ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"05" березня 2025 р.м. ХарківСправа № 922/2167/23

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Новікова Н.А.

за участі секретаря судового засідання Кісь В.В.,

розглянувши заяву Акціонерного товариства Міжнародний резервний банк з грошовими вимогами до боржника від 25.10.2023 за вих. № 3771 (вх. № 29470 від 30.10.2023) у справі № 922/2167/23

за заявою Акціонерного товариства ОТП БАНК, м. Київ,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛОЗІВСЬКИЙ КОВАЛЬСЬКО-МЕХАНІЧНИЙ ЗАВОД", місто Лозова Харківської області,

про визнання банкрутом,

за участі представників:

заявника (АТ Міжнародний резервний банк) - не з`явився;

боржника - Лабовкін О.О.;

розпорядника майна - Бова Д.В.;

інші учасники справи в судове засідання не з`явились;

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 19.07.2023 у справі № 922/2167/23 відкрито провадження у справі про банкрутство боржника - ТОВ "ЛОЗІВСЬКИЙ КОВАЛЬСЬКО-МЕХАНІЧНИЙ ЗАВОД" (далі по тексту - ТОВ ЛКМЗ), введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника, введено процедуру розпорядження майном боржника строком на 170 календарних днів, призначено розпорядником майна боржника - арбітражного керуючого Бову Д.В., встановлено розпоряднику майна строк до 01.09.2023 для подання до господарського суду відомостей про результати розгляду вимог кредиторів боржника, проведення інвентаризації майна боржника та подання до суду матеріалів інвентаризації з доказами, що підтверджують встановлені в ході інвентаризації дані, подання звіту про проведену роботу в межах процедури розпорядження майном, та призначено попереднє засідання суду на 06.09.2023 о 10:00.

На виконання зазначеної ухвали 19.07.2023 судом оприлюднено на офіційному веб-порталі Судової влади України повідомлення про відкриття провадження у справі № 922/2167/23 про банкрутство ТОВ ЛКМЗ (повідомлення № 71031 від 19.07.2023).

У подальшому попереднє засідання суду у справі № 922/2167/23 неодноразово відкладалось судом або оголошувались перерви через необхідність розглянути всі подані грошові вимоги кредиторів до боржника, що, в свою чергу, стало підставою для продовження строку проведення процедури розпорядження майном боржника та строку проведення попереднього засідання суду у даній справі. Зокрема, ухвалою суду від 04.09.2024 продовжено строк проведення процедури розпорядження майном боржника та строк проведення попереднього засідання суду у справі на шість місяців до 10.04.2025 і відкладено попереднє засідання суду на 11.12.2024 об 11:15 та у подальшому протокольною ухвалою від 11.12.2024 відкладено попереднє засідання суду у даній справі на 26.03.2025 об 11:00.

Водночас, 30.10.2023 за вх. № 29470, тобто після закінчення строку на подання заяв з грошовими вимогами кредиторів до боржника, встановленого ч. 1 ст. 45 КУзПБ, Акціонерне товариство Міжнародний резервний банк, , що є правонаступником Публічного акціонерного товариства СБЕРБАНК (далі по тексту АТ «МР БАНК»), звернулося до суду із заявою з грошовими вимогами до боржника (вих. № 3771 від 25.10.2023), в якій просить визнати його грошові вимоги до боржника ТОВ «ЛКМЗ», загальний розмір яких станом на 22.03.2023 становить 348.830.614,37 грн, в т.ч.:

- заборгованість за тілом кредиту 104.014.006,00 грн, з них прострочених 104.014.006,00 грн;

- заборгованість по процентам за користування кредитом 143.489.633,56 грн, з них прострочених 142.155.974,52 грн;

- пеня за прострочення повернення заборгованості за тілом кредиту 73.195.271,13 грн;

- пеня за прострочення повернення сплати процентів за користування кредитом 28.131.703,68 грн.

Також АТ «МР БАНК» у заяві з грошовими вимогами до боржника просить відшкодувати витрати по сплаті судового збору за подання цієї заяви в розмірі 5368,00 грн.

В обґрунтування грошових вимог заявник посилається на те, що вказані грошові вимоги виникли у зв`язку з неналежним виконанням боржником - ТОВ ЛКМЗ своїх зобов`язань за договором про відкриття кредитної лінії від 24.12.2012 № 37-В/12/68/ЮО, укладеним між Публічним акціонерним товариством «СБЕРБАНК» (правонаступником якого є заявник АТ «МР БАНК») та позичальником - Приватним акціонерним товариством «Харківський підшипниковий завод», та за Договором поруки від 05.09.2017 № б/н, що був укладений між кредитором - Публічним акціонерним товариством «СБЕРБАНК» (правонаступником якого є заявник АТ «МР БАНК») та поручителем - ТОВ "ЛКМЗ" в забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором про відкриття кредитної лінії.

Ухвалою суду від 03.11.2023 у справі № 922/2167/23 заяву АТ «МР БАНК» прийнято до розгляду та зобов`язано боржника подати до суду відзив на заяву з грошовими вимогами до боржника, із зазначенням суми заборгованості боржника перед заявником та періодів, за які виникла вказана заборгованість, зобов`язано розпорядника майна розглянути заяву кредитора та письмово повідомити суду і заявнику про результати розгляду заяви, з обґрунтуванням підстав визнання чи відхилення, а також надати суду письмовий звіт та докази про направлення заявнику та всім кредиторам боржника повідомлення про результати розгляду грошових вимог.

Боржник - ТОВ ЛКМЗ 10.12.2024 за вх. № 31096/24 подав до суду відзив на грошові вимоги АТ Міжнародний резервний банк, в якому відхиляє заявлені грошові вимоги у повному обсязі, з посиланням на їх безпідставність та необґрунтованість, зокрема не погоджується з поданим заявником розрахунком заборгованості через застосування заявником курсу російського рубля до гривні, який є відмінним від курсу на дату подання заяви з грошовими вимогами до суду. Вважає, що заявник не має права на нарахування передбачених Кредитним договором процентів за ставками відповідно до поданого розрахунку, оскільки з 03.03.2021 Кредитор має право виключно на нарахування за ст. 625 ЦК України. Також боржник не погоджується з твердженням заявника про те, що останнім не пропущено строк позовної давності, адже, як вважає боржник, мало місце переривання позовної давності за іншими вимогами, ніж заявлені грошові вимоги. Крім того, боржник вважає безпідставним нарахування пені за період понад шість місяців.

Від розпорядника майна 09.01.2025 за вх. № 593/25 до суду надійшов Звіт про результати розгляду кредиторських вимог від 09.01.2025 за вих. № 02-13/186, в якому розпорядник майна частково визнає грошові вимоги АТ Міжнародний резервний банк на суму 247.503.639,56 грн (з яких: заборгованість за тілом кредиту 104.014.006,00 грн та заборгованість по процентам за користування кредитом 143.489.633,56 грн), а також визнає вимоги в частині відшкодування 5368,00 грн судового збору.

В іншій частині грошові вимоги АТ Міжнародний резервний банк про стягнення пені на загальну суму 101.326.974,81 грн (з яких: пеня за прострочення повернення заборгованості за тілом кредиту 73.195.271,13 грн та пеня за прострочення повернення сплати процентів за користування кредитом 28.131.703,68 грн) розпорядник майна не визнає, посилаючись на похідний (акцесорний) характер виникнення зобов`язання. Зазначає, що кредиторські вимоги АТ «МР БАНК» за Кредитним договором від 24.12.2012 № 37-В/12/68/ЮО до боржника у даній справі ТОВ «ЛКМЗ» (який є поручителем за Кредитним договором) в загальному розмірі 247.503.639,56 грн (з яких: заборгованість за тілом кредиту - 104.014.006,00 грн та заборгованість за відсотками - 143.489.633,56 грн) були визнані ухвалою Господарського суду Харківської області від 04.04.2024 в межах справи № 922/2523/22 про банкрутство ПрАТ «ХАРП» - тобто основного боржника за вказаним Кредитним договором. Тому розпорядник майна визнає заборгованість поручителя у такому ж розмірі, який був визнаний за основним боржником по Кредитному договору.

