ділового обороту не випливає, що виключно ПрАТ «СБК» несе ризик зміни обставин, що полягає у військовій агресії РФ, введенню в Україні воєнного стану, окупації територій, веденню бойових дій на території, замінюванні територій, пошкодження виробничих потужностей в наслідок бойових дій.

на виконання ч. 4 ст. 652 ЦК України зазначено:

Відповідно до п. 12.1. Типового договору розподілу природного газу, цей Договір укладається на невизначений строк.

Предметом спору виступає розмір річної замовленої потужності розподілу газу в об`ємі 4 854 983,14 куб.м. на 2022 рік, який триває з 01.01.2022 р. по 31.12.2022 р. включно.

За умовами Типового договору з розподілу природного газу сторони до 20 жовтня, що передує року надання послуг узгоджують розмір річної замовленої потужності на наступний рік.

До 20 жовтня 2022 позивачем подано заявку на уточнення величини річної замовленої потужності на 2023 рік в об`ємі 960 000,00 куб.м. (80 000,00 м. куб. в місяць), що підтверджується відповідною заявою ПрАТ «СБК» 12.10.2022 на уточнення річної замовленої потужності на 2023 рік, тобто між сторонами тривають договірні відносини (дані обставини не заперечувались відповідачам під час розгляду справи у суді першої інстанції.

Розірвання Типового договору з розподілу природного газу між Сторонами матиме такі наслідки як припинення Типового договору з розподілу природного газу та припинення надання послуги з розподілу газу на 2023 рік, адже предметом спору є саме зміна замовленої річної послуги з розподілу газу на 2022 рік.

Зокрема, розірвання Типового договору з розподілу природного газу між Сторонами матиме такі наслідки як припинення (розірвання) договору з постачання природнього газу Постачальника з Позивачем, що повністю паралізує виробничу діяльність ПрАТ «СБК», адже замовлений газ використовується безпосередньо у виробництві та споживається печами, в яких виготовляються будівельні матеріали.

Внаслідок внесення змін до типового договору розподілу природного газу в частині зміни річної замовленої потужності на 2022 рік, договір з розподілу природного газу продовжує свою дію, Позивачу буде забезпечено постачання та розподіл природного газу для виробничої діяльності, а Відповідач отримуватиме доходи за договором розподілу природного газу.

З метою вірного застосування положень ст. 652 ЦК України, при розгляді справи №911/1133/23 та всебічного з`ясування обставин, вважає за необхідне звернути увагу суду до судової практики та висновків Верховного Суду при розгляді інших справ, в яких при наданні оцінки обставинам справи, судами враховано, в тому числі економічні аспекти при задоволенні позову про внесення змін до договору на підставі ст. 652 ЦК України, а саме на висновки судів по справі №911/527/20.

Виходячи з умов Типового договору та Кодексу ГРМ, за повної відсутності споживання Позивачем природного газу та послуг розподілу газу за період березень - грудень 2022 року, величина замоленої потужності в об`ємі 809 163,86 м. куб., про яку заявлено Позивачем, визначаючи такий об`єм як величину річної замовленої потужності на 2022 рік, є саме тими змінними умовами Типового договору, які необхідно привести у відповідність до обставин, що змінились.

Відповідно, ухваливши рішення про внесення змін до Типового договору в частині замовлення Позивачем річної замовленої потужності на 2022 рік в об`ємі 809 163,86 м. куб., було б достатнім та ефективним способом захисту прав Позивача, адже таке рішення призвело б до приведення спірного договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились.

Вважає помилковими висновок суду першої інстанції, що зміна договору на період 2022, тобто, на певний проміжок часу, а не взагалі (на завжди) не відповідає вимогам чинного законодавства, є передчасним, адже перш за все, зобов`язання визначається на підставі умов конкретного договору, який може містити строк дії таких умов. Стаття 652 ЦК України не передбачає, що зміна умов договору в судовому порядку допускається, за умови таких змін на завжди (на весь строк дії договору), стаття 652 ЦК України передбачає, що умови договору в судовому порядку можуть бути змінені, шляхом їх приведення до обставин, що змінились, що власне є предметом розгляду даної справи.

Вважає передчасними та не вірними висновки суду першої інстанції про обрання позивачем невірного способу захисту порушених прав, адже, у даному конкретному спорі слід враховувати конкретні умови договору та порядок виникнення чи зміни зобов`язань за таким договором.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечував доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, просив її відхилити з підстав необґрунтованості.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Мальченко А.О., Агрикова О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства з іноземними інвестиціями "Слобожанська будівельна кераміка" на рішення Господарського суду Київської області від 25.01.2024 у справі №911/1133/23, справу призначено до розгляду в судовому засіданні.

Розпорядженням Керівника апарату у зв`язку з перебуванням суддів Мальченко А.О. та Агрикової О.В. у відпустці з 15.07.2024, справу №911/1133/23 передано на повторний автоматизований розподіл судових справ.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.07.2024 справу №911/1133/23 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді: Скрипки І.М., суддів: Хрипуна О.О., Гончарова С.А.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції розгляд справи відкладався з об`єктивних причин, останній раз справу призначено до розгляду на 10.02.2025.

Явка представників сторін

Відповідно до частини 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Нормами статті 120 Господарського процесуального кодексу України передбачена можливість повідомлення сторін про призначення справи до розгляду та про дату, час і місце проведення судового засідання чи проведення відповідної процесуальної дії шляхом направлення повідомлень на адресу електронної пошти та з використанням засобів мобільного зв`язку.

