ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" березня 2025 р. м.Київ Справа№ 910/7364/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Яценко О.В.

Гончарова С.А.

за участю секретаря Зінченко А.С.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго»,

на рішення Господарського суду міста Києва

від 25.09.2024 року ( повний текст складено та підписано 30.09.2024),

у справі №910/7364/24 (суддя Т.Ю. Трофименко),

за позовом Акціонерного товариства «Київгаз»

до Комунального підприємства виконавчого органу Київради

(Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго»

про стягнення 13 532,12 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Київгаз» до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» про стягнення 13 532,12 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано завданням позивачу збитків внаслідок протиправної поведінки відповідача, працівниками якого 03.10.2023 без погодження із Акціонерним товариством «Київгаз» було здійснено виконання земляних робіт за адресою: бульвар Вацлава Гавела, 9Б, м. Київ, що спричинили пошкодження підземного газопроводу.

Короткий зміст заперечень проти позову

Від відповідача надійшли відзив на позовну заяву та клопотання про витребування доказів, у якому відповідач просив витребувати у позивача належним чином затверджену схему газопроводу та інженерних комунікацій, споруд (ГРП, ШРП, ВОГ, засобів електрозахисту тощо) за адресою: бульвар Вацлава Гавела, 9Б та 15А у м. Києві станом на 03.10.2023, зокрема, на момент проведення земляних робіт.

Крім того, заперечуючи проти позову, відповідач посилався на те, що 02.10.2023 внаслідок виникнення аварійної ситуації, для невідкладного усунення пошкоджень теплової мережі за адресою: бульвар Вацлава Гавела, 15-а, м. Київ , майстром РТМ «Святошино» ОСОБА_2 надано заявку на виклик представника АТ «Київгаз» на 03.10.2023 на місце аварії тепломережі, однак на визначену дату представники позивача для проведення аварійно-відновлювальних робіт не з`явились. Відтак, відповідачем з метою оперативного реагування на аварійну ситуацію 03.10.2023 о 10:25 год. були розпочаті земляні роботи для ліквідації аварійного пошкодження без участі представників АТ «Київгаз». Після виявлення за результатами розриття майстром ОСОБА_1 пластикового газопроводу, який перебував у заглушеному стані, про можливе пошкодження газопроводу було повідомлено Управління аварійно-відновлювальних робіт АТ «Київгаз», на підтвердження чого надано заявку № 08354-2023. При цьому, відповідач зазначає, що над виявленим газопроводом не було попереджувальної полімерної стрічки, як це передбачено вимогами ДБН. Водночас, як вказує відповідач, позивач своєчасно був повідомлений про проведення земляних робіт, а 04.10.2023 відповідачем було отримано попередження від Управління експлуатації газових мереж № 1 АТ «Київгаз» на проведення аварійно-ремонтних робіт за адресою: бульвар Вацлава Гавела, 15-а. Відтак, відповідач зазначає, що його дії з ліквідації аварійного пошкодження газопроводу є правомірними, в той час як бездіяльність позивача із незабезпечення присутності власного представника для участі при проведення земляних робіт є неправомірною. В свою чергу, відповідач звертає увагу на невірне визначення позивачем адреси, де сталася аварія із пошкодження газопроводу, а також на відсутність в матеріалах справи доказів права власності позивача або іншого права володіння на ділянку газопроводу, де за твердженнями останнього сталося пошкодження газопроводу. Також, за доводами відповідача, позивачем не обґрунтовано суми заявлених ним до відшкодування збитків.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.09.2024 року позовні вимоги задоволено у повному обсязі, а саме:

- присуджено до стягнення з Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на користь Акціонерного товариства «Київгаз» грошові кошти у розмірі 13 532,12 грн та судовий збір у розмірі 3 028,00 грн.

Рішення господарського суду мотивовано тим, що доказами, наявними у матеріалах справи, зокрема постановою адміністративної комісії при виконавчому комітеті Бучанської міської ради від 09.11.2023 № 115/01, підтверджується, що газопровід низького тиску Д-90мм був пошкоджений працівником відповідача та належним відповідачу екскаватором, що останнім не заперечується, а тому відповідач відповідно до статей 1172, 1187 ЦК України є особою, відповідальною за завдану шкоду.

Крім того, відповідно до положень чинного законодавства, відповідач перед початком проведенням земляних робіт в межах населеного пункту - міста Києва зобов`язаний був отримати дозвіл від органу місцевого самоврядування, проте в матеріалах справи відсутній дозвіл органу місцевого самоврядування для проведення відповідачем будь-яких земляних робіт.

Суд першої інстанції зазначав про те, що відповідач виконував земляні роботи без отримання дозволу органу місцевого самоврядування, підставою для якого мав бути письмовий дозвіл Оператора ГРМ, а також не повідомив Оператора ГРМ, у відповідності до п. 16 глави 4 розділу III Кодексу ГРС, не пізніше ніж за добу до початку проведення земляних робіт.

Водночас, твердження відповідача про невідповідність адреси виникнення аварійної ситуації із пошкодження газопроводу та своєчасне повідомлення позивача про проведення земляних робіт судом відхилились, як такі, що спростовуються матеріалами справи.

Місцевий господарський суд дослідивши матеріали справи дійшов висновку, що позивачем доведено повний склад цивільного правопорушення у діях відповідача, отже позовні вимоги позивача є доведеними, обґрунтованими і підлягають задоволенню у повному обсязі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із ухваленим рішенням Господарського суду міста Києва від 25.09.2024, Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення Господарського суду міста Києва у від 25.09.2024 у справі №910/7364/24 та прийняти нове рішення, яким відмовити у позові повністю.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом при ухваленні оскаржуваного рішення в оскаржуваній частині порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, рішення суду першої інстанції ухвалено при неповному дослідженні доказів та з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а зроблені судом висновки не відповідають обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що:

- Правила благоустрою міста Києва, мали бути застосовані при вирішенні даного спору, проте, жодного посилання, оскаржуване рішення, на вищезазначені правила не містить, відповідно судом спірна ситуація не перевірялася на відповідність Правилам, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права;

- суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, зокрема застосувавши постанову Кабінету Міністрів України від 30.10.2013 № 870 про затвердження Типового порядку видачі дозволів на порушення об`єктів благоустрою або відмови в їх видачі, переоформлення, видачі дублікатів, анулювання дозволів, тобто застосувавши норми матеріального права які регулюють питання розриття дорожнього покриття вулиць, доріг, майданів, площ;

