ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2025 року м. ОдесаСправа № 916/905/24
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючої судді Принцевської Н.М.;

суддів: Діброви Г.І., Ярош А.І.;

(Південно-західний апеляційний господарський суд, м. Одеса, пр-т Шевченка,29)

Секретар судового засідання (за дорученням головуючого судді): Соловйова Д.В.;

Від Акціонерного товариства ,,Українська залізниця не з`явився;

Від Державного підприємства ,,Ізмаїльський морський торговельний порт Бурлаку Т.О.;

розглянувши апеляційну скаргу Державного підприємства ,,Ізмаїльський морський торговельний порт

на рішення Господарського суду Одеської області від 19.09.2024 (повний текст складено 02.10.2024)

по справі №916/905/24

за позовом Акціонерного товариства ,,Українська залізниця

до Державного підприємства ,,Ізмаїльський морський торговельний порт

про стягнення 723 102,12 грн,

(суддя першої інстанції: Л.В. Лічман, дата та місце ухвалення рішення: 19.09.2024, Господарський суд Одеської області, м. Одеса, пр-т Шевченка,29),

У березні 2024 року Акціонерне товариство ,,Українська залізниця (далі-позивач, Залізниця) звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою про стягнення з Державного підприємства ,,Ізмаїльський морський торговельний порт (далі відповідач, Порт) 723102,12 грн плати за користування вагонами.

В обґрунтування позову, позивач зазначав, що Залізницею на підставі ст.ст.46,119 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457, та п.п.3,4,5,8,12 Правил користування вагонами та контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 № 113 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 15.03.1999 за № 165/3458, за користування 329 вагонами, а саме за час затримки вагонів з вини відповідача та час безпосереднього знаходження вагонів під навантаженням на під`їзній колії Порту, нараховано плату за користування вагонами в сумі 818212,32 грн з ПДВ, про що складено відомості плати за користування вагонами форми ГУ-46. Порт з діями Залізниці погодився в сумі 95110,20 грн з ПДВ, у зв`язку з чим остання списана з його особового рахунку. Решту плати за користування спірними вагонами в розмірі 723102,12 грн з ПДВ Порт вносити відмовився, тому Залізниця звернулась до суду з позовом у даній справі.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 19.09.2024 позовні вимоги задоволено частково; стягнуто з Державного підприємства ,,Ізмаїльський морський торговельний порт на користь Акціонерного товариства ,,Українська залізниця плату за користування вагонами в сумі 703735, 72 грн та витрати зі сплати судового збору у розмірі 8444,83 грн; в решті позову відмовлено.

Відмовляючи у стягненні 19 366,40 грн суд, перевіривши розрахунок ціни позову, наведений у таблиці під назвою ,,Загальний розрахунок суми позову до ДП ,,ІЗМ МТП зазначив, що вагони №№ 68598622, 56255664, 60365079, 60427473 в ньому приведені двічі, що призвело до безпідставного збільшення розміру позовних вимог на 19366,40 грн (4 вагони х 4841,60 грн).

В іншій частині позову господарський суд дійшов висновку про те, що матеріали справи свідчать про вину саме відповідача у несвоєчасному забиранні та передачі вагонів Залізниці, у зв`язку з чим остання має право на нарахування та заявлення до стягнення з відповідача плати згідно із ст.ст.46,119 Статуту залізниць України та п.п.3,4,5,8,12 Правил користування вагонами та контейнерами. З огляду на що судом було частково задоволено позов Акціонерного товариства ,,Українська залізниця та стягнуто з відповідача на користь позивача плату за користування вагонами в сумі 703735, 72 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням, Державне підприємство ,,Ізмаїльський морський торговельний порт звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства ,,Українська залізниця відмовити.

Апелянт вважає вказане рішення незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене на підставі неповного з`ясування всіх обставин справи в їх сукупності, з недодержанням норм процесуального та з невірним застосуванням норм матеріального права.

На переконання заявника, при ухваленні рішення від 19.09.2024 у справі №916/905/24 суд першої інстанції неповністю та не вірно встановив обставини, які мають значення для справи внаслідок неповного дослідження та неправильної оцінки наданих сторонами доказів, не в повній мірі дослідив обставини правовідносин між сторонами, що відповідно до ч. 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України є підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення.