В судове засідання 10.02.2025 представники сторін не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

10.02.2025 від представника позивача через систему «Електронний суд» подано клопотання про розгляд справи у відсутність представника позивача.

Причини неявки представника відповідача суду не відомі.

Враховуючи положення ч.12 ст.270 ГПК України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, зважаючи на задоволення клопотання представника позивача про розгляд справи у відсутність представника позивача та те, що явка представника відповідача обов`язковою в судове засідання не визнавалась, судова колегія вважає за можливе розглянути справу у його відсутність за наявними у справі матеріалами.

В судовому засіданні 10.02.2025 відповідно до ст. 240, 283 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вбачається з викладених у позові обставин, між ПрАТ «Слобожанська Будівельна Кераміка» (позивач) та АТ «ОГС «Київоблгаз» (відповідач) укладено Типовий договір розподілу природного газу № 09420L3LO9DP016 від 01.01.2016 року шляхом підписання ПрАТ «СБК» заяви-приєднання № 09420L3LO9DP016 від 01.01.2016 року (далі - Договір).

За приписами п 6.3. Договору величина річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) Споживача на розрахунковий календарний рік визначається відповідно до Кодексу ГРМ. Пункт 2 глави 6 розділу VI Кодексу газорозподільчих систем, затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальнюх послуг від 30.09.2015 року № 2494 (далі - Кодекс ГРМ), передбачає процедуру замовлення річної потужності на розподіл природного газу, зокрема:

- згідно з абз. 1 п. 2. Річна замовлена потужність (за замовчуванням) об`єкта (об`єктів) споживача на розрахунковий календарний рік визначається Оператором ГРМ виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу цим об`єктом за газовий рік, що передував розрахунковому календарному року, який визначається відповідно до вимог цього Кодексу, крім випадків, передбачених цією главою;

- згідно з абз. 2 п. 2. Розмір величини річної замовленої потужності для споживача, що не є побутовим, визначається Оператором ГРМ виходячи з наявних об`єктів, зазначених у заяві приєднанні, що є додатком до договору розподілу природного газу.

- згідно з абз. 8 п. 2. Оператор ГРМ зобов`язаний до 12 жовтня щорічно за підсумками газового року проінформувати споживача про фактичний обсяг споживання природного газу всіма об`єктами споживання газу за замовчуванням споживача буде визначений як розмір річної замовленої потужності споживача на наступний календарний рік. У такому повідомленні Оператор ГРМ одночасно має зазначити про: величину річної замовленої потужності на поточний календарний рік; величину потужності, яка розрахована для щомісячної оплати споживачем у поточному календарному році; величину потужності, яка розрахована для щомісячної оплати споживачем у наступному календарному році; покази лічильника природного газу/інші дані, за якими було сформовано (станом на 30 вересня поточного року) розмір річної замовленої потужності (за замовчуванням) на наступний календарний рік (для побутових споживачів);

- згідно абз. 10 п.2. споживач, що не є побутовим, має право не пізніше ніж до 20 жовтня календарного року, що передує розрахунковому (крім замовлення потужності на 2020 рік, яке здійснюється до 01 листопада), подати Оператору ГРМ уточнену заявку на величину річної замовленої потужності сумарно по всіх його об`єктах з розбивкою по кожному об`єкту в газорозподільній зоні відповідного Оператора ГРМ на розрахунковий календарний рік. У такому разі, якщо фактичний обсяг використання потужності (протягом календарного року) буде перевищувати замовлену споживачем річну потужність сумарно по всіх його об`єктах, величина перевищення має бути сплачена споживачем за півторакратною вартістю тарифу на розподіл природного газу на користь Оператора ГРМ відповідно до договору розподілу природного газу.

Як зазначає позивач, ПрАТ «Слобожанська Будівельна Кераміка» до 20.10.2021 року не подавало заявку на уточнення річної замовленої потужності, визначеної оператором АТ «ОГС «Київоблгаз» в Акті приймання-передачі природного газу №ОГ00078787 від 30.09.2021 року, з підстав планування ведення господарської діяльності в 2022 році в умовах відсутності в Україні воєнного стану, бойових дій та пошкодження виробничих потужностей позивача.

АТ «ОГС «Київоблгаз» в Акті приймання-передачі природного газу №ОГ00078787 від 30.09.2021 року визначено об`єм річної замовленої потужності розподілу газу на 2022 рік в розмірі 4 854 983,14 м.куб. для ПрАТ «Слобожанська Будівельна Кераміка», що в місяць становить 404 581,92 м.куб.

З 24.02.2022 у сторін змінились обставини внаслідок воєнної агресії російської федерації, однак сторони не досягли домовленості про внесення змін до Договору розподілу природного газу в цій частині, що стало підставою звернення до суду з позовною заявою про зміну Договору у зв`язку з істотною зміною обставин.

У зв`язку з широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України, Указом президента України від 24.02.2022 року №64/2022 в Україні введено воєнний стан, який триває на момент подання позову.

Як зазначає позивач, його основні виробничі потужності знаходяться на території Гостомельської селищної ради/військової адміністрації Бучанського району Київської області. А саме по вулиці Партизанській 71 у селі Озера розміщений завод ПрАТ «СБК» з виготовлення цегли і керамічних блоків та кар`єр (Озернівське родовище) з якого видобувається пісок, глина та інші піщано-глинисті породи.