Ухвалою суду від 19.02.2024 призначено розгляд заяви АТ «МР БАНК» з грошовими вимогами до боржника в судовому засіданні на 05.03.2025 о 10:30, встановлено заявнику строк для подання до суду пояснень або заперечень щодо звіту розпорядника майна про результати розгляду кредиторських вимог та щодо відзиву боржника, з наданням документальних доказів в обґрунтування зазначених у них обставин.

Представник заявника не зміг приймати участі у судовому засіданні 05.03.2025 в режимі відеоконференції з технічних причин, будь-яких пояснень чи заперечень щодо звіту розпорядника майна про розгляд його грошових вимог та щодо відзиву боржника на грошові вимоги від заявника до суду не надходило.

Розпорядник майна в судовому засіданні 05.03.2025 підтримала Звіт про результати розгляду кредиторських вимог, просила визнати частково грошові вимоги АТ «МР БАНК» на суму 247.503.639,56 грн. Вимоги в частині пені на суму 101.326.974,81 грн розпорядником майна відхиляються.

Представник боржника в судовому засіданні 05.03.2025 підтримав відзив на заяву з грошовими вимогами, просив суд відмовити в задоволенні грошових вимог у повному обсязі.

Інші учасники справи в судове засідання 05.03.2025 не з`явились, своїм правом на участь у розгляді справи в режимі відеоконференції згідно ст. 197 ГПК України не скористались, будь-яких інших заяв чи клопотань до суду не надали, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

За приписами ч. 2 ст. 202 ГПК України, суд може відкласти розгляд справи, зокрема у разі першої неявки в судове засідання учасника справи, повідомленого про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними, та у разі необхідності витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість подання відповідного клопотання в підготовчому провадженні.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікованої Україною 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема, є розумність строків розгляду справи судом, неприпустимість зловживання процесуальними правами (пункти 10, 11 ч. 3 ст. 2 ГПК України).

Учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 2 ст. 42, ч. 1 ст. 43 ГПК України).

На підставі викладеного, зважаючи те, що заявник був належно повідомлений про дату, час та місце розгляду заяви з грошовими вимогами, враховуючи, що заявником, боржником та розпорядником майна досить повно викладено свої позиції щодо заявлених грошових вимог, та враховуючи, що жодним учасником справи не повідомлялось суду про наявність у них доказів, які відсутні в матеріалах справи і без дослідження яких неможливо розглянути заяву з грошовими вимогами, а відтак, судом зібрані всі необхідні та достатні матеріали для розгляду справи та прийняття за результатами такого розгляду об`єктивного й обґрунтованого судового рішення, з метою недопущення невиправданого затягування судового процесу й порушення прав учасників справи щодо розгляду справи судом упродовж розумного строку, суд дійшов висновку про недоцільність відкладення на іншу дату розгляду заяви АТ Міжнародний резервний банк з грошовими вимогами до боржника та можливість розглянути вказану заяву у відсутності представника заявника за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши заяву з грошовими вимогами до боржника, суд виходить з такого.

Частиною 1 ст. 2 КУзПБ визначено, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

Відповідно до ст. 1 КУзПБ, конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли до відкриття провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, що виникли після відкриття провадження у справі про банкрутство.

Порядок звернення кредиторів із вимогами до боржника та розгляду судом відповідних заяв регламентовані нормами ст. 45-47 КУзПБ.

Згідно з ч. 1 ст. 45 КУзПБ, конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство. Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

За приписами ч. 3 ст. 45 КУзПБ, господарський суд зобов`язаний прийняти заяву кредитора, подану з дотриманням вимог цього Кодексу та Господарського процесуального кодексу України, про що постановляється ухвала, в якій зазначається дата попереднього засідання суду.

Для кредиторів, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, усі дії, вчинені у судовому процесі, є обов`язковими так само, як вони є обов`язковими для кредиторів, вимоги яких були заявлені протягом встановленого строку. Вимоги кредиторів, заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, задовольняються в порядку черговості, встановленої цим Кодексом. Кредитори, вимоги яких заявлені після завершення строку, визначеного частиною 1 цієї статті, є конкурсними, однак не мають права вирішального голосу на зборах та комітеті кредиторів. Якщо кредитор заявив вимоги після здійснення розрахунків з іншими кредиторами, то сплачені таким кредиторам кошти поверненню не підлягають (ч. 4 ст. 45 КУзПБ).

Розпорядник майна не пізніше ніж на 10 день з дня закінчення встановленого частиною 1 цієї статті строку з урахуванням результатів розгляду вимог кредиторів боржником повністю або частково визнає їх або відхиляє з обґрунтуванням підстав визнання чи відхилення, про що письмово повідомляє заявників і господарський суд, а також подає до суду письмовий звіт про надіслані всім кредиторам боржника повідомлення про результати розгляду грошових вимог та їх отримання кредиторами разом з копіями повідомлень про вручення поштового відправлення та описів вкладення у поштове відправлення або інших документів, що підтверджують надсилання повідомлення кредиторам (ч. 5 ст. 45 КУзПБ).

У відповідності до ч. 6 ст. 45 КУзПБ, заяви з вимогами конкурсних кредиторів або забезпечених кредиторів, подані в межах строку, визначеного частиною першою цієї статті, розглядаються господарським судом у попередньому засіданні суду. За результатами розгляду зазначених заяв господарський суд постановляє ухвалу про визнання чи відхилення (повністю або частково) вимог таких кредиторів. Вимоги кредиторів, заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, розглядаються господарським судом у порядку черговості їх отримання у судовому засіданні, яке проводиться після попереднього засідання господарського суду. За результатами розгляду зазначених заяв господарський суд постановляє ухвалу про визнання чи відхилення (повністю або частково) вимог таких кредиторів. Ухвала господарського суду набирає законної сили негайно після її оголошення, може бути оскаржена у встановленому цим Кодексом порядку та є підставою для внесення відомостей про таких кредиторів до реєстру вимог кредиторів.

Крім того, суд звертається до усталених правових висновків Верховного Суду стосовно порядку розгляду кредиторських вимог у справі про банкрутство, ролі та обов`язків суду на цій стадії провадження у справі про банкрутство, згідно з якими:

- заявник сам визначає докази, які на його думку підтверджують заявлені вимоги (постанови ВСУ: від 26.02.2019 у справі № 908/710/18, 25.06.2019 у справі № 922/116/18, від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17, від 24.10.2019 у справі № 910/10542/18, від 07.11.2019 у справі № 904/9024/16);

- обов`язок здійснення правового аналізу заявлених у справі кредиторських вимог, підстав виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог покладений на господарський суд, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство (Постанови ВСУ: від 26.02.2019 у справі № 908/710/18, від 05.03.2019 у справі № 910/3353/16, від 18.04.2019 у справі № 914/1126/14, від 20.06.2019 у справі № 915/535/17, від 25.06.2019 у справі № 922/116/18, від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17, від 24.10.2019 у справі № 910/10542/18, від 07.11.2019 у справі № 904/9024/16);

- під час розгляду заявлених грошових вимог суд користується правами та повноваженнями, наданими йому процесуальним законом; суд самостійно розглядає кожну заявлену грошову вимогу, перевіряє її відповідність чинному законодавству та за результатами такого розгляду визнає або відхиляє частково чи повністю грошові вимоги кредитора (Постанови ВСУ: від 26.02.2019 у справі № 908/710/18, 25.06.2019 у справі № 922/116/18, від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17, від 24.10.2019 у справі № 910/10542/18, від 07.11.2019 у справі № 904/9024/16);

- господарський суд зобов`язаний перевірити та надати правову оцінку усім вимогам кредиторів до боржника незалежно від факту їх визнання чи відхилення боржником (постанови ВСУ: від 26.02.2019 у справі № 908/710/18, від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17, від 24.10.2019 у справі № 910/10542/18).