У своїй скарзі апелянт зазначає, що судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні зроблено хибний висновок про те, що конкретизація вини сторін встановлюється лише на підставі пам`яток про подавання та забирання вагоні, оскільки у п. 3, п.4 Правил користування вагонами чітко зазначено, що відомість плати за користування вагонами складається з трьох первинних документів:

1) пам`ятки на подавання/забирання вагонів, в якій зазначається лише фактичний час подавання та забирання вагонів на під`їзну колію Порту, який автоматично відображається у графах 4,6 відомостей плати за користування вагонами;

2) повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами, час якого автоматично відображається у графі 5 відомості плати за користування вагонами;

3) акту загальної форми ГУ-23, час якого автоматично відображається у графі 8 відомості плати за користування вагонами.

Апелянт звертає увагу суду, що Пам`ятка на подавання/забирання вагонів форми ГУ-45 відповідно до пп.5 п. 55 «Інструкції з ведення станційної комерційної звітності», затвердженої наказом Укрзалізниці від 04.06.2003 №147-ц, складається у одному примірнику та отримувачу не надається. В даних Пам`ятках, копії яких було додано в якості доказів позивачем у вигляді додатків до позовної заяви, зазначено час фактичного подавання та забирання вагонів з колій Порту. Весь час зазначений по Пам`ятках Портом сплачено у повному обсязі по створеним станцією відомостям плати за користування у ручному режимі з позначкою «р», відповідно до таблиці під назвою «Загальний розрахунок суми позову до ДП «ІЗМ МТП».

При цьому відповідач наголошує на тому, що судом першої інстанції під час дослідження доказів та прийнятті оскаржуваного рішення не було надано належної оцінки факту додання Позивачем до позовної заяви невідповідних копій Пам`яток на подавання та забирання вагонами форми ГУ-45 без граф 10, 11, 12, які навмисно були відрізані або відірвані при копіюванні оригіналів зазначених Пам`яток. Так, копії наданих позивачем Пам`яток про подавання вагонів №№ 1809, 2025, 1377, 1538, 1573, 1574, 1776, 1777, 1791, 1792, 1810, 1811, 1823, 1824, та Пам`яток про забирання вагонів №№ 1834, 1825, 1833, 1864, 1865, 1867, 1868, 1869, 1965, 1967, 2090, 2092, 2098, 2112, 2115, 2118, 2122 не відповідають формі, затвердженій Додатком 2 п. 3 Правил користування вагонами і контейнерами, так як не містять усіх необхідних граф, на які посилається Позивач, та, відповідно, не можуть слугувати доказами, на яких суд ґрунтувався при ухваленні рішення.

Апелянт переконаний, що суд першої інстанції не розглянув та не надав належної правової оцінки фактам, зазначеним відповідачем у відзиві на позовну заяву про те, що в порушення п. 28 Правил складання актів, затверджених наказом Мінтрансу України від 28.02.2002 № 334, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.07.2002 за № 567/6855, більша частина актів форми ГУ-23, була надана Порту без відповідних підписів осіб, або взагалі не надавалася представникам Порту.

Крім того, на думку заявника, судом першої інстанції була невірно визначена сума безпідставного збільшення позову 19366,40 (без ПДВ) (4 вагона х 4841,60 грн), що є сумою з урахуванням вже сплачених сум по відомості №26099027р у розмірі 1866,80 грн (без ПДВ) (4 ваг. х 466,7 грн). Вірною сумою безпідставного збільшення розміру позовних вимог є сума 21233,20 грн, яка повинна бути вилучена з таблиці ,,Загальний розрахунок суми позову до ДП ,,ІЗМ МТП, (4 вагони х 5308,30 грн, сторінка 4), та повинна бути зазначена інша сума, яка складається з суми, сплаченою Портом та суми не визнаної Портом (1866,00 грн + 19366,40 грн = 21233,20 грн).

Апелянт також звертає увагу апеляційного суду на те, що судом першої інстанції не досліджувався факт складання Позивачем актів форми ГУ-23 на затримку вагонів лише з металом, що підтверджує факт порушення п.4.4 про завезення на станцію вантажу без урахування його роду відповідно до ЄТП.

На думку заявника, судом першої інстанції не було досліджено факти порушення Залізницею умов ЄТП та положень Договору № ОД/М-05-599д-НЮ станцією систематично не забезпечувалось подавання завантажених вагонів з металом під вивантаження, чим не забезпечувалась добова норма вивантаження. В той час як вагони знаходилися на відповідальності ДП «ІЗМ МТП» на коліях станції, під вивантаження подавалися вагони, які прибували пізніше з вантажем «чавун», тобто з підходу. Такий факт, зокрема було зазначено відповідачем при описі обставин по відомості плати за користування вагонами № 05030653. Тобто з невідомих причин, в порушення договірних зобов`язань та погодженої технології, Позивачем на вагони штучно (навмисно) нараховувався час користування.