З початку військової агресії 24.02.2022 основний напрямок наступу на Київ військ російської федерації пролягав через місто Гостомель (зокрема Гостомельський аеропорт) Бучанського району. Внаслідок бойових дій в межах міста Гостомель, зокрема с. Озера, завод ПрАТ «СБК» зупинив роботу починаючи з 24.02.2022 року, зокрема в період активних бойових дій лютий - квітень 2022 року завод ПpAT «СБК» зазнав пошкоджень, зокрема технологічного обладнання, в цей період у працівників заводу був відсутній доступ до заводу, та в подальшому, як наслідок перебування військ агресора на території Гостомельської селищної ради військової адміністрації, значна частина територій була замінована, що унеможливлювало потрапити як на територію заводу ПрАТ «СБК» та і до кар`єру видобування глини поряд із заводом, в силу небезпеки для життя та здоров`я працівників ПрАТ «СБК».

Згідно п.п. 2.10. п.2 Розділу І. Території, на яких ведуться (велися) бойові дії. Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затверджених наказом Мінреінтеграції №309 від 22.12.2022 року (далі - Перелік територій), місто Київ з 24.02.2022 року по 30.04.2022 року було віднесено до територій активних бойових дій.

Село Озера перебувало в окупації РФ починаючи з 26.02.2022 по 01.04.2022, про що вказано в Розділі II Переліку тимчасово окупованих територій російською федерацією затверджених Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій російською федерацією, затверджених Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій № 309 від 22.12.2022 року.

Крім того, загальновідомим є факт введення воєнного стану в Україні з 24.02.2022 та є загальновідомим факт визнання форс-мажорними обставинами введення воєнного стану в Україні, про що ТПП України розміщено відповідне повідомлення від 28.02.2022 року № 2024/02.0-7 на своєму офіційному сайті, вказавши що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності.

ПрАТ «СБК» зазначає, що в силу отриманих пошкоджень не запущено роботу заводів, розміщених на території Київської області (Гостомельське ОТГ, яке перебувало під окупацією з 26.02.2022 по 01.04.2022). Після деокупації Гостомельської ОТГ залишились небезпечними на предмет замінування, як територія заводу так і територія за її межами (кар`єр «Озернівське родовище»), з якого ПрАТ «СБК» видобувало пісок, глину та інші піщано-глинисті породи), дані факти підтверджуються Актом від 02.04.2022 перевірки об`єкта на наявність вибухових матеріалів та Актом від 24.08.2022 перевірки об`єкта на наявність вибухових матеріалів.

З огляду на наведені обставини, позивач зазначає, що має місце істотна зміна обставин, що впливає на зміст укладеного з відповідачем Договору газопостачання.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного позивачем в апеляційній скарзі

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі «Трофимчук проти України» no.4241/03 від 28.10.2010).

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що рішення суду підлягає залишенню без змін, виходячи з наступного.

Правовідносини, які виникли між сторонами врегульовано Законом України «Про ринок природного газу», Кодексом газорозподільних систем (далі - Кодекс ГРМ), затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) № 2494 від 30.09.2015, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 1379/27824 06.11.2015, постановою НКРЕКП № 2498 від 30.09.2015 «Про затвердження Типового договору розподілу природного газу».

Як передбачено статтею 1 Закону України «Про ринок природного газу» суб`єктами ринку природного газу є: оператор газотранспортної системи, оператор газорозподільної системи, оператор газосховища, оператор установки LNG, замовник, оптовий продавець, оптовий покупець, постачальник, споживач.

Відповідно до пункту 4 глави 1 розділу І Кодексу ГРМ:

- договір розподілу природного газу - правочин, укладений між оператором газорозподільної системи та споживачем (у тому числі побутовим споживачем) відповідно до вимог цього Кодексу, згідно з яким забезпечується фізична доставка природного газу, належного споживачу, та/або цілодобовий доступ об`єкта споживача до газорозподільної системи;

- доступ до газорозподільної системи - право користування потужністю складової (об`єкта) газорозподільної системи в обсязі та на умовах, встановлених у договорі (технічній угоді) про надання відповідних послуг з оператором газорозподільної системи;

- Оператор газорозподільної системи (далі - Оператор ГРМ) - суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління;

- споживач природного газу (споживач) - фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, об`єкти якої в установленому порядку підключені до/через ГРМ Оператора ГРМ, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, зокрема в якості сировини, а не для перепродажу.

Згідно з пунктом 1 глави З розділу І Кодексу ГРМ доступ суб`єктів ринку природного газу до ГРМ, що на законних підставах знаходиться у власності чи користуванні (у тому числі в експлуатації) Оператора ГРМ, здійснюється на принципах:

- забезпечення рівних прав доступу, у тому числі приєднання, до ГРМ відповідно до вимог цього Кодексу;

- забезпечення Оператором ГРМ належної якості послуг доступу (приєднання) на договірних засадах;

- забезпечення суб`єктами ринку природного газу критеріїв доступу, визначених розділами V та VI цього Кодексу, та належних розрахунків за надані послуги.