- завданням господарського суду є перевірка заявлених до боржника грошових вимог конкурсних кредиторів, які можуть підтверджуватися первинними документами (угодами, накладними, рахунками, актами виконаних робіт тощо), що свідчать про цивільно-правові відносини сторін та підтверджують заборгованість боржника перед кредитором, та/або рішенням юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення такого спору (постанови ВСУ: від 05.03.2019 у справі № 910/3353/16, від 18.04.2019 у справі № 914/1126/14, від 20.06.2019 у справі № 915/535/17, від 25.06.2019 у справі № 922/116/18, від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17, від 24.10.2019 у справі № 910/10542/18, від 07.11.2019 у справі № 904/9024/16).

У справі про банкрутство господарський суд не розглядає по суті спори стосовно заявлених до боржника грошових вимог, а лише встановлює наявність або відсутність відповідного грошового зобов`язання боржника шляхом дослідження первинних документів (договорів, накладних, актів тощо) та (або) рішення юрисдикційного органу, до компетенції якого вднесено вирішення відповідного спору (постанови Верховоного Суду від 26.02.2019 у справі № 908/710/18, від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17).

Як вбачається з матеріалів справи, 24.12.2012 між Публічним акціонерним товариством «СБЕРБАНК» (правонаступником якого є заявник - Акціонерне товариство Міжнародний резервний банк) та позичальником - Приватним акціонерним товариством "Харківський підшипниковий завод" укладено договір про відкриття кредитної лінії № 37-В/12/68/ЮО (Кредитний договір), згідно з умовами якого Банк відкрив Позичальнику відновлювальну кредитну лінію в російських рублях та на підставі додаткових угод до цього договору окремими частинами (траншами) надає Позичальнику кредитні кошти у загальній сумі 160.000.000,00 рос. рублів, максимальний строк дії одного траншу 90 календарних днів.

Розмір процентів за користування кредитною лінією відповідно до п. 2 Додатку № 1 від 24.12.2012 до Кредитного договору складав за період з дати укладання Кредитного договору і до підписання Акту звірки обсягу кредитного обороту та кредитного портфелю 14% річних. Порядок укладання акту звірки та визначення процентної ставки за відповідний період було детально зазначено в Додатку № 1 від 24.12.2012 до Кредитного договору.

19.03.2013 між Банком та Позичальником було укладено Договір про внесення змін № 1 до Кредитного договору, відповідно до якого були внесені зміни: до п. 1.5. Кредитного договору в частині уточнення цільового використання кредиту; до п. 2.1. Кредитного договору в частині уточнення забезпечення виконання зобов`язань по Кредитному договору; до п. 2.5. в частині страхування майна, що передано в якості забезпечення зобов`язань по Кредитному; до п. 10.2. Кредитного договору щодо збільшення застосування штрафних санкцій за порушення умов Кредитного договору.

27.08.2013 між Банком та Позичальником було укладено Договір про внесення змін № 2 до Кредитного договору, відповідно до якого були внесені зміни: до Розділу 1 «Предмет договору» Кредитного договору в частині: - встановлення Позичальнику невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 190.000.000,00 рос. рублів, зі зменшенням ліміту кредитування починаючи з 12.02.2014 кожного 12 числа місяця на 6.333.333.33 рос. рублів. Тип процентної ставки з моменту укладання Договору про внесення змін № 2 від 27.08.2013 до Кредитного договору складала 16,01%. Останній день дії Кредитної лінії 22.07.2016.

Крім цього, було внесено зміни до п. 2.1. в частині зміни забезпечення, до п. 2.5. в частині страхування майна, переданого в забезпечення; до Розділу 4 «Надання кредиту» в частині умов та порядку надання та обслуговування кредитної лінії; до Розділу 6 «Проценти за користування кредитом» в частині порядку та умов застосування збільшеного розміру процентної ставки; до Розділу 8.1. «Повернення кредиту» в частині порядку дострокового погашення кредиту; до п. 11.16. в частині врегулювання спорів між сторонами Кредитного договору.

27.08.2013 також було внесено зміни до Додатку № 1 від 24.12.2012 в частині зміни умов підтримання фінансових показників Боржника.

02.04.2014 між Банком та Позичальником було укладено Договір про внесення змін № 3 до Кредитного договору, відповідно до якого були внесені зміни: до п. 1.2. Кредитного договору, відповідно до яких: 12.07.2014 ліміт Кредитної лінії зменшується на 37.999.999,98 рос. рублів, з 12.08.2014 ліміт кредитної лінії мав зменшуватися кожного 12 числа місяця на 6.333.333,33 рос. рублів.

08.08.2014 між Банком та Позичальником було укладено Договір про внесення змін № 4 до Кредитного договору, відповідно до якого були внесені: до п. 1.2. в частині зміни ліміту та графіку повернення кредитної лінії; до п. 1.5. в частині цільового використання кредиту; до п. 2.1., 2.5., 2.11.-2.14. в частині зміни забезпечення виконання зобов`язань; до Розділу 3 «Гарантії»; до п. 7.10., 7.11. в частині правових підстав вимагати дострокового повернення кредиту; до п. 8.3. «Повернення кредиту»; до п. 10 «Відповідальність сторін договору» в частині застосування збільшеного розміру процентної ставки в разі невиконання Боржником зобов`язань по Кредитному договору.

01.07.2015 між Банком та Позичальником було укладено Договір про внесення змін № 5 до Кредитного договору, відповідно до якого були внесені зміни до п. 1.1. Договору у частині зміни кредитної лінії на мультивалютну відновлювальну; до п. 1.2. Договору в частині встановлення ліміту кредитної лінії: з дати укладання Кредитного договору до 26.08.2013 160.000.000,00 рос. рублів, з 27.08.2013 по 07.08.2014 190.000.000,00 рос. рублів, з 08.08.2014 по 11.08.2014 300.000.000,00 рос. рублів, з 12.08.2014 по 22.08.2016 235.000.000,00 рос. рублів, та встановлення нового графіку погашення; до п. 1.3. в частині визначення процентної ставки; до п. 2.1., 2.5., 2.11., 2.13. в частині забезпечення кредиту та виключення п. 2.14. Кредитного договору; до Розділу 4 «Надання кредиту»; до Розділу 6 в частині визначення порядку сплати нарахованих та не сплачених процентів; до п. 8.3. в частині порядку дострокового погашення кредиту; до п. 10.8. в частині застосування збільшеного розміру процентної ставки за невиконання зобов`язань за кредитним договором.

05.09.2017 між Банком та Позичальником було укладено Договір про внесення змін № 6 до Кредитного договору, відповідно до якого Сторони дійшли згоди змінити текст Розділів 1 Розділу 11 Кредитного договору та викласти їх в новій редакції.

Так, відповідно до п.1.1. Кредитного договору (в редакції Договору про внесення змін № 6 від 05.09.2017), Банк відкриває Позичальнику відновлювальну кредитну лінію в гривні та надає Позичальнику кредитні кошти в порядку та на умовах, визначених Кредитним договором, а Позичальник зобов`язується використовувати кредит на цілі, зазначені в п. 1.15. Кредитного договору, своєчасно та в повному обсязі сплачувати Банку проценти за користування Кредитом, а також повернути Банку кредит у терміни, встановлені Кредитним договором та виконати інші умови цього Договору.

Відповідно до Кредитного договору ліміт кредитної лінії це гривневий еквівалент заборгованості в розмірі 232.360.000,00 рос. рублів по курсу НБУ на дату підписання Кредитного договору, що загалом складає 104.178.606,00 гривень. Тип процентної ставки фіксована процентна ставка, розмір процентної ставки 18%.

Останній день дії Кредитної лінії 04.03.2018.

Згідно п. 4.1. Кредитного договору Банк відкриває Позичальнику позичковий рахунок для обліку кредиту.

Відповідно до п. 9.2. Кредитного договору, надання кредиту здійснюється шляхом переказу коштів з позичкового рахунку за реквізитами, зазначеними у заяві позичальника про надання цього кредиту.