З огляду на зазначене, відповідач просить рішення Господарського суду Одеської області від 19.09.2024 у даній справі скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства ,,Українська залізниця в повному обсязі.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 28.10.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства ,,Ізмаїльський морський торговельний порт на рішення Господарського суду Одеської області від 19.09.2024 по справі №916/905/24; витребувано у Господарського суду Одеської області матеріали справи №916/905/24.

30.10.2024 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №916/905/24

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 26.11.2024 розгляд апеляційної скарги Державного підприємства ,,Ізмаїльський морський торговельний порт на рішення Господарського суду Одеської області від 19.09.2024 по справі №916/905/24 призначено на 27.01.2025 року о 11-30 год.

27.01.2025 у судовому засіданні було оголошено перерву до 17.02.2025 року о 14-30 год.

12.02.2025 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Державного підприємства ,,Ізмаїльський морський торговельний порт надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 17.02.2025 задоволено клопотання Державного підприємства ,,Ізмаїльський морський торговельний порт про проведення судового засідання в режимі відеоконференції по справі №916/905/24 поза межами приміщення суду; розгляд апеляційної скарги Державного підприємства ,,Ізмаїльський морський торговельний порт на рішення Господарського суду Одеської області від 19.09.2024 по справі №916/905/24 призначено на 17.02.2025 року о 14-30 год. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та системи відеоконференцзв`язку EASYCON.

17.02.2025 у судове засідання, яке проводилось в режимі відеоконференції, з`явився представник відповідача. Представник позивача у судове засідання не з`явився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Проте у зв`язку з оголошенням на початку судового засідання повітряної тривоги, ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 17.02.2025 відкладено розгляд апеляційної скарги Державного підприємства ,,Ізмаїльський морський торговельний порт на рішення Господарського суду Одеської області від 19.09.2024 по справі №916/905/24 до 03.03.2025 року о 15-30 год.

17.02.2025 до Південно-західного апеляційного господарського суду від АТ «Українська залізниця» надійшли додаткові пояснення по справі, в яких позивач заперечує проти доводів скарги, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а скаргу без задоволення.

Разом з тим, судова колегія не приймає до розгляду означені пояснення, оскільки вони фактично є відзивом на апеляційну скаргу, строк на подання якого сплив.

При цьому, позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що у відповідності до ч.3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскарженого рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

В судове засідання 03.03.2025 з`явився представник відповідача, який підтримав доводи, викладені ним письмово.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, не повідомивши суд про причини неявки. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

В судовому засіданні представник відповідача надав колегії додаткові доповнення (пояснення) до апеляційної скарги, які судом апеляційної інстанції прийняті до розгляду не були, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1. ст. 266 Господарського процесуального кодексу України, особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження.

Відповідно до ч.1. ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

З огляду на те, що відповідні додаткові пояснення, які просив залучити відповідач в судовому засіданні, за своїм змістом є фактично доповненнями до апеляційної скарги, за відсутності обґрунтованих поважних причин їх неподання у визначений Господарським процесуальним кодексом України процесуальний строк, керуючись ч.2 ст. 207 Господарського процесуального кодексу України, такі пояснення апелянта колегія суддів залишила без розгляду в судовому засіданні.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права, судова колегія апеляційної інстанції встановила наступне.

28.12.2023 Портом підписано Заяву про прийняття в цілому пропозиції (акцепт) укладення Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 01125815/2023-0039, згідно з якою Порт як замовник підтверджує, що його в повній мірі ознайомлено з оприлюдненим Залізницею як перевізником на сторінці http://uz-cargo.com/ договором про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом станом на день подання цієї заяви, ознайомлено з всією інформацією, необхідною для виконання договору, та визнає всі умови договору, а також відповідач виражає волевиявлення укласти договір в порядку, встановленому ст.634 Цивільного кодексу України.

За умовами цього договору його предметом є організація та здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у власних вагонах перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах замовника, пов`язаних з цим супутніх послуг (послуги) і проведення розрахунків за ці послуги. У розумінні договору користування вагоном не є орендою майна, а плата за використання (користування) власного вагона перевізника не є орендною платою.