Згідно з пунктом 3 глави 3 розділу І Кодексу ГРМ для забезпечення цілодобового доступу до газорозподільної системи та можливості розподілу (переміщення) належного споживачу (суміжному суб`єкту ринку природного газу) природного газу ГРМ обов`язковою умовою є наявність фізичного підключення об`єкта споживача (суміжного суб`єкта ринку природного газу) до ГРМ.

Споживачі, у тому числі побутові, та суміжні суб`єкти ринку природного газу, які фізично підключені до ГРМ, забезпечуються цілодобовим доступом до ГРМ та можливістю розподілу (переміщення) природного газу ГРМ у порядку, визначеному в розділі VI цього Кодексу.

Взаємовідносини, пов`язані з розподілом природного газу споживачам, у тому числі побутовим споживачам, підключеним до/через ГРМ, включаючи забезпечення Оператором ГРМ цілодобового їх доступу до ГРМ для споживання (розподілу) належного їм (їх постачальникам) природного газу, регулюються договором розподілу природного газу, укладеним між Оператором ГРМ та споживачем відповідно до вимог глави 3 розділу VI цього Кодексу (пункт 5 глави 3 розділу І Кодексу ГРМ).

На підставі укладеного договору розподілу природного газу Оператор ГРМ:

- присвоює споживачу (точці комерційного обліку), у тому числі побутовому споживачу, персональний ЕІС-код суб`єкта ринку природного газу та передає його Оператору ГТС для ідентифікації споживача в інформаційній платформі Оператора ГТС, у тому числі для цілей закріплення споживача в Реєстрі споживачів відповідного постачальника та здійснення оперативних заходів при запровадженні процедури зміни його постачальника;

- надає послугу споживачу із забезпечення цілодобового доступу до ГРМ в межах приєднаної потужності його об`єкта для можливості споживання ним відповідних об`ємів природного газу, виділених постачальником природного газу;

- забезпечує формування та передачу даних прогнозів відборів/споживання природного газу та обсягів фактичного споживання природного газу споживачем

Оператору ГТС у порядку, визначеному Кодексом ГТС та цим Кодексом (пункт 6 глави З розділу І Кодексу ГРМ).

Згідно з пунктом 2 глави 1 розділу VI Кодексу ГРМ суб`єкти ринку природного газу (у

тому числі споживачі), які в установленому законодавством порядку підключені до газорозподільних систем, мають право на отримання/передачу природного газу зазначеними газорозподільними системами за умови дотримання ними вимог цього Кодексу та укладення договору розподілу природного газу.

Доступ споживачів, у тому числі побутових споживачів, до ГРМ для споживання природного газу надається за умови та на підставі укладеного між споживачем та Оператором ГРМ (до ГРМ якого підключений об`єкт споживача) договору розподілу природного газу, що укладається за формою Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП, від 30.09.2015 № 2498 (далі - типовий договір розподілу природного газу), в порядку, визначеному цим розділом.

Відповідно до пункту 1 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ договір розподілу природного газу має бути укладений Оператором ГРМ з усіма споживачами, у тому числі побутовими споживачами, об`єкти яких в установленому порядку підключені до/через ГРМ, що на законних підставах перебуває у·власності чи користуванні Оператора.

Споживачі, у тому числі побутові споживачі, для здійснення ними санкціонованого відбору природного газу з ГРМ та можливості забезпечення постачання їм природного газу їх постачальниками зобов`язані укласти договір розподілу природного газу з Оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого в установленому законодавством порядку підключений їх об`єкт.

Здійснення відбору (споживання) природного газу споживачем за відсутності укладеного договору розподілу природного газу не допускається.

Згідно з пунктами 3, 4 глави 3 розділу VI Кодексу ГРМ договір розподілу природного газу є публічним та укладається з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за формою Типового договору розподілу природного газу.

Оператор ГРМ зобов`язаний на головній сторінці свого веб-сайту, а також в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності, та власних центрах обслуговування споживачів розмістити редакцію договору розподілу природного газу та роз`яснення щодо укладення та приєднання споживача до договору розподілу природного газу.

Договір розподілу природного газу між Оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу, що відповідає Типовому договору розподілу природного газу, розміщеному на офіційному веб-сайті Регулятора та Оператора ГРМ та/або в друкованих виданнях, що публікуються на території його ліцензованої діяльності з розподілу газу, і не потребує двостороннього підписання сторонами письмової форми договору.

Пунктами 1, 2, 3 глави 5 розділу VI Кодексу ГРМ передбачено, що споживання (відбір) природного газу з газорозподільної системи за наявності укладеного договору розподілу природного газу між споживачем та Оператором ГРМ здійснюється за умови:

- включення споживача до Реєстру споживачів будь-якого постачальника на відповідний розрахунковий період;

- забезпечення споживачем своєчасних розрахунків з Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу.

Порядок включення споживача до Реєстру споживачів постачальника визначається відповідно до вимог Кодексу ГТС.

Фактичний розподіл природного газу для потреб споживача здійснюється Оператором ГРМ у загальному потоці природного газу від точок його надходження в ГРМ до пунктів призначення споживача.

За відсутності у споживача діючого постачальника (якщо споживач не включений до Реєстру споживачів будь-якого постачальника) у відповідному розрахунковому періоді споживач не має права здійснювати відбір/споживання природного газу з газорозподільної системи та має подати до Оператора ГРМ письмову заяву про припинення розподілу природного газу на його об`єкт.