Протягом строку дії Кредитного договору Позичальником було надано до Банку відповідні заяви про видачу чергових траншів, та між Сторонами було укладено Додаткові угоди до Кредитного договору про видачу траншів та їх повернення, а саме: Додаткову угоду № 1 від 25.12.2012 про видачу траншу в розмірі 26.310.142,78 рос. рублів, Додаткову угоду № 2 від 26.12.2012 про видачу 7.703.460,00 рос. рублів, Додаткову угоду № 3 від 28.12.2012 про видачу 53.616.030,00 рос. рублів, Додаткову угоду № 4 від 28.12.2012 про видачу 18.066.400,00 рос. рублів, Додаткову угоду № 5 від 22.01.2013 про видачу 6.075.869,40 рос. рублів, Додаткову угоду № 6 від 28.01.2013 про видачу 15.227.797,82 рос. рублів, Додаткову угоду № 7 від 13.03.2013 про видачу 8.000.000,00 рос. рублів, Додаткову угоду № 8 від 14.03.2013 про видачу 8.000.000,00 рос. рублів, Додаткову угоду № 9 від 15.03.2013 про видачу 8.000.000,00 рос. рублів, Додаткову угоду № 10 від 18.03.2013 про видачу 6.690.000,17 рос. рублів, Додаткову угоду № 11 від 20.03.2013 про видачу 33.000.000,00 рос. рублів, Додаткову угоду № 12 від 21.03.2013 про видачу 21.000.000,00 рос. рублів, Додаткову угоду № 13 від 22.03.2013 про видачу 15.300.000,00 рос. рублів, Додаткову угоду № 14 від 25.03.2013 про видачу 24.000.000,00 рос. рублів, Додаткову угоду № 15 від 26.03.2013 про видачу 5.000.000,00 рос. рублів, Додаткову угоду № 16 від 27.03.2013 про видачу 9.706.332,61 рос. рублів, Додаткову угоду № 17 від 09.04.2013 про видачу 12.800.000,00 рос. рублів, Додаткову угоду № 18 від 15.04.2013 про видачу 375.869,40 рос. рублів, Додаткову угоду № 19 від 26.04.2013 про видачу 15.227.797,82 рос. рублів, Додаткову угоду № 20 від 28.05.2013 про видачу 16.000.000,00 рос. рублів, Додаткову угоду № 21 від 03.06.2013 про видачу 2.700.000,00 рос. рублів, Додаткову угоду № 22 від 05.06.2013 про видачу 18.000.000,00 рос. рублів, Додаткову угоду № 23 від 13.06.2013 про видачу 12.000.000,00 рос. рублів, Додаткову угоду № 24 від 14.06.2013 про видачу 13.000.000,00 рос. рублів, Додаткову угоду № 25 від 17.06.2013 про видачу 6.200.000,00 рос. рублів, Додаткову угоду № 26 від 18.06.2013 про видачу 26.300.000,00 рос. рублів, Додаткову угоду № 27 від 19.06.2013 про видачу 23.000.000,00 рос. рублів, Додаткову угоду № 28 від 20.06.2013 про видачу 21.496.332,78 рос. рублів, Додаткову угоду № 29 від 10.07.2013 про видачу 5.700.000,00 рос. рублів, Додаткову угоду № 30 від 15.07.2013 про видачу 3.000.000,00 рос. рублів, Додаткову угоду № 31 від 17.07.2013 про видачу 3.500.000,00 рос. рублів, Додаткову угоду № 32 від 22.07.2013 про видачу 4.503.667,22 рос. рублів, Додаткову угоду № 33 від 23.07.2013 про видачу 4.600.000,00 рос. рублів, Додаткову угоду № 34 від 16.08.2013 про видачу 3.500.000,00 рос. рублів, Додаткову угоду № 35 від 19.08.2013 про видачу 6.500.000,00 рос. рублів, Додаткову угоду № 36 від 20.08.2013 про видачу 16.000.000,00 рос. рублів, Додаткову угоду № 37 від 22.08.2013 про видачу 3.500.000,00 рос. рублів, Додаткову угоду № 38 від 29.08.2013 про видачу 30.000.000,00 рос. рублів.

Відповідно до п. 8.1. Кредитного договору, Позичальник зобов`язується повертати Банку кожен із траншів кредиту у термін, зазначений у відповідному договорі про внесення змін до Кредитного договору, а також повернути Банку кредит, наданий в межах встановленого ліміту кредитної лінії, в повному обсязі не пізніше останнього дня дії Кредитної лінії, зазначеної в п. 1.4. Кредитного договору.

Відповідно до п. 9.1. Кредитного договору, повернення кредиту, сплата процентів за користування кредитом здійснюється в валюті, в якій надається кредит, якщо інше не передбачено цим Договором.

Відповідно до п. 6.2. Кредитного договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно протягом дії цього Договору із кількості днів у році для кредиту, наданого позичальнику в національній валюті. Нарахування процентів починається з дня надання кредиту (включно). Нарахування процентів повністю і остаточно припиняється в день фактичного повернення кредиту в повному обсязі. Після спливу останнього дня дії кредитної лінії, зазначеного в п. 1.4. Кредитного договору, розмір процентної ставки за користування Кредитом залишається в розмірі, що діяв станом на останній день дії Кредитної лінії, та перераховується в подальшому (починаючи з дня спливу строку дії кредитної лінії й до дня фактичного повернення кредиту в повному обсязі) в розмірі і порядку, передбаченому Кредитним договором. День повернення кредиту не враховується при нарахуванні процентів. Проценти нараховані відповідно до умов Кредитного договору, Позичальник зобов`язаний сплачувати щомісяця не пізніше 3 (трьох) робочих днів, наступних за відповідним звітним періодом.

З метою забезпечення виконання зобов`язань Позичальника - ПАТ ХАРП за вказаним Кредитним договором, між Кредитором - Публічним акціонерним товариством «СБЕРБАНК» (правонаступником якого є заявник АТ «МР БАНК») та поручителем - ТОВ "ЛКМЗ" укладено Договір поруки від 05.09.2017 № б/н (далі по тексту - Договір поруки).

За умовами п. 2.1 Договору поруки, відповідальність Поручителя перед Кредитором включає зобов`язання, які були невиконані Боржником - ПАТ ХАРП, та які передбачені Основним договором (Основне зобов`язання), зокрема:

- зобов`язання повернути Кредитору кредит, наданий в гривні в межах кредитної лінії, відкритої строком до 04.03.2018 за Основним Договором з граничним лімітом кредитування в сумі гривневого еквіваленту заборгованості в розмірі 232.360.000,00 російський рублів по курсу НБУ на дату підписання цього Договору, що складає 104.178.606,00 гривень (з урахуванням індексу інфляції у разі прострочення повернення кредиту, наданого в межах ліміту кредитної заборгованості в національній валюті України), в строк/и який/і зазначаються в Основному договорі, а у випадках, передбачених законодавством України та/або Основним договором та/або цим договором - достроково;

- зобов`язання щомісяця, не пізніше 3-х робочих днів місяця, наступного за тим, за який вони нараховані, в порядку, який зазначається в ст. 6 Основного договору, а у випадках, передбачених законодавством України та/або Основним договором та/або цим договором, - до настання строків, які зазначаються в ст. 6 Основного договору - сплатити/чувати Кредитору проценти за користування кредитом за Основним договором з розрахунку 18,0% річних за користування кредитом в гривні (з можливістю зміни розміру процентів та строків їх сплати у випадку та порядку, які зазначаються в ст. 6 Основного договору, що відбувається автоматично і не потребує укладення між Сторонами будь-якої додаткової угоди/ договору про внесення змін до цього Договору та така зміна зобов`язання є погодженою поручителем);

- зобов`язання в строки/и, який/ї зазначений/ються в Основному договорі, а у випадках, передбачених законодавством України та/або Основним договором та/або цим договором - до настання строку/ів, який/і зазначений/ються в Основному договорі - сплатити/чувати Кредитору комісійну винагороду за відкриття та ведення позичкового рахунку з розрахунку 0,25% від суми, зазначеної в Основному договорі;

- зобов`язання сплатити Кредитору проценти (3% річних відповідно до ст. 1050, 625 ЦК України) від простроченої суми у разі прострочення Боржником - ПАТ ХАРП виконання Основного зобов`язання (зобов`язання зі сплати неустойки).

Відповідно до умов п. 4.1 Договору поруки, Боржник (ПАТ ХАРП) та Поручитель (ТОВ "ЛКМЗ") відповідають перед Кредитором (АТ МР БАНК) як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед Кредитором в тому ж обсязі, що і Боржник. Поручитель та Боржник залишаються зобов`язаними перед Кредитором до того моменту, поки всі зобов`язання за Основним договором не будуть виконані повністю.