- Додатком 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 30.10.2013№ 870 «Про затвердження Типового порядку видачі дозволів на порушення об`єктів благоустрою або відмови в їх видачі, переоформлення, видачі дублікатів, анулювання дозволів», визначено перелік земляних та/або ремонтних робіт, для проведення яких необхідно отримати дозвіл, і з наведеного переліку вбачається відсутність необхідності отримання дозволу на аварійні роботи, які проводило КП «Київтеплоенерго», і у Правилах благоустрою міста Києва відсутнє зобов`язання на отримання такого дозволу, його наявність свідчила б про невідповідність типовим правилам встановлених Кабінетом Міністрів України;

- судом першої інстанції не перевірено та не надано жодної оцінки відсутності підтвердження прав на пошкоджений газопровід, що може привезти до позову від його фактичного власника;

- відповідно до пункту 8 глави 4 розділу ІІІ Кодексу ГРМ, роботи з усунення наслідків аварій можуть бути розпочаті без погодження Оператора ГРМ, але за обов`язкової присутності представника Оператора ГРМ та за умови обов`язкового оформлення в подальшому погоджень, що передбачені цією главою; відповідно до пунктів 14-17 глави 4 розділу ІІІ Кодексу ГРМ юридичні та фізичні особи, а також фізичні особи-підприємці, що проводять ремонтні, будівельні та земляні роботи в охоронних зонах, зобов`язані не пізніше ніж за добу до початку робіт повідомити представника Оператора ГРМ щодо проведення робіт;

- відповідач дотримався вказаного припису законодавства, що підтверджується наявністю повідомлення щодо проведення робіт (заявка № 1053167 від 02.10.2023); позивачем не заперечується і не забезпечення участі власного представника під час робіт 03.10.2023;

- надана відповідачем «схема газопроводу та інженерних комунікацій, споруд (ГРП, ШРП, ВОГ, засобів електрозахисту тощо) за адресою бульвар Вацлава Гавела 9Б та 15 А у м. Києві станом на 03.10.2023» не дає можливість вважати його достовірним, оскільки зображення не відповідає вимогам Національного стандарту України «Система проектної документації для будівництва «Газопостачання. Зовнішні газопроводи. Робочі креслення» ДСТУ Б А.2.4-26:2008 затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку та будівництва України від 27 червня 2008 року № 281, якими встановлено склад і правила оформлення креслень зовнішніх газопроводів( підземних, наземних);

- позивачем не доведено належними та допустимими доказами те, що у газопроводі взагалі був природний газ в момент аварії, і що цей природний газ належав саме позивачу;

- позивачем не доведено належними та допустимими доказами тривалість періоду витоку газу (суперечливі дані розрахунку та технічного акту на аварію) та тиск газу у цей період, площа отвору, що необхідно для визначення фактичних обсягів втраченого газу тощо;

- позивачем не надано доказів (первинних документів) фактичного понесення витрат у зв`язку з виконанням робіт з ліквідації аварії;

- акт виконання робіт (надання послуг) № КГ000015750 та рахунок на оплату № КГ000015750 від 03 жовтня 2023 року видані на суму 13 532,12 грн. водночас містять абсолютно різну вартість на надані послуги та роботи;

- розмір до стягнення заподіяних збитків - не доведений.

Також, скаржник посилався на те, що ним 16.07.2024 через систему «Електронний Суд» подано заяву про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні - ОСОБА_1 , майстра зміни І групи району теплових мереж № 2, структурного підрозділу «Київські теплові мережі» Комунального підприємства «Київтеплоенерго», проте, у задоволенні вказаної заяви на переконання скаржника, судом першої інстанції було безпідставно відмовлено. Скаржник вважає, що рішення суду в подальшому може вплинути на права та обов`язки ОСОБА_1 , а саме можливе здійснення відповідачем заходів щодо стягнення в порядку регресу збитків з працівника, була наявна необхідність залучення вищезазначеної особи до участі у справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Короткий зміст заперечень проти апеляційної скарги

11.12.2024 через підсистему «Електронний суд» від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, який прийнято судом апеляційної інстанції до розгляду у відповідності до ст. 263 Господарського процесуального кодексу України, в якому останній просив залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення Господарського суду міста Києва від 25.09.2024 у справі №910/7364/21- залишити без змін.

В обгрунтування відзиву на апеляційну скаргу, позивач посилався на те, що:

- висновок відповідача про відсутність необхідності в отриманні дозволів при виконанні земляних робіт при аварії - є необгрунтованим,

- наявними у матеріалах справи доказами підтверджується, що відповідач виконував земляні роботи без отримання дозволу органу місцевого самоврядування, підставою для якого мав бути письмовий дозвіл Оператора ГРМ, а також не повідомив Оператора ГРМ, у відповідності до п. 16 глави 4 розділу III Кодексу ГРМ;

- АТ «Київгаз» відповідно до ліцензії виданої постановою НКРЕКП від 29.06.2017 № 854, із змінами та доповненнями, є Оператором ГРМ, який здійснює експлуатацію газорозподільних систем на території своєї ліцензійної діяльності, в тому числі і на території міста Києва за адресою: бульвар Вацлава Гавела, 9 б;

- керуючись вимогами Кодексу ГРМ та ПБСГ виконання земляних робіт в охоронній зоні газопроводу можливе за умов: отримання дозволу, повідомлення представника Оператора ГРМ не пізніше ніж за добу до початку робіт, виявлення фактичного місця розташування газопроводу шляхом шурфування вручну в присутності представника газорозподільного підприємства;

- 02.10.2023 до АТ «Київгаз» надійшла заявка № 1053167 від відповідача до позивача про розриття зеленої зони за адресою: м. Київ, бульвар Гавела Вацлава, 5 а - 9 б, і земляні роботи 02.10.2023 були виконані;

- відповідачем по справі порушено вимоги Кодексу ГРМ та ПБСГ щодо проведення земляних робіт в охоронній зоні газопроводу, а саме: отримання дозволу, строку повідомлення представника Оператора ГРМ про початок робіт, виявлення фактичного місця розташування газопроводу шляхом шурфування вручну в присутності представника газорозподільного підприємства;

- розмір заявленої до відшкодування шкоди - є обгрунтованим та документально доведеним.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному головуючому судді від 18.10.2024 року, апеляційну скаргу передано колегії суддів у складі: головуючий суддя: Станік С.Р. (суддя-доповідач), судді: Яковлєв М.Л., Яценко О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.10.2024 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/7364/24.

04.11.2024 до Північного апеляційного господарського суду з суду першої інстанції надійшли матеріали справи № 910/7364/24.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.11.2024 відкрито апеляційне провадження у справі № 910/7364/24 за апеляційною скаргою Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», на рішення Господарського суду міста Києва від 25.09.2024 року у справі № 910/7364/24 та вирішено розгляд апеляційної скарги Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», на рішення Господарського суду міста Києва від 25.09.2024 року у справі № 910/7364/24 здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

11.12.2024 через підсистему «Електронний суд» від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу.