Згідно з п.1.4 договору надання послуг може підтверджуватись одним з таких документів: накладною, накопичувальною карткою, зведеною відомістю, відомістю плати за користування вагонами, відомістю плати за подавання/забирання вагонів та маневрову роботу, іншими документами.

Відповідно до п.2.1.5 договору замовник зобов`язаний відшкодовувати перевізнику витрати, пов`язані із затримками вагонів, контейнерів і вантажів з причин, що не залежать від перевізника, які виникли на станціях залізниць України, зокрема з наступних причин: неправильне оформлення відправниками перевізних документів; недодання до накладної документів, необхідних для виконання митних, санітарних та інших правил чи невірне їх оформлення; перевірка вантажів (маси вантажу) митними та іншими державними органами контролю; недотримання технічних умов розміщення та кріплення вантажів; недостатність грошових коштів та закриття коду платника; інші причини. Оплата вказаних послуг здійснюється шляхом списання з сум внесеної передоплати за кодом платника.

Згідно з п.3.4 договору замовник зобов`язаний сплачувати у визначеному договором розмірі плату за користування власними вагонами перевізника: під час виконання вантажних операцій на місцях загального користування; переданих замовнику на місцях незагального користування; затриманих на станціях в очікуванні подавання під вантажні або інші операції з причин, які залежать від замовника; затриманих під час перевезення з інших причин, що не залежать від перевізника (плата за користування власними вагонами перевізника).

Відповідно до п.3.4.1 договору розмір плати за користування власними вагонами перевізника встановлюється відповідно п.3.4.2. договору.

Згідно з п.3.4.3 договору моментом початку відліку часу для нарахування плати за користування власними вагонами перевізника, визначеної в п.3.4 договору, є момент передачі замовнику власних вагонів перевізника або початку затримки відповідно до Правил користування вагонами. Облік часу користування з метою визначення розміру плати за користування власними вагонами Перевізника у випадках, вказаних в п.3.4 договору, здійснюється відповідно до Правил користування вагонами. Застосування плати за користування власними вагонами перевізника в частині, що не визначена договором, здійснюється відповідно до Правил користування вагонами. Загальний час, за який нараховується та сплачується замовником плата за користування власними вагонами перевізника, включає час перебування вагонів у безпосередньому розпорядженні замовника та час затримки вагонів з його вини в очікуванні подавання під вантажні або інші операції на станціях призначення і на підходах до них.

З матеріалів справи вбачається, що протягом лютого-березня 2023 року на залізничну станцію «Ізмаїл» Залізниці на адресу вантажовідправника Порту надходили 329 вагонів під навантаження, що підтверджується наявними в матеріалах справи пам`ятками про подавання вагонів на під`їзну колію, які підписані представниками з боку обох сторін.

Після навантаження вагони забирались Залізницею з під`їзної колії Порту, що підтверджується пам`ятками про забирання вагонів з під`їзної колії, які також підписані працівником станції та працівником вантажовласника.

За час користування спірними вагонами з моменту подавання вагонів на під`їзну колію Порту до моменту забирання вагонів Залізницею нараховано плату за користування вагонами в розмірі 818212,32 грн з ПДВ. При цьому у складі названої суми не враховано вартість плати, яка є наслідком затримки під час забирання вагонів з вини перевізника. Обставини, які викликали затримку вагонів окремо з вини Залізниці та окремо з вини Порту, відображено в актах загальної форми ГУ-23.

З проведеним Залізницею визначенням розміру плати за користування вагонами Порт погодився на суму 95110,20 грн з ПДВ, а проти внесення решти нарахованої перевізником плати заперечив у зв`язку з відсутністю його відповідальності за затримку вагонів.

Вказані обставини стали підставою для перерахування плати за користування вагонами, від якої на переконання позивача Порт безпідставно ухилився, у зв`язку з чим Залізниця звернулась до господарського суду з позовом про стягнення 723102,12 грн.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. (ст. 626 Цивільного кодексу України)

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, що кореспондуються зі ст. ст. 193 Господарського кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.

За змістом ч. 2 ст. 307 Господарського кодексу України та ч. 2 ст. 909 Цивільного кодексу України договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов`язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Згідно із ч. 3 ст. 909 Цивільного кодексу України укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Статтею 8 Закону України "Про залізничний транспорт" визначено, що перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти залізничним транспортом загального користування організується на договірних засадах. Умови та порядок організації перевезень, у тому числі в прямому змішаному сполученні за участю залізничного та інших видів транспорту, нормативи якості вантажних перевезень (терміни доставки, безпека перевезень, схоронність вантажів) та обслуговування пасажирів, відправників і одержувачів вантажів визначаються Статутом залізниць України, Правилами перевезень вантажів та Правилами перевезень пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457 затверджено Статут залізниць України, положення якого згідно з пунктом 2 Статуту визначають обов`язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під`їзних колій, взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

У пункті 3 Статуту залізниць передбачено, що його дія поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під`їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування.