Передбачена статтею 2 цього Договору відповідальність Поручителя наступає у випадку, якщо Боржник допустить прострочення виконання зобов`язань за Основним договором. Причини невиконання Боржником своїх зобов`язань за Основним договором жодним чином не можуть впливати на виконання Поручителем зобов`язань за цим Договором. В такому випадку Кредитор, у порядку, передбаченому цим Договором, звертається з повідомленням до Поручителя про невиконання Боржником зобов`язань, що зазначені в ст. 2 цього Договору, та їх обсяг, та вимогою виконання цих зобов`язань Поручителем, як солідарним Боржником (далі Повідомлення). Повідомлення направляється Поручителю одним або кількома способами, обраними на розсуд Кредитора та вказаними в п. 4.3 цього Договору (п. 4.2 Договору поруки).

За умовами п. 4.3 Договору поруки, Поручитель зобов`язаний погасити заборгованість Боржника за Основним договором в такі строки/терміни: протягом 1 робочого дня з дня направлення Кредитором Поручителю Повідомлення або в інший термін, зазначений у такому Повідомленні, - якщо Повідомлення направлене через програмно-технічний комплекс Система дистанційного банківського обслуговування клієнтів (систему дистанційного обслуговування клієнтів Клієнт-Банк); протягом 6 робочих днів з дня направлення Кредитором Поручителю Повідомлення або в інший термін, зазначений у такому Повідомленні, - якщо Повідомлення направлене поштою за адресою Поручителя; протягом 1 робочого дня з дня вручення Поручителю Повідомлення або в інший термін, зазначений у такому Повідомленні, - якщо Повідомлення вручене поручителю під підпис.

Поручитель зобов`язується виконати за Боржника зобов`язання за Основним договором шляхом перерахування заборгованості Боржника, вказаної Кредитором в письмовому повідомленні (вимозі), в рахунок погашення такої заборгованості, в порядку та в строки, зазначені в п. 4.3 цього Договору (п. 5.4.1 Договору поруки).

Відповідно до п. 6.3 Договору поруки, цей Договір набуває чинності з моменту його укладення в письмовій формі. Строк дії цього Договору складає 7 років. Порука за цим Договором діє протягом 7 років з моменту укладення цього Договору та припиняється зі спливом цього строку, і протягом зазначеного строку Кредитор має право пред`явити свої вимоги до Поручителя. При цьому Договір припиняє свою дію достроково у випадку належного виконання Боржником або Поручителем усіх зобов`язань, передбачених в ст. 2 цього Договору.

Як було вказано вище, до Господарського суду Харківської області надійшла заява АТ «МР БАНК» з грошовими вимогами до боржника ТОВ «ЛКМЗ», відповідно до якої заявник просить суд визнати заявлені кредиторські вимоги на загальну суму 348.830.614,37 гривень (в т.ч.: заборгованість за тілом кредиту - 104.014.006,00 грн, з них прострочених - 104.014.006,00 грн; заборгованість по процентам за користування кредитом - 143.489.633,56 грн, з них прострочених 142.155.974,52 грн; пеня за прострочення повернення заборгованості за тілом кредиту - 73.195.271,13 грн; пеня за прострочення повернення сплати процентів за користування кредитом - 28.131.703,68 грн), що виникла у зв`язку з неналежним виконанням боржником ТОВ «ЛКМЗ» своїх зобов`язань як поручителя (солідарного боржника) за Кредитним договором та Договором поруки від 05.09.2017 № б/н, що був укладений в забезпечення виконання зобов`язань за вказаним Кредитним договором.

Зазначену заборгованість на загальну суму 348.830.614,37 грн боржник - ТОВ ЛКМЗ у відзиві на заяву з грошовими вимогами не визнає в повному обсязі.

Розпорядник майна у Звіті про результати розгляду зазначених кредиторських вимог визнає грошові вимоги АТ «МР БАНК» до боржника частково на суму 247.503.639,56 грн, в частині грошових вимог щодо заборгованості по пені на суму 101.326.974,81 грн розпорядник майна відхиляє.

Суд погоджується з такою позицією розпорядника майна, зважаючт на таке.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, а також інші юридичні факти.

Господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать, а також як наслідок подій, з якими закон пов`язує настання правових наслідків у сфері господарювання (ст. 174 ГК України).

Згідно з ч. 1-3 ст. 180 ГК України, зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Частиною 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст. 638 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Ст. 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонам.

За приписами ст. 525-526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або невизначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За змістом ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (абз. 2 ч. 1 ст. 1048 зазначеного Кодексу).

Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

З матеріалів справи вбачається, що Позичальник - ПАТ "Харківський підшипниковий завод" (основний боржник за Кредитним договором) неналежно виконував взяті на себе зобов`язання за Кредитним договором, платежі в рахунок повернення кредитних коштів вносив не своєчасно та в менших від встановлених в Договорі розмірах, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість по тілу кредиту, яка згідно з наданим заявником до суду розрахунком станом на 22.03.2023 становила 104.014.006,00 грн.

Дослідивши надані до заяви з грошовими вимогами докази, перевіривши наданий заявником розрахунок в частині заборгованості за тілом кредиту на суму 104.014.006,00 грн, суд встановив, що вказаний розрахунок виконаний вірно.

Разом з тим, як вже зазначалося вище, з метою забезпечення виконання зобов`язань Позичальника - ПАТ ХАРП за вказаним Кредитним договором, між Кредитором - Публічним акціонерним товариством «СБЕРБАНК» (правонаступником якого є заявник АТ «МР БАНК») та Поручителем - ТОВ "ЛКМЗ" укладено договір поруки від 05.09.2017 № б/н.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема порукою.

За приписами ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Згідно зі ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які за одним чи за декількома договорами поруки поручилися перед кредитором за виконання боржником одного і того самого зобов`язання, є солідарними боржниками і відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно з ч. 2, 3 ст. 556 ЦК України, до поручителя, який виконав зобов`язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов`язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання. До кожного з кількох поручителів, які виконали зобов`язання, забезпечене порукою, переходять права кредитора у розмірі частини обов`язку, що виконана ним.

За приписами ст. 543 ЦК України, в разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі.

Таким чином, боржник ТОВ «ЛКМЗ», як поручитель, підписавши з Публічним акціонерним товариством «СБЕРБАНК» (правонаступником якого є заявник АТ «МР БАНК») Договір поруки, погодивши всі умови, передбачені цим договором, тим самим зобов`язався належним чином виконувати всі умови цього договору, зокрема в частині солідарної відповідальності перед Банком щодо виконання зобов`язань ПАТ «Харківський підшипниковий завод», а отже заявник правомірно звернувся до ТОВ «ЛКМЗ» з грошовими вимогами за Кредитним договором. Тому вимоги АТ «МР БАНК» до боржника ТОВ «ЛКМЗ» за кредитним договором № 37-В/12/68/ЮО від 24.12.2012 щодо суми боргу за тілом кредиту у розмірі 104.014.006,00 грн є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Боржник ТОВ «ЛКМЗ» не заперечує у відзиві на заяву з грошовими вимогами до боржника наявність у нього обов`язку щодо виконання боргових зобов`язань ПАТ «Харківський підшипниковий завод» за Кредитним договором, проте не визнає розмір нарахованої Банком заборгованості та вважає, що заявником пропущено строк позовної давності.

Щодо заперечень боржника в частині застосування заявником у розрахунку заборгованості за Кредитним договором курсу валют станом на дату, що є відмінною від дати подання до суду заяви з грошовими вимогами 30.10.2023, суд зазначає, що за офіційним курсом НБУ, встановленим станом на 22.03.2023 (на момент відкриття провадження у справі № 922/2523/22 про визнання банкрутом ПрАТ «ХАРП» - позичальника за Кредитним договором), курс російського рубля становив 0,47556 грн за 1 російський рубль, тобто більше від курсу 0,44835 грн за 1 російський рубль, що був застосований заявником у наданому до заяви розрахунку заборгованості. Зазначені обставини свідчать про те, що заявлена сума заборгованості є меншою від фактичної суми заборгованості із розрахунку реального курсу валют, встановленого на 22.03.2023. Тому з огляду на приписи ч. 2 ст. 237 ГПК України, якими унормовано, що при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог, суд дійшов висновку, що нарахована заявником сума заборгованості за тілом кредиту є обгрунтованою та підтвердженою матеріалами справи, у зв`язку з чим відхиляє заперечення боржника в цій частині.