У зв`язку з перебуванням судді Яковлєва М.Л. на лікарняному з 22.01.2025, який входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, вирішити питання щодо подальшого руху справи у визначеному складі суду - неможливо.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.02.2025, справу № 910/7364/24 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі головуючий суддя: Станік С.Р. (суддя-доповідач), судді: Гончаров С.А., Яценко О.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.02.2025 прийнято справу № 910/7364/24 за апеляційною скаргою Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», на рішення Господарського суду міста Києва від 25.09.2024 року у справі № 910/7364/24 до провадження у складі колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Станік С.Р. (суддя-доповідач), судді: Яценко О.В., Гончаров С.А. вирішено розгляд апеляційної скарги Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», на рішення Господарського суду міста Києва від 25.09.2024 у справі № 910/7364/24 здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Усі процесуальні документи у справі направлені та отримані учасниками спору в електронні кабінети в системі «Електронний суд».

Відповідно до статті 64 Конституції України права громадян на звернення до суду та отримання правничої допомоги не можуть бути обмежені, а мають реалізовуватися з урахуванням умов існуючого воєнного стану.

Таким чином, оскільки судова система має забезпечувати дотримання права на доступ до правосуддя і здійснення такого правосуддя, з метою дотримання прав учасників та забезпечення права на справедливий суд, дотримання принципу пропорційності, реалізації засад змагальності, враховуючи завдання господарського судочинства, з метою всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи у розумні строки, колегія суддів дійшла висновку про розгляд справи у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для забезпечення можливості реалізації учасниками справи відповідних процесуальних прав в умовах існуючого воєнного стану, застосувавши ст.ст. 2, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3, 64 Конституції України та ст. 2, 11 Господарського процесуального кодексу України.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як підтверджується наявними матеріалами справи та вірно встановлено судом першої інстанції, і що перевірено судом пеляційної інстанції, Акціонерне товариство «Київгаз» здійснює свою діяльність на підставі виданої згідно з постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 29.06.2017 року № 854 (з подальшими змінами) ліцензії на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу в межах території, де знаходиться газорозподільна система, що перебуває у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації ПАТ «Київгаз», відповідно до додатка.

За змістом означеного додатка, територія, де знаходиться газорозподільна система, що перебуває у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації Акціонерного товариства «Київгаз» - місто Київ.

Постановою від 30.09.2015 №2494 Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, відповідно до Закону України «Про ринок природного газу» затвердила Кодекс газорозподільних систем (надалі - Кодекс ГРМ), який визначає взаємовідносини оператора газорозподільних систем із суб`єктами ринку природного газу, а також визначає правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газорозподільних систем.

Кодексом визначено, що оператор газорозподільної системи (надалі також - Оператор ГРМ) - суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про ринок природного газу», оператор газорозподільної системи відповідає за надійну та безпечну експлуатацію, підтримання у належному стані та розвиток (включаючи нове будівництво та реконструкцію) газорозподільної системи, якою він користується на законних підставах. Оператор газорозподільної системи провадить діяльність з розподілу природного газу на підставі ліцензії, що видається Регулятором. Оператор газорозподільної системи забезпечує здійснення покладених на нього цим Законом функцій за рахунок своїх фінансових, матеріально-технічних, людських та інших ресурсів.

За приписами п. 2 ч. 2 ст. 38 Закону України «Про ринок природного газу», з метою виконання функцій, передбачених частиною першою статті 37 цього Закону, оператор газорозподільної системи зобов`язаний вживати заходів з метою забезпечення безпеки постачання природного газу, в тому числі безаварійної та безперебійної роботи газорозподільної системи.

Газорозподільна система - технологічний комплекс, що складається з організаційно і технологічно пов`язаних між собою об`єктів, призначених для розподілу природного газу від газорозподільних станцій безпосередньо споживачам (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу»).

Згідно з розділом ІІ Кодексу ГРМ, газорозподільна система є технологічним комплексом, що складається з організаційно і технологічно пов`язаних між собою об`єктів, призначених для розподілу природного газу від газорозподільних станцій безпосередньо споживачам, тиск якого не може перевищувати 1,2 МПа. Газові мережі, тиск яких менше 1,2 МПа та через які природний газ передається споживачам, є газорозподільною системою незалежно від їх власності та підпорядкування.

До складу ГРМ входять споруди і пристрої на газопроводах від місця надходження природного газу в ГРМ до пунктів призначення (об`єктів споживачів або суміжних Операторів ГРМ), зокрема, ГРМ включають газопроводи, зокрема підземні та/або надземні, високого, середнього та низького тиску.

Оператор ГРМ повинен забезпечити попереджувальні заходи безаварійної експлуатації газорозподільних систем, а саме комплекс робіт, що виконується на підставі результатів технічного огляду або технічного обстеження газорозподільних систем, з метою забезпечення її подальшого безаварійного експлуатування шляхом проведення технічного обслуговування, поточного або капітального ремонтів. У разі виникнення аварійної ситуації Оператор ГРМ зобов`язаний вжити необхідних заходів, спрямованих на відновлення належної роботи газорозподільної системи (п. 4 глави 1 розділу ІІІ Кодексу ГРМ).

Відповідно до наявних у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відомостей до видів діяльності позивача віднесено, зокрема, розподілення газоподібного палива через місцеві (локальні) трубопроводи.

Позивач зазначав, що 03.10.2023 о 13:02 год. за адресою: м. Київ, бульвар Вацлава Гавела, 9-Б сталася аварія у зв`язку з пошкодженням газопроводу внаслідок проведення земляних робіт працівниками РТМ «Святошино» СП «Київські теплові мережі» КП «Київтеплоенерго» під керівництвом майстра Ткачова Д.Л., а саме: в охоронній зоні газопроводу екскаватором пошкоджено підземний поліетиленовий газопровід низького тиску d - 90 мм, про що працівниками АТ «Київгаз» складено Заявку № 08354_2023 від 03.10.2023 та Технічний акт № 92 на аварію (нещасний випадок) зі змісту якого вбачається, що для ліквідації зазначеної аварії працівниками позивача за допомогою терморезисторної зварки вварено ПЕ заглушку Д-90мм на тупіковому ПЕ газопроводі дв/вводу н/т Д-90мм, знято пережим, повторно перевірено, витоку газу не виявлено.