Згідно зі ст.71 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 р. № 457, взаємовідносини залізниці з підприємством, порядок і умови експлуатації залізничних під`їзних колій, визначаються договором. Подача і забирання вагонів, а також маневрова робота на залізничних коліях, що належать підприємствам, здійснюються їх локомотивами. Якщо підприємство не має свого локомотива, подача і забирання вагонів та маневрова робота провадяться локомотивом залізниці за плату згідно з тарифом. Порядок подачі і забирання вагонів і контейнерів на залізничній під`їзній колії встановлюється договором на експлуатацію залізничної колії (договором на подачу та забирання вагонів). Експлуатація залізничних під`їзних колій, які мають свої локомотиви, повинна здійснюватися на основі єдиного технологічного процесу роботи під`їзної колії і станції примикання.

Відповідно до ст.119 Статуту залізниць України за користування вагонами і контейнерами залізниці вантажовідправниками, вантажоодержувачами, власниками під`їзних колій, портами, організаціями, установами, громадянами-суб`єктами підприємницької діяльності вноситься плата. Порядок визначення плати за користування вагонами (контейнерами) та звільнення вантажовідправника від зазначеної плати у разі затримки забирання вагонів (контейнерів), що виникла з вини залізниці, встановлюється Правилами. Зазначена плата вноситься також за час затримки вагонів на станціях призначення і на підходах до них в очікуванні подання їх під вивантаження, перевантаження з причин, що залежать від вантажоодержувача, власника залізничної під`їзної колії, порту, підприємства. За час затримки на коліях залізниці вагонів, що належать підприємствам чи орендовані ними, стягується 50 відсотків зазначених розмірів плати. Зазначена плата стягується також з вантажовідправників, вантажоодержувачів у разі затримки вагонів (контейнерів), пов`язаної з митним оформленням. Вантажовласники, порти відшкодовують залізницям плату за користування вагонами інших держав від часу прийому цих вагонів від залізниці до повернення їх після виконання вантажних операцій у порядку, визначеному Укрзалізницею відповідно до міжнародних договорів України з цих питань. Якщо подання вантажовідправнику на його замовлення порожніх спеціальних вагонів затримується з вини вантажовідправника, з нього стягується плата за весь час затримки вагонів на станції навантаження. Якщо вантажовідправник заявить про відмову від цих вагонів, плата нараховується до моменту одержання відмови. У разі відмови від раніше замовлених спеціальних вагонів, з вантажовідправника стягується плата за пробіг цих вагонів від станції, з якої вони були відправлені, до станції навантаження, але не більш як за 300 кілометрів. Зазначена плата не стягується, якщо ці вагони були використані на станції навантаження іншим вантажовідправником протягом доби з моменту їх прибуття. Порядок розрахунків та перелік операцій з вагонами (контейнерами), за час виконання яких не стягується плата, встановлюється Правилами. У розрахунках затримка до 30 хвилин не враховується, затримка 30 хвилин і більше враховується як повна година.

В п.3 Правил користування вагонами і контейнерами, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 25.02.1999 р. № 113, передбачено, що облік часу користування вагонами і контейнерами та нарахування плати за користування ними провадиться на станціях відправлення та призначення за Відомістю плати за користування вагонами форми ГУ-46 (додаток 1), Відомістю плати за користування контейнерами форми ГУ-46к (додаток 11), які складаються на підставі Пам`яток про подавання/забирання вагонів форми ГУ-45 (додаток 2), Пам`яток про видачу/приймання контейнерів форми ГУ-45к (додаток 8), Повідомлення про закінчення вантажних операцій з вагонами (додаток 12), Актів про затримку вагонів форми ГУ-23а (додаток 3), Актів загальної форми ГУ-23 (додаток 6).

За договором між вантажовласником і залізницею всі ці документи можуть оформлятися і надаватися в електронному вигляді. Порядок здійснення електронного документообігу під час перевезення вантажів залізничним транспортом у внутрішньому сполученні регламентується додатком до договору про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізницею послуги.