Згідно з пунктом 8 глави 6 розділу VI Кодексу ГРМ припинення або обмеження розподілу (споживання) природного газу не звільняє споживача від зобов`язання оплати вартості послуг за договором розподілу природного газу, крім випадку розірвання цього договору. У разі розірвання договору розподілу природного газу Оператор ГРМ коригує дані технічної потужності та вільної потужності для забезпечення нових приєднань (резерву потужності) на відповідній ГРП згідно з вимогами розділу VII цього Кодексу.

01.01.2016 між Позивачем та Відповідачем був укладений типовий договір розподілу природного газу № 09420L3LO9DP016 (далі - Типовий договір), шляхом підписання Заяви-приєднання до умов договору розподілу природного газу (для споживача, що не є побутовим).

Відповідно до пункту 1.1. Типового договору цей Типовий договір розподілу природного газу є публічним та регламентує порядок і умови забезпечення цілодобового доступу Споживача до газорозподільної системи, розподіл (переміщення) природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки до межі балансової належності об`єкта Споживача та переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи.

Згідно пункту 1.3. Типового договору цей Договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання Споживача до умов цього Договору (акцептування договору) є вчинення Споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти Договір, зокрема надання підписаної Споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до цього Договору, яку в установленому порядку Оператор ГРМ направляє Споживачу Інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього Договору, та/або сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

Відповідно до ч. 1 ст. 652 Цивільного кодексу України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін.

Якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання, зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Як зазначає позивач, він звертався до АТ «Київоблгаз» 21.08.2022 із заявкою про уточнення замовленої потужності, а саме зменшення річної замовленої ПрАТ «СБК» потужності на 2022 рік до 237 300 куб.м, розмір якої позивач визначив, виходячи з розміру фактичного споживання природнього газу в період січень-лютий 2022 року.

Листом №810-16-17020-0922 від 28.09.2022 року АТ «Київоблгаз» відмовлено в зменшенні річної замовленої ПpAT «СБК» потужності на 2022 рік, аргументуючи таку відмову тим, що у ПрАТ «СБК» відсутнє право уточнити розмір замовленої річної потужності на 2022 рік, в зв`язку із визначенням об`єму річної замовленої потужності Оператором ГРМ самостійно.

Відповідачем відмовлено позивачу в уточненні річної замовленої потужності на 2022 рік з підстав того, що у позивача відсутнє таке право, а не з підстав помилки в обрахунках чи з інших підстав.

Позивач зазначає, що фактично ПрАТ «СБК» ініціювало в досудовому порядку внесення змін до Типового договору розподілу природнього газу в частині річної замовленої потужності на 2022 рік в сторону її зменшення, а відповідачем відмовлено позивачу у зміні річної замовленої потужності на 2022 рік.

Позивач наполягає, що фактичний об`єм спожитої позивачем послуги в 2022 році, виходячи із договірної річної замовленої потужності на 2022 рік за січень-лютий 2022 року становить 809 163,86 куб.м, які оплачені позивачем в повному обсязі. З 24.02.2022 року настала істотна зміна обставин, а саме військова агресія російської федерації, окупація територій, бойові дії в межах міста Києва та с. Озера, Бучанського району, Київської області (де розміщений завод позивача), замінування території заводу та кар`єру, пошкоджения виробничих потужностей.

Позивач зазначає, що станом до 20.10.2021 не міг спрогнозувати, що в Україні з 24.02.2022 року почнеться війна, що унеможливить нормальну роботу заводу, тому позивач не міг на умовах Кодексу ГРМ подати заявку-уточнення про зменшення об`єму послуг на газовий 2022 рік, шляхом її подання до 20.10.2021 року включно. За твердженням позивача, починаючи з 24.02.2022 по 31.12.2022 завод не працював, споживання газу не відбувалося взагалі.

Частиною 2 статті 652 Цивільного кодексу України передбачено, якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Згідно ч. 4 ст. 652 Цивільного кодексу України зміна договору у зв`язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Відповідно до ч. 5 ст. 188 Господарського кодексу України якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

В обґрунтування позовних вимог за ч. 2 ст. 652 Цивільного кодексу України позивач зазначає:

1) в момент укладення договору в частині замовлення річної замовленої потужності на 2022 рік сторони виходили з того, що з 24.02.2022 року не почнеться військова агресія РФ, не буде введено в Україні воєнного стану, територія на якій розміщено завод не перебуватиме в окупації, територія не буде замінована, виробничі потужності позивача не отримають пошкодження в наслідок бойових дій, позивач в силу отриманих пошкоджень не зможе запустити виробничі потужності до 31.12.2022 року включно;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які ПрАТ «СБК» не могло усунути після їх виникнення, ПрАТ «СБК» не є суб`єктом який може відвернути чи зупинити військову агресію РФ, активні бойові дії, ПрАТ «СБК» не могло відвернути окупацію територій, обстріл території заводу та виробничих потужностей, пошкодження виробничих потужностей в наслідок обстрілу та відновити виробничі потужності в наслідок пошкоджень до 31.12.2022 року (спірний період);

3) виконання договору після 24.02.2022 року порушить співвідношення майнових інтересів сторін і позбавляє ПрАТ «СБК» споживати послугу з розподілу природного газу з метою поставки природнього газу для виготовлення будівельної продукції (цегли і керамічних блоків), що є основною та єдиною метою діяльності ПрАТ «СБК», тобто послуга з розподілу природного газу спрямована виключно на постачання газу, який використовується ПрАТ «СБК» для виготовлення будівельної продукції;

4) із суті договору укладеного між сторонами або звичаїв ділового обороту не випливає, що виключно ПрАТ «СБК» несе ризик зміни обставин, що полягає у військовій агресії РФ, введенню в Україні воєнного стану, окупації територій, веденню бойових дій на території, замінюванні територій, пошкодження виробничих потужностей в наслідок бойових дій.