Про факт вказаного пошкодження газопроводу також складено Акт пошкодження газопроводу від 03.10.2023, який підписано особою, яка пошкодила газопровід - майстром СП КТМ КП «Київтеплоенерго» ОСОБА_1

Постановою адміністративної комісії при виконавчому комітеті Бучанської міської ради від 09.11.2023 № 115/01 працівника КП «Київтеплоенерго» Ткачова Дмитра Леонідовича (мешканця АДРЕСА_1 , майстер РТМ «Святошино» СП «Київські теплові мережі» КП «Київтеплоенерго», посвідчення працівника № НОМЕР_1 ) за вчинення ним адміністративного правопорушення, визначеного ст. 103-2 КУпАП України притягнуто до адміністративної відповідальності та застосовано до останнього попередження за вчинення адміністративного правопорушення.

У наведеній постанові вказано, що Ткачов Д.Л. при проведенні земляних робіт ковшем екскаватора пошкодив поліетиленовий підземний газопровід дворового вводу низького тиску Д-90 мм; свою провину Ткачов Д.Л. визнав.

Відповідно до складеного Управлінням аварійно-відновлювальних робіт АТ «Київгаз» кошторису на виконання підрядних робіт від 03.10.2023 вартість робіт з відновлення пошкодженого газопроводу склала 13 532,12 грн з ПДВ.

Звертаючись до суду із даним позовом, позивач зазначав, що відповідачем було порушено порядок проведення земляних робіт в охороній зоні, а саме, здійснено такі роботи без відповідного дозволу органу місцевого самоврядування та погодження позивача, що призвело до пошкодження газопроводу та заподіяло позивачу збитки у вигляді понесення ним витрат на відновлення належної роботи газорозподільної системи. Відтак, позивач на підставі ст. 224 Господарського кодексу України, статей 22, 1172 Цивільного кодексу України просить стягнути з відповідача понесені ним збитки у розмірі 13 532,12 грн.

Заперечуючи проти позову, відповідач посилався на те, що 02.10.2023 внаслідок виникнення аварійної ситуації, для невідкладного усунення пошкоджень теплової мережі за адресою: бульвар Вацлава Гавела, 15-а, м. Київ, майстром РТМ «Святошино» ОСОБА_2 надано заявку на виклик представника АТ «Київгаз» на 03.10.2023 на місце аварії тепломережі, однак на визначену дату представники позивача для проведення аварійно-відновлювальних робіт не з`явились. Відтак, відповідачем з метою оперативного реагування на аварійну ситуацію 03.10.2023 о 10:25 год. були розпочаті земляні роботи для ліквідації аварійного пошкодження без участі представників АТ «Київгаз». Після виявлення за результатами розриття майстром ОСОБА_1. пластикового газопроводу, який перебував у заглушеному стані, про можливе пошкодження газопроводу було повідомлено Управління аварійно-відновлювальних робіт АТ «Київгаз», на підтвердження чого надано заявку № 08354-2023. При цьому, відповідач зазначає, що над виявленим газопроводом не було попереджувальної полімерної стрічки, як це передбачено вимогами ДБН. Водночас, як вказує відповідач, позивач своєчасно був повідомлений про проведення земляних робіт, а 04.10.2023 відповідачем було отримано попередження від Управління експлуатації газових мереж № 1 АТ «Київгаз» на проведення аварійно-ремонтних робіт за адресою: бульвар Вацлава Гавела, 15-а. Відтак, відповідач зазначає, що його дії з ліквідації аварійного пошкодження газопроводу є правомірними, в той час як бездіяльність позивача із незабезпечення присутності власного представника для участі при проведення земляних робіт є неправомірною. В свою чергу, відповідач звертає увагу на невірне визначення позивачем адреси, де сталася аварія із пошкодження газопроводу, а також на відсутність в матеріалах справи доказів права власності позивача або іншого права володіння на ділянку газопроводу, де за твердженнями останнього сталося пошкодження газопроводу. Також, за доводами відповідача, позивачем не обґрунтовано суми заявлених ним до відшкодування збитків.

Позивач, у свою чергу, у відповіді на відзив вказував, що наведені відповідачем обставини проведення відповідачем робіт 02.10.2023 не мають жодного значення для даної справи, у вказану дату відповідачем були виконані роботи відповідно до наданої ним заявки № 1053167, за адресою: м. Київ, бульвар Вацлава Гавела, 5а-9б. Однак, 03.10.2023 за адресою: м. Київ, бульвар Вацлава Гавела, 9б роботи відповідачем здійснювались без письмового погодження із позивачем, а відповідну заявку подано вже після завершення робіт. Позивач також зазначив, що в силу приписів ч. 3 ст. 75 ГПК України не потребує доказуванню той факт, що АТ «Київгаз» відповідно до ліцензії, виданої постановою НКРЕКП від 29.06.2017 №854 (із змінами та доповненнями), є Оператором ГРМ, який здійснює експлуатацію газорозподільних систем на території своєї ліцензійної діяльності, в тому числі і за адресою: м. Київ, бульвар Вацлава Гавела, 9Б.

Відповідач у запереченнях на відповідь на відзив, зокрема, вказував, що позивач не володіє достатньою та достовірною інформацією щодо місцезнаходження підземних газопроводів та схем їх розміщення, а надана позивачем схема газопроводу є недостовірною. При цьому, відповідач вказує, що 02.10.2023 ним жодних робіт з розриття не проводилось, а про заплановані на 03.10.2023 роботи позивач завчасно повідомлявся.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно зі статтею 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це й принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно, цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц.

Для виконання вимог ст. 86 Господарського процесуального кодексу України необхідним є аналіз доказів та констатація відповідних висновків за результатами такого аналізу. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Водночас 17.10.2019 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до Господарського процесуального кодексу та змінено назву ст. 79 ГПК України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції з фактичним впровадженням у господарський процес стандарту доказування "вірогідність доказів".

Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом" ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Аналогічний підхід до стандарту доказування "вірогідність доказів" висловлено Касаційним господарським судом у постановах від 29.01.2021 у справі № 922/51/20, від 31.03.2021 у справі № 923/875/19, від 25.06.2020 у справі № 924/233/18.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що розгляд даної справи здійснюється в порядку, передбаченому нормами Господарського процесуального кодексу України, відповідно, і оцінка доказів у ній здійснюватиметься через призму такого стандарту доказування, як "баланс вірогідностей".

Згідно з ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, юридичні особи мають право звертатись до господарського суду за захистом своїх оспорюваних або порушених прав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Частиною 3 ст. 22 Цивільного кодексу України визначено, що збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

За загальними положеннями, передбаченими ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За відсутності одного із елементів складу цивільного правопорушення відповідальності з відшкодування збитків не настає.

Відповідно до частини 1 ст. 1172 Цивільного кодексу України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності лише трьох підстав для виникнення відповідальності: а) наявність шкоди; б) протиправна дія заподіювача шкоди; в) наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається.