Згідно із п.4 Правил користування вагонами і контейнерами відомості плати за користування вагонами, контейнерами складаються на вагони, контейнери, що подаються під навантаження та вивантаження, є документами обліку часу перебування вагонів, контейнерів у пунктах навантаження та вивантаження та на під`їзних коліях і містять розрахунки платежів за користування вагонами, контейнерами. Відомості плати за користування вагонами (контейнерами) мають підписуватися працівником станції і вантажовласника щоденно або в періоди пред`явлення їх станцією до розрахункового підрозділу, що встановлюються начальником залізниці. У разі непогодження даних, зазначених у відомості, представник вантажовласника зобов`язаний підписати відомість із зауваженнями. Відомість плати за користування вагонами (контейнерами) складається у трьох примірниках два для залізниці і один для вантажовласника, окремо для вагонів і для контейнерів. Час користування вагонами обчислюється з моменту їх передачі вантажовласникові до моменту їх фактичного прийняття від вантажовласника. Час передання вагонів залізницею вантажовласнику, а також вантажовласником залізниці зазначається у Пам`ятці про подавання/забирання вагонів, яка оформляється після закінчення приймально-здавальних операцій. Пам`ятка підписується відповідальною особою станції і вантажовласника. Про закінчення вантажних операцій і готовність вагонів до забирання локомотивом залізниці вантажовласник повинен повідомити станцію (форма повідомлення наведена у додатку 12). Спосіб повідомлення встановлюється в договорі про експлуатацію під`їзної колії (договором про подавання та забирання вагонів). У повідомленні робиться відмітка про час його передачі та прийняття, вказуються прізвища працівників вантажовласника і станції, які його передали та прийняли. У всіх випадках повідомлення про подавання вагонів повинно передаватися станцією не пізніше ніж за дві години до їх подавання. Вантажовласник повинен призначити для приймання і передачі повідомлень працівників; їхні прізвища та номери телефонів надаються начальнику станції. Повідомлення про час подавання порожніх вагонів під навантаження не потребується, якщо вони використовуються для подвійних операцій. Для запису повідомлень на станції ведеться ,,Книга повідомлень" (додаток 7).

В п.6 Правил користування вагонами і контейнерами закріплено, що час користування обчислюється окремо для кожного вагона і контейнера за його номером. Номерному обліку часу користування підлягають усі вагони і контейнери, подані під вантажні операції на місцях загального користування, а на місцях незагального користування вагони і контейнери парку залізниць України й інших держав, передані на під`їзні колії або орендовані ділянки колій. Усі завантажені вагони, а також порожні вагони, які належать підприємствам, організаціям, портам, установам і громадянам, та орендовані ними, що знаходяться на станціях і на підходах до них в очікуванні подавання під вантажні або інші операції з причин, які залежать від вантажовласника, є такими, що перебувають у користуванні вантажовласника.

Відповідно до п.12 Правил користування вагонами і контейнерами загальний час, за який вноситься вантажовласником плата залізниці за користування вагонами, включає час затримки вагонів з його вини та час перебування їх у безпосередньому розпорядженні вантажовласника. Час до 30 хвилин не враховується, час 30 хвилин і більше враховується як повна година.

За приписами п. 13 Правил плата за користування стягується з вантажовласника також у разі затримки вагонів (контейнерів) під час перевезення в усіх випадках, крім тих, які залежать від залізниці.

Згідно з п. 14 Правил розмір плати за користування вагонами і контейнерами в залежності від часу користування встановлюється згідно з чинним законодавством.

Пунктом 15 Правил передбачено, що за час перебування на під`їзних коліях та інших місцях незагального користування вагонів, що належать підприємствам чи орендовані ними, плата не вноситься. Якщо такі вагони затримані на станції призначення чи на підходах до неї або на станції відправлення з причин, що залежать від вантажовласника, то плата за користування сплачується в розмірі 50 відсотків.

Згідно з п.16 Правил користування вагонами і контейнерами вантажовласник звільняється від плати за користування вагонами і контейнерами:

а) якщо затримка вагонів або контейнерів виникла через стихійне лихо, що спричинило припинення руху на залізничних під`їзних коліях, а також через стихійне лихо або аварію на підприємстві, внаслідок яких згідно з чинними положеннями заборонено виконувати вантажні роботи;

б) у разі подання локомотивом залізниці вагонів і контейнерів на фронти навантаження (вивантаження) у кількості, що перевищує їх максимальну переробну спроможність. Вказана максимальна переробна спроможність визначається за договором між залізницею і вантажовласником;

в) у разі затримки прийняття залізницею вагонів, які пред`явлено їй до здачі, з причин, що залежать від залізниці. Час такої затримки зазначається у графі «Примітки» Пам`ятки про подавання/забирання вагонів, цей час виключається із загального часу користування вагонами (контейнерами). Причина звільнення від плати за користування вагонами і контейнерами зазначається у графі «Примітки» відомості плати за користування вагонами (контейнерами).