Відповідно до п. 12.1. Типового договору розподілу природного газу, цей Договір укладається на невизначений строк.

Предметом спору виступає розмір річної замовленої потужності розподілу газу в об`ємі 4 854 983,14 куб.м на 2022 рік, який триває з 01.01.2022 року по 31.12.2022 року.

За умовами Типового договору з розподілу природного газу сторони до 20 жовтня, що передує року надання послуг, узгоджують розмір річної замовленої потужності на наступний рік.

До 20.10.2022 року позивачем подано заявку на уточнення величини річної замовленої потужності на 2023 рік в об`ємі 960 000,00 куб.м (80 000,00 м.куб. в місяць), що підтверджується відповідною заявою ПрАТ «СБК» 12.10.2022 року на уточнення річної замовленої потужності на 2023 рік, тобто між сторонами тривають договірні відносини.

В той же час, питання приведення річної замовленої потужності на 2022 рік до фактичних обставин, залишилось неврегульованим.

Також позивач зазначає, що розірвання Типового договору з розподілу природного газу між сторонами матиме такі наслідки як припинення Типового договору з розподілу природного газу та припинення надання послуги з розподілу газу на 2023 рік, адже предметом спору є саме зміна замовленої річної послуги з розподілу газу на 2022 рік.

Укладання Типового договору здійснюється шляхом підписания позивачем зави приєднання до типового договору, в якій сторони, з врахуванням положень Кодексу ГРМ узгоджують та конкретизують об`єм послуги, яку відповідач надає, а позивач споживає. Відповідно, Кодекс ГРМ встановлює процедуру замовлення послуги на рік та можливість споживачу конкретизувати об`єм послуги на наступний рік, шляхом подання відповідної заявки до 20 жовтня року, перед роком надання послуги.

Позивач стверджує, що дана процедура узгодження об`єму послуги є істотною умовою Договору, яку сторони можуть змінювати на підставі Кодексу ГРМ не змінюючи умови Типового договору, зокрема по своїй правовій природі описана процедура є зміною умов договору, укладеного між позивачем та відповідачем в його певній частині. За таких умов, позивач вважає, що сторони вправі змінювати укладений договір в частині об`єму замовлених послуг на кожен наступний рік. В той же час, можливість Споживачу конкретизувати об`єм послуги на наступний рік, покликано забезпечити Споживачу прогнозування та планування своєї господарської діяльності виходячи із власних потреб та інтересів, та відповідно зменшувати або збільшувати об`єм послуги з розподілу газу на рік.

Розмір договірної річної замовленої потужності визначається сторонами у спосіб, за яким Оператор ГРМ зобов`язувався до 12 жовтня року, що передує року надання послуг повідомити Споживача, про розмір річної замовленої потужності споживача на наступний календарний рік, про що зазначається в акті прийому-передачі природнього газу станом на 30 вересня поточного року, а Споживач має право не пізніше ніж до 20 жовтня календарного року, що передує розрахунковому, подати Оператору ГРМ уточнену заявку на величину річної замовленої потужності, в тому числі в сторону зменшення величини.

В ході розгляду спору відповідач подав відзив, в якому позовні вимоги заперечував, зазначив, що відповідно до пункту 4 глави 1 розділу 1 Кодексу газорозподільних систем (Кодексу ГРМ) договір розподілу природного газу - правочин, укладений між оператором газорозподільної системи та споживачем (у тому числі побутовим споживачем) відповідно до вимог цього Кодексу, згідно з яким забезпечується фізична доставка природного газу, належного споживачу, та/або цілодобовий доступ об`єкта споживача до газорозподільної системи. Положення Типового договору не можуть бути змінені за домовленістю сторін, оскільки останні затверджені постановою НКРЕКП №2494 від 30.09.2015 року. До того ж, позивачем ставиться вимога змінити Типовий договір розподілу природного газу в частині річної замовленої потужності розподілу природного газу на 2022 рік, проте сам Типовий договір не містить умови про конкретний обсяг річної замовленої потужності розподілу природного газу на 2022 рік, а лише визначає порядок її визначення для всіх споживачів природного газу.

У відповідності до ч. 3 ст. 184 ГК України укладення господарських договорів на основі примірних і типових договорів повинно здійснюватися з додержанням умов, передбачених статтею 179 цього Кодексу, не інакше як шляхом викладення договору вигляді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами статті 181 цього Кодексу та відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірного або типового договору.

Згідно абзацу 4 ч. 4 ст. 179 ГК України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим державним органом або органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови.

Враховуючи вищевикладене, положення Типового договору не можуть бути змінені за домовленістю сторін, оскільки останні затверджені постановою НКРЕКП № 2494 від 30.09.2015.