Виходячи з цього, позивач повинен довести протиправність поведінки відповідача, факт спричинення збитків, обґрунтувати їх розмір, довести безпосередній причинний зв`язок між правопорушенням та заподіянням збитків і розмір відшкодування. Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою та шкодою потерпілої сторони.

Протиправною поведінка вважається тоді, коли суб`єкт права свідомо порушує норму права. Необхідною ознакою протиправності є нормативність, тобто закріплення моделі поведінки нормою права.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, і з чим погоджується суд апеляційної інстанції, доказами, наявними у матеріалах справи, зокрема постановою адміністративної комісії при виконавчому комітеті Бучанської міської ради від 09.11.2023 № 115/01, підтверджується, що газопровід низького тиску Д-90мм був пошкоджений працівником відповідача ОСОБА_1 та належним відповідачу екскаватором, що останнім не заперечується, а тому відповідач відповідно до статей 1172, 1187 Цивільного кодексу України є особою, відповідальною за завдану шкоду.

Відповідно до підпункту 17 п. "а" ч. 1 ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: видача дозволу на порушення об`єктів благоустрою у випадках та порядку, передбачених законом.

Відповідно до абзацу першого та другого частини 1 ст. 4-1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності», порядок проведення дозвільної (погоджувальної) процедури, переоформлення та анулювання документів дозвільного характеру центральними органами виконавчої влади, їх територіальними органами встановлюється Кабінетом Міністрів України за поданням відповідного дозвільного органу, погодженим з уповноваженим органом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Порядок проведення дозвільної (погоджувальної) процедури, переоформлення та анулювання документів дозвільного характеру, що законами України віднесено до повноважень органів місцевого самоврядування, встановлюється їх рішенням, а у випадках, передбачених законом, - на підставі типових порядків, затверджених Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.10.2013 № 870 затверджено Типовий порядок видачі дозволів на порушення об`єктів благоустрою або відмови в їх видачі, переоформлення, видачі дублікатів, анулювання дозволів (далі за текстом - Типовий порядок). Вказаний порядок встановлює процедуру видачі дозволів на порушення об`єктів благоустрою (далі - дозвіл) або відмови в їх видачі, переоформлення, видачі дублікатів, анулювання дозволів.

Відповідно до абзаців першого та другого пункту 4 Типового порядку дозвіл видається виконавчим органом сільської, селищної, міської ради за місцем проведення робіт на підставі письмової заяви, що подається відповідною юридичною особою чи фізичною особою - підприємцем (або їх уповноваженим представником), за формою згідно з додатком 1. Для отримання дозволу подається заява юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, що здійснюють порушення об`єктів благоустрою, пов`язане з проведенням земляних та/або ремонтних робіт.

Пунктом 6 Типового порядку передбачено, що дозвіл видається на проведення робіт, перелік яких наведено у додатку 3. Строк дії дозволу визначається з урахуванням умов проведення робіт і не може перевищувати один рік.

Додаток 3 до Типового порядку затверджено Перелік земляних та/або ремонтних робіт, для проведення яких необхідно отримати дозвіл, такими роботами є, зокрема, земляні або монтажні роботи, пов`язані з розриттям дорожнього покриття вулиць, доріг, майданів, площ.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідно до положень чинного законодавства, відповідач перед початком проведенням земляних робіт в межах населеного пункту - міста Києва зобов`язаний був отримати дозвіл від органу місцевого самоврядування, проте в матеріалах справи відсутній дозвіл органу місцевого самоврядування для проведення відповідачем будь-яких земляних робіт. Аналогічних правомірних висновків дійшов і суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні, і що не було спростовано скаржником в апеляційній скарзі.

Доводи скаржника про те, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, зокрема застосувавши постанову Кабінету Міністрів України від 30.10.2013 № 870 про затвердження Типового порядку видачі дозволів на порушення об`єктів благоустрою або відмови в їх видачі, переоформлення, видачі дублікатів, анулювання дозволів, тобто застосувавши норми матеріального права які регулюють питання розриття дорожнього покриття вулиць, доріг, майданів, площ - судом апеляційної інстанції відхиляються як необгрунтовані, оскільки матеріалами справи, зокрема Технічним актом № 92 на аварію, підтверджується, що під час проведення земляних робіт ковшом екскаватора пошкоджено підземний поліетиленовий газопровід низького тиску d - 90 мм, і у пункт 7 вказаного акту зафіксовано характеристику дорожнього покриття на місці аварії: грунт, - тобто, аварія трапилась через земляні роботи, пов?язані з розриттям дорожнього покриття, яким є грунт (як один із різновидів покриття), і відповідно, такі роботи обумовлені Переліком земляних та/або ремонтних робіт, для проведення яких необхідно отримати дозвіл.

Відповідно до пунктів 7 та 8 глави 4 розділу III Кодексу газорозподільних систем, проведення ремонтних будівельних та/або земляних робіт в охоронній зоні ГРМ здійснюється відповідно до законодавства за письмовим погодженням Оператора ГРМ.

Письмове погодження, що надається Оператором ГРМ на право проведення ремонтних, будівельних та земляних робіт поблизу ГРМ, має містити вимоги та умови, обов`язкові для виконавців при виконанні ремонтних, будівельних та земляних робіт. До погодження додається схема газопроводу та інженерних комунікацій, споруд (ГРП, ШРП, ВОГ, засобів електрозахисту тощо).

Відповідно до пунктів 13 та 14 глави 4 розділу III Кодексу ГРМ, дозвіл на порушення об`єктів благоустрою видається відповідним виконавчим органом сільської, селищної, міської ради за місцем проведення робіт. Підставою для отримання дозволу на порушення благоустрою для проведення ремонтних, будівельних та земляних робіт в охоронній зоні є письмове погодження, видане Оператором ГРМ відповідно до вимог цієї глави.

Тобто, як вірно встановив суд першої інстанції, і з чим погоджується суд апеляційної інстанції, підставою для отримання дозволу виконавчого органу місцевого самоврядування на проведення земляних робіт в межах населеного пункту є письмове погодження, видане Оператором ГРМ, проте спірні роботи 03.10.2023 проводились без дозволу органу місцевого самоврядування на порушення об`єктів благоустрою та обов`язкового письмового погодження з позивачем, чого відповідачем належними та допустимими доказами не було спростовано.

АТ «Київгаз», як оператор ГРМ у своїй діяльності керується чинним законодавством, у тому числі Правилами безпеки систем газопостачання (далі - ПБСГ), затвердженими наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 15.05.2015 № 285, Державними будівельними нормами В.2.5-20:2018 -«Газопостачання», Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України та комунальних послуг № 2494 від 30.09.2015 (надалі-Кодекс ГРМ) та іншими нормативно-правовими документами, які регулюють взаємовідносини суб`єктів ринку природного газу, а також визначають правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газорозподільних систем.