Відповідно до п.3 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 № 334, акти загальної форми складаються для засвідчення обставин, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу та вантажобагажу і можуть бути підставою для матеріальної відповідальності: утрати документів, прикладених відправником до накладної; затримки вагонів на станції призначення в очікуванні подачі під вивантаження (перевантаження) з причин, що залежать від одержувача, власника залізничної під`їзної колії, порту, підприємства;… відмови вантажовласника від підписання: облікової картки виконання плану перевезень вантажів, накопичувальної картки, відомості плати за користування вагонами (контейнерами); затримки вагонів (контейнерів), пов`язаної з митним оформленням вантажу, а також затримки через недодання чи неналежне оформлення відправником документів, необхідних для виконання митних, санітарних та інших правил; в інших випадках для засвідчення обставин, які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, якщо при цьому не потрібне складання комерційного акта. Акт загальної форми підписується особами, які беруть участь у засвідченні обставин, що стали підставою для складання акта, але не менше як двома особами. Один примірник акта загальної форми, складеного під час перевезення, додається до перевізних документів, другий залишається на станції, яка його склала.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, протягом лютого-березня 2023 на залізничну станцію «Ізмаїл» Залізниці для Порту надходили вагони під навантаження, після проведення якого вагони забирались Залізницею з під`їзної колії Порту.

Вказана обставина підтверджується наявними в матеріалах справи пам`ятками про подавання та забирання вагонів, які підписані без зауважень в частині конкретизації вини представниками обох сторін.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що доводи апелянта зводяться до відсутності його вини у затримках, а також необхідності покладення відповідальності за затримку на позивача.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що доказів звернення відповідача до позивача про складання актів загальної форми на відповідальність залізниці з причини очікування маневрових засобів для виведення завантажених вагонів на зважування або дозування за спірний період відповідачем ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції не надано.

Крім того, наявні в матеріалах справи пам`ятки про забирання вагонів, які підписані відповідачем в графі Примітка не містять жодних зазначень про час затримки прийняття залізницею вагонів, які пред`явлено їй до здачі, з причин, що залежать від залізниці.

Виходячи з положень абз. в п.16 Правил користування вагонами і контейнерами така підстава звільнення вантажовласника від плати за користування вагонами, як затримка прийняття залізницею вагонів, має бути зазначена саме в пам`ятках про забирання вагонів (із зазначенням часу затримки з вини залізниці).

Інших доказів на підтвердження посилань відповідача щодо відповідальності позивача у затримці вагонів відповідачем ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції не надано, а наявні в матеріалах справи пам`ятки на подавання вагонів, повідомлення про закінчення завантаження (розвантаження) вагонів не спростовують правомірно встановлених судом першої інстанції обставин щодо часу затримки вагонів та часу користування вагонами, який підлягає оплаті відповідачем згідно вимог вищенаведених норм чинного законодавства України.

Так, саме на відповідача покладений обов`язок вносити плату за користування вагонами, зокрема, за час перебування вагонів у безпосередньому розпорядженні відповідача.

Між цим, Статутом та Правилами передбачені підстави звільнення вантажовласника (відповідача) від обов`язку вносити плату з таких підстав:

- п. 121 Статуту: а) якщо затримка вагонів або контейнерів виникла через стихійне лихо, що спричинило припинення руху на залізничних під`їзних коліях, а також через стихійне лихо або аварію на підприємстві, внаслідок яких згідно з чинним положеннями заборонено виконувати вантажні роботи; б) у разі подання залізницею вагонів (контейнерів) у кількості, що перевищує максимальну переробну спроможність навантажувальних і розвантажувальних пунктів відправника і одержувача; в) у інших випадках, передбачених Правилами;

- п. 16 Правил користування вагонами і контейнерами: а) якщо затримка вагонів або контейнерів виникла через стихійне лихо, що спричинило припинення руху на залізничних під`їзних коліях, а також через стихійне лихо або аварію на підприємстві, внаслідок яких згідно з чинними положеннями заборонено виконувати вантажні роботи; б) у разі подання локомотивом залізниці вагонів і контейнерів на фронти навантаження (вивантаження) у кількості, що перевищує їх максимальну переробну спроможність; вказана максимальна переробна спроможність визначається за договором між залізницею і вантажовласником; в) у разі затримки прийняття залізницею вагонів, які пред`явлено їй до здачі, з причин, що залежать від залізниці; час такої затримки зазначається у графі "Примітки" Пам`ятки про подавання/забирання вагонів, цей час виключається із загального часу користування вагонами (контейнерами).