У справі заявлено позовні вимоги про внесення змін до договору, а саме: змінити укладений між позивачем та відповідачем Типовий договір розподілу природного газу № 09420L3LO9DP016 від 01.01.2016 року в частині замовленої річної потужності розподілу природного газу на 2022 рік, визначеної в Акті приймання-передачі природного газу №ОГ000787 від 30.09.2021 року та встановити, що з 20.10.2021 року розмір замовленої річної потужності позивача за Договором розподілу природного газу № 09420L3LO9DP016 від 01.01.2016 року на 2022 рік становить об`єм 809 163,86 м.куб.,

фактично про зміну Типового договору розподілу природного газу в частині річної замовленої потужності розподілу природного газу на 2022 рік, проте сам Типовий договір не містить конкретний обсяг річної замовленої потужності розподілу природного газу на 2022 рік, а визначає порядок її визначення для всіх споживачів природного газу.

Позивач вказує про те, що Відповідачем неправомірно було відмовлено у зменшенні річної замовленої потужності на 2022 рік, проте такі доводи не відповідають положенням Типового договору та Кодексу ГРМ.

За положеннями пункту 1 глави 6 розділу VI Кодексу ГРМ, розрахунки споживача за послугу розподілу природного газу, що надається Оператором ГРМ за договором розподілу природного газу, здійснюються виходячи з величини річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача та оплачуються споживачем рівномірними частками протягом календарного року.

Місячна вартість послуги розподілу природного газу визначається як добуток 1/12 річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача на тариф, встановлений Регулятором для відповідного Оператора ГРМ із розрахунку місячної вартості одного кубічного метра замовленої потужності.

У відповідності до абзацу 1 пункту 2 глави 6 розділу VІ Кодексу ГРМ річна замовлена потужність (за замовчуванням) об`єкта (об`єктів) споживача на розрахунковий календарний рік визначається Оператором ГРМ виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу цим об`єктом за газовий рік, що передував розрахунковому календарному року, який визначається відповідно до вимог цього Кодексу, крім випадків, передбачених цією главою.

Згідно пункту 4 глави 1 розділу 1 Кодексу ГРМ газовий рік період часу, який розпочинається з першої газової доби жовтня поточного календарного року і триває до першої газової доби жовтня наступного календарного року.

Абзацом 2 пункту 2 глави 6 розділу VІ Кодексу ГРМ передбачено, що з 01 січня 2021 року річна замовлена потужність об`єкта (об`єктів) споживача на розрахунковий календарний рік визначається Оператором ГРМ виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу цим об`єктом за газовий рік, що передував розрахунковому календарному року, який визначається відповідно до вимог цього Кодексу.

Відповідно до абзацу 9 пункту 2 глави 6 розділу VІ Кодексу ГРМ Оператор ГРМ зобов`язаний до 12 жовтня щорічно за підсумками газового року проінформувати споживача про фактичний обсяг споживання природного газу всіма об`єктами споживача за попередній газовий рік та одночасно повідомити його, що зазначений обсяг споживання газу за замовчуванням споживача буде визначений як розмір річної замовленої потужності споживача на наступний календарний рік. У такому повідомленні Оператор ГРМ одночасно має зазначити про: величину річної замовленої потужності на поточний календарний рік; величину потужності, яка розрахована для щомісячної оплати споживачем у поточному календарному році; величину потужності, яка розрахована для щомісячної оплати споживачем у наступному календарному році; покази лічильника природного газу/інші дані, за якими було сформовано (станом на 30 вересня поточного року) розмір річної замовленої потужності (за замовчуванням) на наступний календарний рік (для побутових споживачів).

Відповідно до абзацу 10 пункту 2 глави 6 розділу VI Кодексу ГРМ споживач, що не є побутовим, має право не пізніше ніж до 20 жовтня календарного року, що передує розрахунковому (крім замовлення потужності на 2020 рік, яке здійснюється до 01 листопада), подати Оператору ГРМ уточнену заявку на величину річної замовленої потужності сумарно по всіх його об`єктах з розбивкою по кожному об`єкту в газорозподільній зоні відповідного Оператора ГРМ на розрахунковий календарний рік.

Згідно абзацу 1 пункт 3 глави 6 розділу VI Кодексу ГРМ у разі здійснення споживачем, що не є побутовим, замовлення річної потужності відповідно до абзацу десятого пункту 2 або абзацу другого пункту 5 цієї глави споживач, що не є побутовим, має право одноразово з 10 липня по 15 вересня розрахункового календарного року подати Оператору ГРМ заявку на уточнения (збільшення/зменшення) величини замовленої потужності сумарно по всіх його об`єктах у газорозподільній зоні відповідного Оператора ГРМ на поточний календарний рік

Таким чином, споживач може подати Оператору заявку на уточнення (збільшення/зменшення) величини замовленої річної потужності у період з 10 липня по 15 вересня розрахункового календарного року на поточний рік лише у випадку, якщо такий споживач подавав уточнену заявку в порядку абзацу 10 пункту 2 глави 6 розділу VІ Кодексу ГРМ на наступний календарний рік до 20 жовтня календарного року, що передував розрахунковому.

В даному випадку позивач не замовляв обсяг природного газу на 2022 рік в порядку абзацу 10 пункту 2 глави 6 розділу VI Кодексу ГРМ, а річна замовлена потужність його об`єкта на розрахунковий календарний рік була визначена Оператором ГРМ виходячи з фактичного обсягу споживання природного газу цим об`єктом за газовий рік, що передував розрахунковому календарному року (жовтень 2020 року по вересень 2021 року).