Відповідно до п. 7 гл. 4 р. III Кодексу ГРМ, проведення ремонтних будівельних та/або земляних робіт в охоронній зоні ГРМ здійснюється відповідно до законодавства за письмовим погодженням Оператора ГРМ.

Пунктом 8 гл. 4 р. III Кодексу ГРМ передбачено, що письмове погодження, що надається Оператором ГРМ на право проведення ремонтних, будівельних та земляних робіт поблизу ГРМ, має містити вимоги та умови, обов`язкові для виконавців при виконанні ремонтних, будівельних та земляних робіт. До погодження додається схема газопроводу та інженерних комунікацій, споруд (ГРП, ШРП, ВОГ, засобів електрозахисту тощо).

Видача погодження Оператора ГРМ, його переоформлення, видача дубліката та його анулювання здійснюються на безоплатній основі.

Оператор ГРМ протягом 10 робочих днів з дня реєстрації письмового звернення юридичної чи фізичної особи або фізичної особи-підприємця щодо погодження проведення ремонтних, будівельних та/або земляних робіт в охоронній зоні ГРМ має надати письмове погодження або письмову обґрунтовану відмову. Письмове погодження надається на безоплатній основі.

Погодження має містити вимоги та умови, обов`язкові для виконавців при виконанні ремонтних, будівельних та/або земляних робіт, а також схему газопроводу та інженерних комунікацій, споруд (ГРП, ШРП, ВОГ, засобів електрозахисту тощо).

Згідно п. 9 - 11 гл. 4 р. III Кодексу ГРМ юридичні та фізичні особи, а також фізичні особи-підприємці для отримання погодження Оператора ГРМ на проведення ремонтних, будівельних та/або земляних робіт в охоронній зоні ГРМ повинні подати

Оператору ГРМ для узгодження проєкт плану їх проведення, розроблений з урахуванням вимог будівельних, а за необхідності - інших норм і правил, що регламентують ці роботи, а також заяву (лист) на отримання погодження.

Юридичні та фізичні особи, а також фізичні особи-підприємці, які отримали письмове погодження Оператора ГРМ, зобов`язані керуватися порядком проведення ремонтних, будівельних та земляних робіт і дотримуватись умов їх виконання з урахуванням вимог письмового погодження Оператора ГРМ.

Письмове погодження Оператора ГРМ на проведення ремонтних, будівельних та/або земляних робіт в охоронній зоні ГРМ оформляється у двох примірниках, один з яких зберігається в Оператора ГРМ протягом строку, визначеного законодавством.

Відповідно до п. 15 -17 гл. 4 р. III Кодексу ГРМ, до початку ремонтних, будівельних та земляних робіт в охоронній зоні наказом організації, що проводить роботи, з числа фахівців призначається особа, відповідальна за проведення ремонтних, будівельних та земляних робіт (керівник робіт).

Юридичні та фізичні особи, а також фізичні особи-підприємці, що проводять ремонтні, будівельні та земляні роботи в охоронних зонах, зобов`язані не пізніше ніж за добу до початку робіт повідомити представника Оператора ГРМ щодо проведення робіт.

Фізична особа або персонал юридичної особи чи фізичної особи-підприємця, залучені для проведення ремонтних, будівельних та земляних робіт в охоронних зонах, повинні бути ознайомлені (проінструктовані) представником Оператора ГРМ з інформацією про місцезнаходження газопроводу і споруд на ньому, їх позначення на місцевості, можливі аварійні ситуації і дії при їх виникненні.

Згідно із п. 2.1 розділу II ПБСГ, охоронна зона об`єктів газорозподільної системи - територія, обмежена умовними лініями уздовж наземних, надземних і підземних газопроводів та їх споруд по обидва боки від крайніх елементів конструкції розподільчих газопроводів та по периметру наземних споруд на визначеній відстані, на якій обмежується провадження господарської та іншої діяльності.

З метою забезпечення безпечних умов експлуатації та виключення можливості пошкодження газорозподільної системи вздовж її траси в межах охоронної зони шириною 2м з обох боків від зовнішньої стінки газопроводу в плані не допускаються: обмеження доступу обслуговуючого персоналу у світлу пору доби, а при аварійній ситуації - цілодобово; складування матеріалів і устаткування; ведення земляних та будівельно-монтажних робіт; садіння дерев; улаштування стоянок автотранспорту, гаражів та інших споруд, у тому числі тимчасових (п 1.12. гл. 1 р. V ПБСГ).

Відповідно до п. 1 гл. 4 р. ІІІ Кодексу ГРМ, охоронна зона об`єктів ГРМ поширюється на газопроводи з надлишковим тиском природного газу не більше 1,2 МПа, ГРП, ШРП, вузли обліку природного газу, засоби захисту газопроводів від електрохімічної корозії, споруди і пристрої на газопроводах, розпізнавальні та сигнальні знаки місцезнаходження газопроводів і споруд на них, за винятком внутрішньобудинкових газових мереж.

В п. 1.34 гл. 1 р. V ПБСГ зазначено, що перед початком робіт ударних механізмів і землерийної техніки поблизу підземного газопроводу працівники, що виконують земляні роботи, зобов`язані виявити фактичне місце розташування газопроводу шляхом шурфування вручну в присутності представника газорозподільногопідприємства.

В свою чергу, надані відповідачем наряд-допуск № 507, попередження АТ "Київгаз" від 04.10.2023 - не стосуються предмета спору в контексті спірних правовідносин, оскільки видані у зв`язку з проведенням земляних робіт по бульвару Вацлава Гавела, 15А. Водночас, як вбачається із наданої позивачем заявки № 10532454, відповідач повідомив позивача про розриття зеленої зони за адресою: бульвар Вацлава Гавела, 9б-15а, м. Київ, вже після проведення відповідних робіт. Доводи скаржника в цій частині не знайшли свого підтвердження наявними матеріалами справи, а висновки суду першої інстанції не спростовані скаржником в розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу україни.

Отже, оцінивши наявні у справі докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що наявними у матеріалах справи доказами підтверджується, що відповідач виконував земляні роботи без отримання дозволу органу місцевого самоврядування, підставою для якого мав бути письмовий дозвіл Оператора ГРМ, а також не повідомив Оператора ГРМ, у відповідності до п. 16 глави 4 розділу III Кодексу ГРС, не пізніше ніж за добу до початку проведення земляних робіт.

