ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2025 Справа № 914/3239/24

За позовною заявою: Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК», м.Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «ТІМ-АРТ», м.Львів

про стягнення 59264,10 грн заборгованості з орендної плати за договором оренди №01.12.2021/18Л від 01.12.2021

Суддя Ділай У.І.

Без участі представників сторін

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.12.2024, справу №914/3239/24 розподілено судді У.І.Ділай.

Ухвалою від 01.01.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі. Розгляд справи призначено в порядку письмового провадження без участі представників сторін. Зобов`язано відповідача у строк 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати письмовий відзив (заперечення) на позовну заяву із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення.

Поштовий конверт з ухвалою від 01.01.2025, надісланий відповідачу на адресу, яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та позові, повернутий поштовим відділенням із відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Відповідно до п. 4 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

У разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, за відсутності відомостей у суду про наявність у такої сторони інших засобів зв`язку та / або адреси електронної пошти, необхідність зазначення яких у процесуальних документах передбачена статтями 162, 165, 258, 263, 290, 295 ГПК України, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі (близький за змістом висновок викладено у постановах Верховного Суду від 12.04.2021 у справі № 910/8197/19, від 09.12.2021 у справі № 911/3113/20, від 19.12.2022 у справі №910/1730/22).

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.12.2020 у справі № 902/1025/19 cуд звернув увагу на те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічний висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).

Станом на 03.03.2025 від відповідача до суду відзив не надходив.

Разом з тим, суд звертає увагу, що ГПК України не передбачено обов`язок суду повторно направляти на адреси учасників справи процесуальні документи, які раніше вже повернулися до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Відповідач протягом розгляду справи не скористався своїм правом подання відзиву на позовну заяву та надання доказів в порядку статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, господарським судом виконані всі можливі заходи щодо сповіщення відповідача про час та місце судового засідання.

Стаття 43 Господарського процесуального кодексу України зобов`язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Враховуючи те, що норми статті 81 Господарського процесуального кодексу України щодо обов`язку господарського суду витребувати у сторін документи і матеріали, необхідні для вирішення спору, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства - свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом створені належні умови для надання сторонами доказів в обґрунтування своєї правової позиції.

Відповідно до ст.248 Господарського процесуального кодексу України - суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Строк вирішення спору завершився 02.03.2025. Відтак, в суду відсутні підстави для подальшого відкладення розгляду справи поза межами строку, встановленого для вирішення спору у спрощеному позовному провадженні.

У зв`язку з тим, що відповідач не використав наданого законом права на подання відзиву на позов та доказів, а матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін і неявка відповідача не перешкоджає вирішенню спору, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку ч. 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України за наявними у ній матеріалами.

В процесі розгляду матеріалів справи суд

встановив:

01 грудня 2021 року між Акціонерним товариством «ТАСКОМБАНК» (надалі позивач, орендодавець та/або банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТІМ-АРТ» (надалі відповідач, орендар чи боржник) було укладено договір оренди № 01.12.2021/18Л, відповідно до п.1.1 якого, орендодавець зобов`язується передати, а орендар зобов`язується прийняти у тимчасове платне користування частину нежитлового приміщення № 108 корпусу 1 загальною площею 40,9 кв. м., та що розташоване в нежилій будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , які позначають на Схематичному плані, який додається до цього договору і є невід`ємною частиною.

Цей договір оренди набирає чинності з моменту його підписання Сторонами, скріплення їх печатками і діє до 31 жовтня 2024 року (включно), а в частині виконання Сторонами своїх зобов`язань за Договором - до моменту їх повного виконання (п. 11.1 договору).

Розділом 2 договору оренди передбачено умови передачі та повернення орендованого майна.

01.12.2021 між сторонами складено Акт приймання-передачі № 1 орендованого майна.

Згідно із п.4.1 договору оренди, орендар зобов`язується прийняти у строки та порядку, встановлені договором, а також використовувати орендоване майно у відповідності з його цільовим призначенням, та умовами цього договору.

Відповідно до п.4.2. договору оренди, орендар зобов`язується своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендодавцю орендну плату, інші платежі, передбачені умови договору.

Проте, як зазначено в позові, відповідач порушив взяті зобов`язання в частині сплати орендних платежів, внаслідок чого виникла заборгованість, яка складає 59 264,10грн: 16 932, 60 грн - заборгованість за січень 2022 року; 16 932, 60 грн - заборгованість за лютий 2022 року; 16 932, 60 грн - заборгованість за березень 2022 року; 8 466,30 грн - заборгованість за квітень 2022 року.