Відповідно до пункту 6.3. Типового договору величина річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) Споживача на розрахунковий календарний рік визначається відповідно до Кодексу ГРМ.

Типовий договір розподілу природного газу № 09420L3LO9DP016 від 01.01.2016 року є підставою виникнення та існування між сторонами правовідносин щодо доставки природного газу, в той час, як регулювання таких правовідносин, зокрема, в частині замовлення та коригування річної потужності перебуває за межами Типового договору і врегульовується безпосередньо нормами Кодексу ГРМ.

Вимога позивача про зміну укладеного між позивачем та відповідачем Типового договору розподілу природного газу № 09420L3LO9DP016 від 01.01.2016 року, який не містить умови про замовлену річну потужність розподілу природного газу на 2022 рік, свідчить про незгоду з правовим регулюванням за нормами Кодексу ГРМ і спрямована на зміну встановленого законодавчо порядку замовлення (визначення) річної потужності.

Позивач звернувся до АТ «Київоблгаз» листом від 31.08.2022 із заявкою про уточнення (зменшення) річної замовленої потужності на 2022 рік, що суперечить вищенаведеним положенням законодавства, саме тому АТ «Київоблгаз» листом від 28.09.2022 року відмовив у зменшені річної замовленої потужності на поточний 2022 рік.

Крім того, як зауважив відповідач, позивач вказує про те, що фактичний об`єм спожитого споживачем газу у січні та лютому 2022 року склав 809 163,86 куб.м, проте дана обставина не відповідає дійсності, адже по факту позивач спожив у січні 2022 року 136 893,67 куб.м та у лютому 2022 року 100 324,33 куб.м., а разом 237 218,00 куб.м., що є значно меншим від замовленої річної потужності (з розбивкою по місяцях) в період ще до початку війни.

Наведене свідчить про невідповідність об`ємів споживання позивача в період до початку війни, що ставить під обґрунтований сумнів правильність його розрахунків замовленої річної потужності на 2022 рік.

Оскільки предметом спору є внесення змін до типового договору в частині замовленої річної потужності розподілу природного газу на 2022 рік, визначеної в Акті приймання-передачі природного газу №ОГ000787 від 30.09.2021 року та встановити, що з 20.10.2021 року розмір замовленої річної потужності позивача за Договором розподілу природного газу № 09420L3LO9DP016 від 01.01.2016 року на 2022 рік становить об`єм 809 163,86 м.куб., твердження позивача про те, що ним не здійснювалось фактичне споживання природного газу, а тому у нього відсутній обов`язок щодо оплати послуг з розподілу природного газу, покладені в основу доводів позовної заяви про внесення змін до договору, колегією суддів відхиляються як такі, що підлягатимуть дослідженню у разі подання відповідачем позову про стягнення заборгованості за спірний період.

Зміна істотних обставин, про яку йде мова у ст. 652 Цивільного кодексу України, передбачає невідворотну зміну на майбутнє обставин, якими сторони керувались при укладенні договору. При цьому, зміна істотних обставин підрозуміває необхідність зміни умов договору в цілому і назавжди.

Оскільки наведені позивачем зміни істотних обставин фактично є обставинами непереборної сили, захист прав позивача має відбуватись в контексті звільнення від відповідальності (можливих негативних наслідків), а не зміни умов зобов`язання.

Враховуючи встановлені обставини справи в їх сукупності, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що обраний позивачем спосіб захисту права шляхом зміни укладеного між позивачем та відповідачем Типового договору розподілу природного газу № 09420L3LO9DP016 від 01.01.2016 року в частині замовленої річної потужності розподілу природного газу на 2022 рік, не відповідає змісту порушеного права, є неналежним способом захисту, у зв`язку з чим правомірно відмовив в позові.

Посилання апелянта на необхідність застосування до спірних правовідносин позицію судів у справі №911/527/20, колегією суддів відхиляються, оскільки правовідносини, що склались між сторонами у справі №911/527/20, не є релевантними до правовідносин сторін у даній справі.

Всі інші доводи та міркування учасників судового процесу обґрунтовано не досліджувались судом з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, та дійшов правильного висновку про відмову в позові.

З огляду на викладене, доводи апелянта (позивача), викладені в апеляційній скарзі, є ідентичними доводам позовної заяви, та не спростовують вірного по суті рішення суду, при ухваленні якого судом надано оцінку як кожному доказу окремо, так і в їх сукупності, вірно встановлено характер спірних правовідносин та в цілому правильно застосовані норми матеріального права, які їх регулюють.

Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду першої інстанції про відмову в позові, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що у апеляційній скарзі не наведено достатніх та переконливих доводів, на підставі яких колегія суддів могла б дійти висновку про помилковість висновків суду першої інстанції.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994, серія А, №303-А, п.29).

Статтею 276 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, доводи позивача (апелянта) суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду про відмову в позові.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст.129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства з іноземними інвестиціями "Слобожанська будівельна кераміка" на рішення Господарського суду Київської області від 25.01.2024 у справі №911/1133/23 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 25.01.2024 у справі №911/1133/23 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Приватне акціонерне товариство з іноземними інвестиціями "Слобожанська будівельна кераміка".

4. Матеріали справи №911/1133/23 повернути до Господарського суду Київської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови підписано 10.03.2025 після виходу судді Скрипки І.М. з відпустки.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді С.А. Гончаров

О.О. Хрипун