Доводи відповідача про невідповідність адреси виникнення аварійної ситуації із пошкодження газопроводу та своєчасне повідомлення позивача про проведення земляних робіт - обгрунтовано відхилені судом першої інстанції, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції, оскільки спростовуються матеріалами справи.

Як вбачається із наявних в матеріалах справи доказів, а саме: акта пошкодження газопроводу від 03.10.2023, протоколу № 08354 від 03.10.2023 та постанови адміністративної комісії при виконавчому комітеті Бучанської міської ради від 09.11.2023 № 115/01, працівником відповідача було визнано свою вину у пошкодженні газопроводу за адресою: м. Київ, бульвар Вацлава Гавела, 9-Б, жодних зауважень ОСОБА_1 щодо викладених у акті пошкодження газопроводу обставин - не висловлено.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що внаслідок пошкодження газопроводу позивачу завдано збитків в загальному розмірі 13 532,12 грн, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, зокрема кошторисом на виконання підрядних робіт від 03.10.2023 та розрахунком виробничо-технологічних втрат газу, розмір шкоди в розмірі 13 532,12 грн. - є обгрунтованим, арифметично вірним та документально доведеним в розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, і відповідачем не спростований. Аналогічних правомірних висновків дійшов і суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні, і що не було спростовано скаржником в апеляційній скарзі.

Доводи скаржника про те, що акт виконання робіт (надання послуг) № КГ000015750 та рахунок на оплату № КГ000015750 від 03 жовтня 2023 року видані на суму 13 532,12 грн. водночас містять абсолютно різну вартість на надані послуги та роботи - судом апеляційної інстанції відхиляються як необгрунтовані, оскільки загальна вартість відповідних робіт складає у обої зазначених документах 13 532,12 грн., і у акті здійснено відповідний опис робіт (врізка (відрізка) газопроводу на суму 11 267,77 грн., (в т.ч. відрізання поліетиленового газопроводу від полиетиленового низького тиску - 10 314,27 грн. + заглушка терморезист - 962,50 грн.)), пдв - 2 255,35 грн. Таким чином, доводи скаржника про недоведеність розміру збитків - відхиляються судом апеляційної інстанції як необгрунтовані та такі, що спростовуються наявними у справі доказами.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду у постанові від 27.12.2019 року у справі № 686/11256/16-ц також зазначає, що у частинах першій, другій статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

З огляду на викладене, оцінивши подані сторонами докази у справі в їх сукупності, враховуючи наведені норми чинного законодавства та встановлені фактичні обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивачем доведено повний склад цивільного правопорушення у діях відповідача, отже позовні вимоги позивача є доведеними, обґрунтованими і підлягають задоволенню у повному обсязі.

Також, апеляційна скарга містить доводи скаржника стосовно того, що в матеріалах справи відсутні докази права власності або будь-якого іншого права володіння позивачем ділянкою газопроводу, щодо відшкодування шкоди якому заявлено позов, також відсутні акти розмежування балансової належності, які б підтвердили або спростували межі експлуатаційної відповідальності АТ «Київгаз».

Суд апеляційної інстанції відхиляє зазначений довод, як необгрунтований, з огляду на наступне.

Позивач з 01.07.2015 відповідно до ліцензії виданої постановою НКРЕКП від 29.06.2017 № 854, із змінами та доповненнями здійснює господарську діяльність з розподілу природного газу.

Акціонерне товариство «Київгаз», як оператор ГРМ у своїй діяльності керується чинним законодавством, у тому числі Правилами безпеки систем газопостачання (надалі - ПБСГ), затвердженими наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 15.05.2015 № 285, Державними будівельними нормами В.2.5-20:2018 - «Газопостачання», Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України та комунальних послуг № 2494 від 30.09.2015 (надалі-Кодекс ГРМ) та іншими нормативно-правовими документами, які регулюють взаємовідносини суб`єктів ринку природного газу, а також визначають правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газорозподільних систем.

Відповідно до ч.1 ст. 37 Закону України «Про ринок природного газу», оператор газорозподільної системи відповідає за надійну та безпечну експлуатацію, підтримання у належному стані та розвиток (включаючи нове будівництво та реконструкцію) газорозподільної системи.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 38 Закону України «Про ринок природного газу», з метою виконання функцій, передбачених ч. 1 ст. 37 цього Закону, оператор газорозподільної системи зобов`язаний вживати заходів з метою забезпечення безпеки постачання природного газу, в тому числі безаварійної та безперебійної роботи газорозподільної системи.

Керуючись вищевказаним вимогами Закону України «Про ринок природного газу» позивач, як оператор ГРМ, зобов`язаний вживати заходів з безпеки постачання природного газу, безаварійної та безперебійної роботи газорозподільної системи у межах міста Києва, а також забезпечувати попереджувальні заходи безаварійної експлуатації газорозподільних систем.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 червня 2018 року у справі № 597/1070/15-ц вказав, що особа, яка хоч і не є власником, але має законне право володіння майном, має також право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. Враховуючи те, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК України положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну.

Відтак, положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), але також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну.

Відповідно до статті 1192 Цивільного кодексу України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Пунктом 1 р. II Кодексу ГРМ передбачено, що газорозподільна система є технологічним комплексом, що складається з організаційно і технологічно пов`язаних між собою об`єктів, призначених для розподілу природного газу від газорозподільних станцій безпосередньо споживачам, тиск якого не може перевищувати 1,2 МПа. Газові мережі, тиск яких менше 1,2 МПа та через які природний газ передається споживачам, є газорозподільною системою незалежно від їх власності та підпорядкування.

В п. 2 р. II Кодексу ГРМ зазначено, що до складу ГРМ входять споруди і пристрої на газопроводах від місця надходження природного газу в ГРМ до пунктів призначення (об`єктів споживачів або суміжних Операторів ГРМ), зокрема, ГРМ включають:

1) газопроводи, зокрема підземні та/або надземні, високого, середнього та низького тиску;

2) обладнання для зниження тиску і підтримання його на заданому рівні, зокрема ГРП та ШРП;

3) установки електрохімічного захисту від корозії;

4) лінії технологічного зв`язку, споруди, обладнання автоматизованих систем контролю та управління технологічними процесами і установок електрохімічного захисту;

5) переходи через природні і штучні перешкоди (автомобільні дороги, залізниці, канали тощо);

6) будівлі та споруди для забезпечення експлуатації та оперативного обслуговування ГРМ;

7) споруди газорозподільних мереж, зокрема колодязі, запірна арматура, компенсатори, конденсатозбірники, контрольні трубки, контрольно-вимірювальні пункти, футляри, розпізнавальні і сигнальні знаки тощо.

Пунктом 1 гл. 1 р. III Кодексу ГРМ передбачено, що експлуатацію газорозподільних систем здійснюють виключно Оператори ГРМ.