Щодо посилання боржника на те, що заявником пропущено строк позовної давності, суд зазначає таке.

Згідно договору про внесенння змін за № 8 від 02.11.2020 р. до кредитного договору за № 37-В/12/68/ЮО від 24.12.2012 сторони домовились про збільшення на 3 роки тривалості позовної давності за договором, у зв`язку з чим кредитор та боржник погодили внести зміни у ст. 11 цього договору та викласти підпункт 11.6. в наступній редакції, за будь-якими вимогами сторін, які випливають з Договору зокрема, але не виключно: вимогами про стягнення заборгованості по нарахованим процентам за користування, кредитом, стягнення комісії, пені та інших штрафних санкцій, звернення стягнення на майно, встановлюється позовна давність тривалістю 6 років.

Відповідно до ст. 264 Цивільного кодексу України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Пред`явлення позову до суду - це реалізація позивачем права на звернення до суду за вирішенням наявного між сторонами спору. Саме із цією процесуальною дією пов`язується початок процесу у справі і переривається перебіг позовної давності.

За змістом статті 264 ЦК України переривання позовної давності передбачає наявність двох строків - до переривання та після нього. Новий строк починає перебіг безпосередньо з того моменту, коли перервався первісний.

Судом встановлено, що у березні 2021 року, кредитор АТ "Міжнародний резервний банк" звернувся до суду (справа № 922/712/21) з позовною заявою про стягнення заборгованості з боржника та його поручителів за вищезазначеним кредитним договором, і як наслідок відбулось переривання строку позовної давності на підставі ч. 2 ст. 264 ЦК України.

Отже, враховуючи умови п. 11.6 Кредитного договору (з урахуванням внесених змін до цього пункту згідно Договору про внесення змін № 8 до Кредитного догвору № 37-В/12/68/ЮО), відповідно до яких за будь-якими вимогами сторін, які випливають з договору, зокрема, але не виключно: вимогами про стягнення заборгованості по кредиту, стягнення заборгованості по нарахованих процентах за користування кредитом, стягнення комісії, пені та ін. штрафних санкцій, звернення стягнення на майно, встановлюється позовна давність тривалістю 6 (шість) років, кредиторські вимоги АТ "Міжнародний резервний банк" до боржника були заявлені в межах строків позовної давності.

Щодо заявлених кредитором грошових вимог із заборгованості з процентів за користування кредитом суд зазначає наступне.

Згідно п. 6.2 кредитного договору за № 37-В/12/68/ЮО від 24.12.2012 (в редакції договору про внесення змін № 6 до вищевказаного кредитного договору від 05.09.2017) сторонами було визначено, що нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно протягом дії цього договору із розрахунку фактичної кількості днів у році - для Кредиту, наданого позичальнику в національній валюті. Нарахування відсотків починаеться з дня надання кредиту (включно). Нарахування відсотків повністю остаточно припиняеться в дань фактичного повернення кредиту в повному обсязі. Після спливу остатнього дня дії кредитної лінії, зазначеного в п.1.4. цього договору, розмір процентної ставки за користування кредитом залишається у розмірі, що діяв станом на останній день дії кредитної лінії та перераховується в подальшому (починаючи з дня спливу остатнього дня кредитної лінії й до дня фактичного повернення кредиту в повному обсязі) в розмірі та порядку, передбаченому цим договором. День повернення Кредиту не враховується при перерахуванні відсотків.

Як було зазначено вище, останній день повернення кредитної лінії відповідно до умов договору (п.1.1. ст.1 в редакції договору про внесення змін №6 до вищевказаного кредитного договору від 05.09.2017) 04.03.2018.

Відповідно до представленого кредитором розрахунку заборгованості з відсотків вбачається нарахування кредитором суми процентів з 24.12.2014 по 21.03.2023 на загальну суму 143.489.633,56 грн.

Згідно з положеннями ст.ст. 1048, 1049, 1054 ЦК України на підставі кредитного договору у позичальника виникає обов`язок з повернення наданих йому банком грошових коштів (кредиту) та сплати процентів у встановлені договором строки (терміни). Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (абз. 2 ч. 1 ст. 1048 зазначеного Кодексу).

Водночас, невиконання зобов`язання або виконання його з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, є порушеннями зобов`язання, що зумовлюють настання правових наслідків, встановлених договором або законом: зміни умов зобов`язання, сплати неустойки, тощо (ст.ст. 549, 610, 611 ЦК України).

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу, згідно з частиною 2 якої боржник, що прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стосовно застосування наведених вище норм матеріального права Велика Палата Верховного Суду неодноразово в своїх постановах (зокрема в постанові від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16) викладала висновок про те, що припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики в разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Натомість, в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно.

Суд звертає увагу, що вирішуючи виключну правову проблему щодо визначення періоду нарахування кредиторських вимог, що виникли у зв`язку з невиконанням договору банківського кредиту, які за своєю сутністю є процентами за користування кредитом, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16 дійшла висновку про відсутність таких підстав для відступу від наведеної правової позиції як: застарілість внаслідок розвитку в певній сфері суспільних правовідносин або їх правового регулювання, враховуючи зміни, що відбулися в суспільних відносинах, у законодавстві, практиці Європейського суду з прав людини; вади попереднього рішення чи групи рішень (їх неефективність, неясність, неузгодженість, необґрунтованість, незбалансованість, помилковість, зокрема внаслідок існування невідповідності критерію "якість закону" законодавчих норм, що призвело до різного тлумачення судами (колегіями, палатами) норм права).

Тобто, Велика Палата Верховного Суду України в зазначеній постанові у справі № 910/458/16 наголосила, що проценти відповідно до ст. 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за "користування кредитом" (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу).

Надання кредиту банком наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник (боржник), одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Проте, зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто, позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до ст. 1048 ЦК України, оскільки сплив строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги (позову до суду) про дострокове погашення кредиту змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору та строк зобов`язань між сторонами за таким кредитним договором вважається таким, що настав.

Отже, регулятивні відносини між сторонами кредитного договору обмежені, зокрема, часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг (строком кредитування та визначеними у його межах періодичними платежами).

Суд зазначає, що відповідно до змісту заяви кредитора з грошовими вимогами до боржника, банк нарахував проценти боржнику у розмірі 143.489.633,56 грн. за користування кредитом, відповідно до ст. 6 кредитного договору за № 37-В/12/68/ЮО від 24.12.2012 та згідно з редакцією договору про внесення змін №6 до вищевказаного кредитного договору від 05.09.2017 (ст. 6 "Проценти за користування кредитом") на підставі ст. 1048 ЦК України.

Вказана вище сума відсотків була нарахована кредитором в період з 24.12.2014 по 21.03.2023. Так, за період з 24.12.2014 по 04.09.2017 включно кредитором були нараховані відсотки боржнику за процентною ставкою 20-22,5% річних на суму основного боргу за кредитом у загальному розмірі 50 017 991,95 грн. За період з 24.09.2017 по 21.03.2023 (момент відкриття провадження у справі про банкрутство ПрАТ "Харківський підшипниковий завод"), після закінчення дії кредитної лінії 04.03.2018 та зверненням кредитора з позовом до боржника про стягнення заборгованості за кредитом до Господарського суду Харківської області (від 04.03.2021, вх. № 712/21) справа № 922/712/21 кредитором були нараховані боржнику відсотки за процентною ставкою 18% річних на суму основного боргу за кредитом у загальному розмірі 93 471 641,61 грн. Всього 143 489 633,56 грн.