Отже, перелік підстав для звільнення відповідача від обов`язку вносити плату за користування вагонами є вичерпним, натомість у цій справі відповідачем не доведено, а судами не встановлено, що у спірних відносинах мали місце вищевказані обставини.

Враховуючи наведені встановлені обставини у даній справі, колегія суддів зазначає, що у даному випадку позивачем правомірно нараховано відповідачу плату за користування вагонами, а тому є вірним висновок суду про наявність підстав для стягнення відповідних сум з відповідача.

Разом з тим, судова колегія погоджується з доводами апелянта в частині того, що в даному випадку вірною сумою безпідставного збільшення розміру позовних вимог є сума 21233,20 грн, яка повинна бути вилучена з таблиці «Загальний розрахунок суми позову до ДП «ІЗМ МТП» (4 вагони х 5308,30 грн).

Так, з огляду на наявну інформацію в таблиці під назвою «Загальний розрахунок суми позову до ДП «ІЗМ МТП», вірним є висновок про задвоєння вагонів №№68598622, 56255664, 60365079, 60427473, що призвело до безпідставного збільшення розміру позовних вимог. Однак, вірною сумою, на яку безпідставно збільшились позовні вимоги є сума в розмірі 21233,20 (4 вагони х 5308,30 грн), оскільки дублювання вагонів в таблиці відбулось саме на повну суму 5308,30 грн, без врахування часткової оплати за цими вагонами.

З огляду на зазначене, судова колегія погоджується з доводами апелянта в цій частині, у зв`язку з чим сума позовних вимог, яка підлягає стягненню зменшується не на 19366,40 грн, як вказано судом першої інстанції, а на 21233,20 грн.

Крім того, судова колегія зазначає, що з огляду на зменшення загальної суми заборгованості без ПДВ на 21233,20 грн, в даному випадку наявні підстави для перерахунку суми ПДВ від задоволеної суми заборгованості.

Суд апеляційної інстанції, зменшивши суму заборгованості відповідача без ПДВ на 21233,20 грн, здійснив перерахунок ПДВ, що судом першої інстанції зроблено не було, у зв`язку з чим загальна сума до стягнення становить 697622,30 грн.

За таких обставин апеляційна скарга Державного підприємства «Ізмаїльський морський торговельний порт» на рішення Господарського суду Одеської області від 19.09.2024 по справі №916/905/24 підлягає частковому задоволенню, а рішення Господарського суду Одеської області від 19.09.2024 по справі №916/905/24 зміні в частині задоволених сум до стягнення в редакції суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ст.236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (ч. 2 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - підлягає зміні з викладення резолютивної частини в редакції суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати розподіляються пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись статтями 264, 269, 270, 275, 277, 281-283 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Ізмаїльський морський торговельний порт» на рішення Господарського суду Одеської області від 19.09.2024 по справі №916/905/24 задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Одеської області від 19.09.2024 по справі №916/905/24 змінити, виклавши резолютивну частину в редакції суду апеляційної інстанції:

«Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства ,,Ізмаїльський морський торговельний порт (68600, Одеська область, Ізмаїльський район, місто Ізмаїл, вулиця Портова, будинок 7, код 01125815) на користь Акціонерного товариства ,,Українська залізниця (03680, місто Київ, вулиця Єжи Гедройця, будинок 5, код 40075815) плату за користування вагонами в сумі 697622,30 грн, 8371,47 грн судового збору.

У решті позову відмовити.»

Стягнути з Акціонерного товариства ,,Українська залізниця (03680, місто Київ, вулиця Єжи Гедройця, будинок 5, код 40075815) на користь Державного підприємства Ізмаїльський морський торговельний порт (68600, Одеська область, Ізмаїльський район, місто Ізмаїл, вулиця Портова, будинок 7, код 01125815) 459,45 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Доручити Господарському суду Одеської області видати відповідні накази.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови складено та підписано 10.03.2025 року.

Головуюча суддя: Н.М. Принцевська

Судді: Г.І. Діброва

А.І. Ярош