Згідно із п.9.1. договору оренди, за невиконання або неналежне виконання зобов`язань згідно з цим договором сторони несуть відповідальність, передбачену цим договором і чинним законодавством.

Як повідомив позивач відповідач скеровував орендодавцю повідомленням про розірвання Договору оренди від 17.03.2022.

У п. 5.9. договору оренди передбачено, що орендар має право на одностороннє розірвання цього договору. В цьому разі орендар письмово з повідомленням про отримання сповіщає орендодавця не менш ніж за 30 календарних днів до фактичного припинення користування майном. У разі недотримання цього положення договору, орендар зобов`язаний сплатити орендодавцю додатково штраф у розмірі місячного платежу, встановленого у п. 3.1.1 договору.

За твердженням позивача відповідач, всупереч п. 2.4. - 2.6. договору оренди, відмовився підписати акт приймання-передачі (повернення) майна, як і відмовився підписати акт звіряння взаємних розрахунків (див. додаток). В подальшому відповідач перестав виходити на зв`язок.

Спір виник внаслідок того, що в порушення умов договору відповідач не оплатив позивачу орендних платежів. Відтак, позивач подав позов до Господарського суду Львівської області про стягнення з відповідача 59264,10грн основного боргу.

Відповідач відзиву на позов не подав.

При прийнятті рішення суд виходив з такого.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (ст. 11 ЦК України).

Як підтверджено матеріалами справи, позивач та відповідач уклали договір оренди № 01.12.2021/18Л від 01.12.2021, у зв`язку з чим набули взаємних прав і обов`язків.

У матеріалах справи відсутні та сторонами не надані докази визнання недійсним спірного договору чи визнання неукладеним в певній частині. Також відсутні докази про розірвання спірного договору.

Відповідно до частини 1 статті 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Аналогічну норму містить частина 1 статті 283 Господарського кодексу України, згідно з якою за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

01.12.2021 між сторонами складено Акт приймання-передачі № 1 орендованого майна.

Відповідно до п.11.1 договору оренди, цей договір оренди набирає чинності з моменту його підписання сторонами, скріплення їх печатками і діє до 31 жовтня 2024 року (включно), а в частині виконання сторонами своїх зобов`язань за Договором - до моменту їх повного виконання.

Згідно з частиною 1 статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Частиною 1 статті 286 Господарського кодексу України визначено, що орендна плата це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.

Відповідно до п.4.2. договору оренди, орендар зобов`язується своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендодавцю орендну плату, інші платежі, передбачені умови договору.

Як встановлено судом заборгованість за оренду в розмірі 59264,10грн складається за січень-квітень 2022 року.

Відповідно до матеріалів справи відповідач скеровував орендодавцю повідомленням про розірвання Договору оренди від 17.03.2022 у зв`язку із відсутністю можливості здійснювати оплату.

Позивач довів факт порушення відповідачем зобов`язань щодо оплати орендних платежів за спірним договором,

Відповідач про дійсність оренди в січені-квітні 2022 року та проти наявності заборгованості не заперечив, не спростував доводів позовної заяви, не надав суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, що досліджені в ході судового розгляду.

Відповідно до положень ст. 538 ЦК України, виконання свого обов`язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання. При зустрічному виконанні зобов`язання сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 96 Цивільного кодексу України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Відповідач самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями і така відповідальність не може ставитися у залежність від дій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб.

Згідно із ст. 617 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Отже, відповідач своїх зобов`язань не виконав, чим порушив вимоги ч. 2 ст. 193 ГК України, якою передбачено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони.

Беручи до уваги, що строк виконання обов`язку сплати за оренду є таким, що настав, а відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів у розумінні статей 76, 77 ГПК України наявності обставин, які б у своїй сукупності дали б змогу дійти протилежного висновку, то за таких підстав позовні вимоги про стягнення 59264,10грн основного боргу є підставними та підлягають задоволенню.

Судовий збір покладається на відповідача, оскільки спір виник з його вини.

Керуючись статтями 4, 7, 8, 73, 76-79, 129, 233, 236, 238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задоволити.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТІМ-АРТ» (79024, Львівська область, місто Львів, вулиця Б.Хмельницького, 106; ідентифікаційний код 38821739) на користь Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» (01032, Київська область, місто Київ, вулиця С.Петлюри, 30, ідентифікаційний код 09806443) 59264,10грн заборгованості орендних платежів та 2422,40 грн судового збору.

3.Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки передбачені ст.ст. 241, 256, 257 ГПК України та може бути оскаржено в порядку, визначеному розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Інформацію по справі, яка розглядається можна отримати за наступною веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua/sud5015.

Повне рішення складено 10.03.2025.

Суддя Уляна ДІЛАЙ