П. 6.2. кредитного договору за № 37-В/12/68/ЮО від 24.12.2012 (в редакції договору про внесення змін № 6 від 05.09.2017) сторони домовилися про те, що в разі закінчення дії кредитної лінії повернення суми кредиту позичальник сплачує кредитору відсотки саме як міру відповідальності (в тому самому розмірі процентної ставки), якій він сплачував відсотки як плату за наданий кредит, до дня фактичного повернення кредиту у повному обсязі.

Суд звертає увагу, зокрема, що хоча зміст п. 6.2.ст.6 кредитного договору за № 37-В/12/68/ЮО від 24.12.2012 за редакцією договору про внесення змін №6 від 05.09.2017 до вищевказаного кредитного договору за № 37-В/12/68/ЮО від 24.12.2012 року розташований в розділах (статтях), які регулюють правомірну поведінку сторін (ст. 6 - "проценти за користування кредитом "), а не в окремому розділі (статі), що регулює відповідальність позичальника - боржника (ст. 10 кредитного договору - "Відповідальність сторін договору"), проте, у п.10.1. ст.10 кредитного договору "Відповідальність сторін договору" визначено, що боржник сплачує відсотки відповідно до ст.6 цього договору, що свідчить про узгодження сторонами певного розміру відсотків як міри відповідальності за неповернення кредиту після закінчення строку кредитування чи пред`явлення кредитором вимоги про стягнення боргу за кредитом (тобто у розмірі, що дорівнює відсоткам за правомірне користування кредитом відповідно до умов вищзевказаного кредитного договору).

Тлумачення правочину у розумінні статей 213, 637 ЦК України є встановлення його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні, усунення суперечностей та прогалин у трактуванні його положень.

Одним з рівнів тлумачення є врахування: мети правочину, змісту попередніх переговорів, усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніше в правовідносинах між собою), звичаїв ділового обороту; подальшої поведінки сторін; тексту типового договору; інших обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, тлумаченню підлягає зміст правочину або його частина за правилами, встановленими статтею 213 ЦК України.

У разі сумніву суд застосовує принцип Contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав). Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які "не були індивідуально узгоджені" (no individually negotiated), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір "під переважним впливом однієї зі сторін" (under the diminant sinfluence of the party)".

Отже, тлумачення та свіввідношення положень вищенаведеного кредитного договору визначає та встановлює між сторонами можливість нарахування відсотків на суму основного боргу, як міру відповідальності, за період після закінчення строку кредитування (або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту чи стягнення боргу). На підставі вищенаведеного, перевіривши надані до заяви з грошовими вимогами розрахунки, суд дійшов висновку, що вимоги кредитора до боржника в частині нарахування відсотків за користування кредитом у загальному розмірі 143.489.633,56 грн є обгрунтованими, тому відхиляє заперечення боржника у відзиві на заяву з грошовими вимогами щодо неправомірності розрахунку в частині нарахованих процентів за Кредитним договором.

Щодо нарахування кредитором сум пені за прострочення повернення заборгованості за тілом кредиту і за прострочення сплати процентів за користування кредитом суд зазначає таке.

Згідно з заявою з грошовими вимогами кредитор просить суд визнати суми пені за прострочення повернення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 73.195.271,13 грн та суми пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом у розмірі 28.131.703,68 грн, які виникли на підставі кредитного договору за № 37-В/12/68/ЮО від 24.12.2012 (в редакції договору про внесення змін № 6 до цього договору від 05.09.2017).

Відповідно до п. 10.1., 10.2. ст. 10 кредитного договору за № 37-В/12/68/ЮО від 24.12.2012 (в редакції договору про внесення змін № 6 до цього договору від 05.09.2017) кредитором може бути нарахована боржнику пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який стягується пеня, від простроченої суми за кожний день прострочення.

Відповідно до пункту 10.2. Кредитного договору нарахування пені починається з першого дня прострочення виконання зобов`язання, зазначенного у п.10.1. цього Договору і припиняється згідно чинного законодавства через 6 місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, але у будь-якому випадку не раніше дня виконання позичальником (боржником) зобов`язання, за несвоечасне виконання якого така пеня була застосована до Позичальника (боржника). При цьому остатннім днем нарахування пені є день фактичного погашення заборгованості, в зв`язку з виникненням якої нараховувалась пеня.

Боржник та розпорядник майна грошові вимоги з пені не визнають у повному обсязі, оскільки кредитором не надано обгрунтованих розрахунків сум пені, нарахуванння пені було здійснено кредитором у період більший ніж за шість місяців відповідно до умов договору.

Суд зазначає, що господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно - господарські санкції (частини перша, друга статті 217 Господарського кодексу України). Штрафними санкціями відповідно до частини першої статті 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За змістом положень частин четвертої і шостої статті 231 Господарського кодексу України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. Розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Отже, наведеною нормою передбачено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається із дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконано, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Суд зауважує, що для вирішення цього спірного питання необхідно здійснити тлумачення п. 10.2. ст.10 кредитного договору за № 37-В/12/68/ЮО від 24.12.2012 (в редакції змін № 6 до цього договору від 05.09.2017) відповідно до приписів статей 213, 637 ЦК України та встановити дійсний зміст цього пункту договору відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні та з метою усунення суперечностей та прогалин у трактуванні його положень.

Відповідно до частини 1 статті 637 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 ЦК України. У частинах 3 та 4 статті 213 ЦК України визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення.

Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів.

Другим рівнем тлумачення (у разі, якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину, а також з чого вони виходили при його виконанні.

Третім рівнем тлумачення (при без результативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніш в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення.

Аналіз змісту а), б) п. 10.1. ст.10 кредитного договору за № 37-В/12/68/ЮО від 24.12.2012 в редакції змін № 6 до цього договору від 05.09.2017 р. дозволяють визначити положення, відповідно до яких сторони (кредитор та боржник) визначили можливість нарахування пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від простроченної суми за кожень день прострочення.

У п. 10.2. ст.10 кредитного договору за № 37-В/12/68/ЮО від 24.12.2012 в редакції змін № 6 до цього договору від 05.09.2017 р. сторонами було погоджено початок і тривалість строку нарахування пені тапорядок припинення нарахування пені. Так, нарахування пені, починається з першого дня прострочення виконання зобов`язання, зазначенного у п. 10.1. цього Договору і припиняється згідно чинного законодавства через 6 місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Таким чином, сторони у своєму волевиявленні погодили нарахування пені за порушення строків поверення кредиту та процентів за правомірне нарахування кредиту протягом 6 місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано та визначили відсутність волевиявлення у сторін за вказаним договором на зміну строку нарахування пені за період більше ніж за 6 місяців.

Тлумачення п.10.1. цього Договору після слів "...але у будь-якому випадку не раніше дня виконання позичальником (боржником) зобов`язання, за несвоечасне виконання якого така пеня була застосована до Позичальника (боржника)." При цьому останнім днем нарахування пені є день фактичного погашення заборгованості, в зв`язку з виникненням якої нараховувалась пеня, на думку суду не свідчить про те, що сторони погодили інший чи більший, ніж 6 місяців, термін нарахування пені.

Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які "не були індивідуально узгоджені" (no individually negotiated), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір "під переважним впливом однієї зі сторін" (under the diminant sinfluence of the party)".

У цьому випадку суд має право застосовати принцип Contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав). (Постанова об`єднаної палати Касаційного цівільного суду від 18.04.2018 р. у справі № 753/11000/14-ц).

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Крім того, заявником у розрахунку заборгованості пені за прострочення повернення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 73.195.271,13 грн та суми пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом у розмірі 28.131.703,68 грн було визначено різні періоди нарахування пені з 02.07.2015 по 05.09.2017 та з 28.09.2017 по 27.08.2020, відповідно до яких неможливо визначити відповідний 6 місячний термін нарахування пені кредитором боржнику та перевірити відповідну суму нарахування пені кредитором за цей строк, оскільки нарахування пені відбувалося у період з 02.07.2015 по 05.09.2017 та у російский рублях (у грівневому єквіваленті ), а з 28.09.2017 по 27.08.2020 сума боргу постійно змінювалась, що документально підтвердити не вбачається можливим за поданими до суду документами та розрахунками.

Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного в постановах від 26.02.2019 у справі № 908/710/18, від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17, у справі про банкрутство господарський суд не розглядає по суті спори стосовно заявлених до боржника грошових вимог, а лише встановлює наявність або відсутність відповідного грошового зобов`язання боржника шляхом дослідження первинних документів (договорів, накладних, актів тощо) та (або) рішення юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення відповідного спору.

На підставі вищенаведеного, суд дійшов переконливого висновку, що грошові вимоги в частині нарахування пені за прострочення повернення заборгованості за тілом кредита та пені за прострочення сплати процентів за користування кредитом у загальному розмірі 101.326.975,00 грн є необгрунтованим та спростовується наявними у справі доказами.

Крім того, заявник звернувся до суду з даною заявою з грошовими вимогами до боржника ТОВ «ЛКМЗ», який є поручителем щодо зобов`язань за Кредитним договором на підставі договору поруки від 05.09.2017 № б/н.

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до п. 4.1. Договору поруки № 37-В/12/68/ЮО від 24.12.2012 Боржник та Поручитель відповідають перед Банком за порушення обов`язків, перелічених у ст. 2 цього Договору, як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед Банком у тому ж обсязі, що і Боржник.

Відповідно до правової позиції, що викладена в постанові Верховного Суду у справі № 910/23952/15 від 16.08.2023, «тлумачення абз. 3 ч. 2 ст. 45 КУзПБ у взаємозв`язку з пооженнями статей 572, 575, 589 Цк України, статей 7, 11, 17, 18 Закону України «Про іпотеку» та стей 12, 19, 28 Закону України «Про заставу» свідчить, що вимоги забезпеченого кредитора, якщо інше не обумовлено договором застави (іпотеки) та немає заяви такого кредитора про повну чи часткову відмову від забезпечення, до майнового поручителя, який не є боржником в основному зобов`язанні, є забезпеченими в цілому незалежно від облікової оцінки заставного (іпотечного) майна визначеної сторонами в договорі застави (іпотеки).

З огляду на похідний (акцесорний) характер виникнення зобов`язання, визначаючи розмір кредитних вимог до боржника іпотекодавця (заставодавця), за наявності провадження у справі про банкрутство основного боржника, зобов`язані враховувати розмір кредиторських вимог, визнаних такій справі про банкрутство основоного боржника, під час встановлення та визначення розміру кредиторських вимог до боржника іпотекодавця.»

Коливання курсу валют, що призвело до курсової різниці в розмірі сум кредиторських вимог до основного боржника та поручителя, незалежно від валюти, якою сторони договору погодили здійснювати погашення заборгованості, не можна розцінювати як підставу для визначення за акцесорним зобов`язанням іншого розміру кредиторських вимог, ніж були визнані господарським судом з подальшим зазначенням у судовому рішенні розміру зобов`язання у гривні під час розгляду кредиторських вимог у справі про банкрутство основного боржника».

З урахуванням того, що порука є видом забезпечення виконання зобов`язання та має похідний (акцесорний) характер від основного зобов`язання, до даних правовідносин слід застосовувати підхід, аналогічний тому, що застосовується до правовідносин за участі майнових поручителів.

Згідно ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За таких обставин, судом під час встановлення та визначення розміру кредиторських вимог АТ «МР БАНК» до боржника - ТОВ «ЛКМЗ», який є поручителем щодо зобов`язань за Кредитним договором, враховується розмір кредиторських вимог АТ «МР БАНК», що були визнані ухвалою суду Господарського суду Харківської області від 04.04.2024 у справі № 922/2523/22 про банкрутство ПрАТ «ХАРП» (основного боржника за вказаним Кредитним договором), яка станом на момент постановлення судом даної ухвали набрала законної сили та в апеляційному порядку не скасована.

Відповідно до ч. 3 ст. 13, ч. 1 ст. 74, ч. 1 ст. 76, ч. 1 ст. 77, ст. 78, 79 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку посилається сторона, як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підставі зазначеного, оцінивши надані заявником - АТ «МР БАНК» на підтвердження заявлених грошових вимог докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів щодо їх належності, допустимості та достовірності, враховуючи, що станом на момент постановлення судом цієї ухвали в матеріалах справи відсутні докази погашення боржником заборгованості перед заявником в частині заборгованості за тілом кредиту в сумі 104.014.006,00 грн та в частині заборгованості за процентами в сумі 143.489.633,56 грн, суд дійшов висновку, що грошові вимоги заявника до боржника на загальну суму 247.503.639,56 грн є обґрунтованими та такими, що підтверджені матеріалами справи, тому визнає грошові вимоги в зазначеній частині. В решті грошові вимоги в частині пені на загальну суму 101.326.974,81 грн (з яких: пеня за прострочення повернення заборгованості за тілом кредиту - 73.195.271,13 грн та пеня за прострочення повернення сплати процентів за користування кредитом - 28.131.703,68 грн) судом відхиляються у зв`язку з їх необгрунтованістю та безпідставністю.

За змістом ч. 6 ст. 45 КУзПБ, за результатами розгляду заяв з вимогами кредиторів, заявлених після закінчення строку, встановленого для їх подання, господарський суд постановляє ухвалу про визнання чи відхилення (повністю або частково) вимог таких кредиторів, яка набирає законної сили негайно після її оголошення, може бути оскаржена у встановленому цим Кодексом порядку та є підставою для внесення відомостей про таких кредиторів до реєстру вимог кредиторів.

Згідно ч. 4 ст. 45 КУзПБ, кредитори, вимоги яких заявлені після завершення строку, визначеного частиною першою цієї статті, є конкурсними, однак не мають права вирішального голосу на зборах та комітеті кредиторів.

Таким чином, визнані судом грошові вимоги АТ «МР БАНК» на загальну суму 247.503.639,56 грн (з яких: заборгованість за тілом кредиту - 104.014.006,00 грн та заборгованість по процентам за користування кредитом - 143.489.633,56 грн), які виникли до відкриття провадження у даній справі, - є конкурсними та підлягають включенню розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів, а також включенню до зазначеного реєстру підлягає сплачений заявником судовий збір за подання заяви з грошовими вимогами до боржника в розмірі 5368,00 грн.

Разом з тим, оскільки встановлений ч. 1 ст. 45 КУзПБ 30-тиденний строк на подання заяв з грошовими вимогами кредиторів до боржника у даній справі сплинув 18.08.2023, тоді як заява АТ «МР БАНК» з грошовими вимогами надійшла до суду 30.10.2023, тобто з пропуском зазначеного строку понад 2 місяці, АТ «МР БАНК» являється конкурсним кредитором, що не має права вирішального голосу на зборах та комітеті кредиторів.

Керуючись ст. 129-1 Конституції України, ст. 44-45, 47 КУзПБ, ст. 11, ч. 3 ст. 13, ст. 73, ч. 1 ст. 74, ст. 75, ст. 86, ст. 232-236 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Визнати грошові вимоги Акціонерного товариства Міжнародний резервний банк до боржника частково на суму 247.503.639,56 грн (з яких: заборгованість за тілом кредиту - 104.014.006,00 грн та заборгованість по процентам за користування кредитом - 143.489.633,56 грн).

2. В решті грошові вимоги в частині стягнення пені на загальну суму 101.326.974,81 грн (з яких: пеня за прострочення повернення заборгованості за тілом кредиту - 73.195.271,13 грн та пеня за прострочення повернення сплати процентів за користування кредитом - 28.131.703,68 грн) відхилити.

3. Визнати такими, що підлягають відшкодуванню, витрати по сплаті судового збору за подання заяви з грошовими вимогами до боржника в розмірі 5368,00 грн.

4. Зобов`язати розпорядника майна включити визнані грошові вимоги до реєстру вимог кредиторів згідно з положеннями Кодексу України з процедур банкрутства.

5. Ухвалу направити розпоряднику майна, боржнику, кредиторам.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Східного апеляційного господарського суду протягом 10 днів з дня складення повного тексту ухвали в порядку, передбаченому ст. 254-259 ГПК України та ст. 9, ч. 6 ст. 45 КУзПБ.

Повний текст ухвали складено та підписано 11.03.2025.

Суддя Новікова Н.А.