В п. 2 р. 2 гл. 1 Кодексу ГРМ вказано, що оператор газорозподільної системи відповідає за надійну та безпечну експлуатацію, підтримання у належному стані та розвиток (будівництво) газорозподільної системи, яка на законних підставах перебуває у його власності чи користуванні, належну організацію та виконання розподілу природного газу.

В п. 4 р. 1 гл. ІІІ Кодексу ГРМ зазначено, що Оператор ГРМ повинен забезпечити попереджувальні заходи безаварійної експлуатації газорозподільних систем, а саме комплекс робіт, що виконується на підставі результатів технічного огляду або технічного обстеження газорозподільних систем, з метою забезпечення її подальшого безаварійного експлуатування шляхом проведення технічного обслуговування, поточного або капітального ремонтів. У разі виникнення аварійної ситуації Оператор ГРМ зобов`язаний вжити необхідних заходів, спрямованих на відновлення належної роботи газорозподільної системи.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції зазначає, що АТ «Київгаз» відповідно до ліцензії виданої постановою НКРЕКП від 29.06.2017 № 854, із змінами та доповненнями, є оператором ГРМ, який здійснює експлуатацію газорозподільних систем на території своєї ліцензійної діяльності, в тому числі і на території міста Києва за адресою: бульвар Вацлава Гавела, 9 б, а тому доводи скаржника стосовно недоведеності межі експлуатаційної відповідальності АТ «Київгаз» - є необгрунтованими та спростовуються наявними матеріалами справи.

Доводи скаржника про те, що надана відповідачем «схема газопроводу та інженерних комунікацій, споруд (ГРП, ШРП, ВОГ, засобів електрозахисту тощо) за адресою бульвар Вацлава Гавела 9Б та 15 А у м. Києві станом на 03.10.2023» не дає можливість вважати його достовірним, оскільки зображення не відповідає вимогам Національного стандарту України «Система проектної документації для будівництва «Газопостачання. Зовнішні газопроводи. Робочі креслення» ДСТУ Б А.2.4-26:2008 затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку та будівництва України від 27 червня 2008 року № 281, якими встановлено склад і правила оформлення креслень зовнішніх газопроводів( підземних, наземних) - судом апеляційної інстанції відхиляються як такі, що не спростовують висновків суду першої інстанції у оскаржуваному рішенні стосовно наявності у діях відповідача складу цивільного правопорушення, що є підставою для відшкодування завданої його працівником шкоди.

Частиною першою статті 16 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із пунктом 8 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до статті 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки, суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно зі статтею 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (стаття 22 Цивільного кодексу України).

Суд зазначає і аналогічну правову позицію викладено Великою палатою Верховного Суду (постанова від 30.05.2018 у справі №750/8676/15-ц), що відшкодування збитків однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 Цивільного кодексу України, оскільки частиною 1 визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

При цьому, відповідно до частини другої статті 623 Цивільного кодексу України, розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, повинен бути реальним та доведеним позивачем.

Згідно із частиною першою статті 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Під шкодою (збитками) розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди (правова позиція у постановах Верховного Суду №902/320/17 від 10.12.2018 та №904/5489/18 від 16.04.2020).

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що спірні роботи 03.10.2023 проводились без дозволу органу місцевого самоврядування на порушення об`єктів благоустрою та обов`язкового письмового погодження з позивачем, чого відповідачем належними та допустимими доказами не було спростовано. Аналогічних правомірних висновків дійшов і суд першої інстанції.

Доводи скаржника про те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами те, що у газопроводі взагалі був природний газ в момент аварії, і що цей природний газ належав саме позивачу - судом апеляційної інстанції відхиляються, оскільки предметом спору є стягнення шкоди, яка завдана пошкодженням газопроводу, а не вартість певного обсягу газу, який перебував у газопроводі в момент аварії, яка спричинила його виток.

Також, скаржник в апеляційній скарзі посилався на те, що ним 16.07.2024 через систему «Електронний Суд» подано до суду першої інстанції заяву про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні - ОСОБА_1 , майстра зміни І групи району теплових мереж № 2, структурного підрозділу «Київські теплові мережі» Комунального підприємства «Київтеплоенерго», проте, у задоволенні вказаної заяви на переконання скаржника, судом першої інстанції було безпідставно відмовлено. Скаржник вважає, що рішення суду в подальшому може вплинути на права та обов`язки ОСОБА_1 , а саме можливе здійснення відповідачем заходів щодо стягнення в порядку регресу збитків з працівника, була наявна необхідність залучення вищезазначеної особи до участі у справі, як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Суд апеляційної інстанції, розглянувши вказані доводи скаржника, дійшов висновку про їх необгрунтованість, з огляду на наступне.

Ч. 3 статті 255 Господарського процесуального кодексу України визначено, що заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Ч. 1 ст.50 Господарського процесуального кодексу України визначено, що треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.

В свою чергу, суд апеляційної інстанції зазначає, що подання відповідного позову в порядку регресу - є правом особи, яке вона реалізує в установленому законом порядку, і реалізація такого права жодним чином не пов?язується з залученням або незалученням особи, у даному випадку ОСОБА_1 , до участі у розгляді даної справи у якості третьої особи, і підстави для залучення якого у якості третьої особи у даній справі- відсутні, про що обгрунтовано зазначив суд першої інстанції.

Отже, вищенаведені та усі інші доводи, посилання та обгрунтування учасників справи судом апеляційної інстанції враховані при вирішенні спору, проте, доводи скаржника є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та висновків суду апеляційної інстанції у даній постанові щодо спірних правовідносин учасників справи, а судом першої інстанції, в свою чергу, надано належну оцінку усім наявним у справі доказам та правовідносинам учасників справи та ухвалено обґрунтоване рішення у відповідності до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, яким задоволено позовні вимоги повністю.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що учасникам спору було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені скаржником в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції у оскаржуваному рішенні.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Ч. 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд визнає, що доводи скаржника викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, оскаржуване рішення в оскаржуваній скаржником частині ухвалено з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваного рішення Господарського суду міста Києва від 25.09.2024 у справі №910/7364/24 за наведених скаржником доводів апеляційної скарги, з урахуванням меж апеляційного оскарження.

Розподіл судових витрат

Згідно із ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 240, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд-

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради «Київтеплоенерго» на рішення Господарського суду міста Києва від 25.09.2024 у справі №910/7364/24 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 25.09.2024 у справі №910/7364/24- залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за скаржником.

4. Матеріали справи №910/7364/24 повернути Господарському суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку, строки та випадках, визначених ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя С.Р. Станік

Судді О.В. Яценко

С.А. Гончаров