ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
УХВАЛА

м. Хмельницький

"04" березня 2025 р. Справа № 924/36/25

Господарський суд Хмельницької області у складі

судді Крамара С.І., розглянувши матеріали

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дом "Тісса", м. Хмельницький

до Хмельницької міської ради, м. Хмельницький

про визнання незаконним та скасування пункту 3 рішення позачергової тридцять п`ятої сесії Хмельницької міської ради №74 від 10 листопада 2023 року "Про розгляд клопотання ТОВ "Торговий дом "Тісса"

Представники сторін:

від позивача: Мартинкова О.Л. - згідно Витягу з ЄДР;

від відповідача: Демчук Л.Г. - згідно Виписки з ЄДР.

В судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини ухвали.

Суть спору. 07.01.2025 на адресу Господарського суду Хмельницької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дом "Тісса", м. Хмельницький до Хмельницької міської ради, м.Хмельницький про визнання незаконним та скасування пункту 3 рішення позачергової тридцять п`ятої сесії Хмельницької міської ради №74 від 10 листопада 2023 року "Про розгляд клопотання ТОВ "Торговий дом "Тісса".

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 10.11.2023 Хмельницька міська рада прийняла рішення №74, відповідно до якого відмовила позивачу в передачі в користування земельних ділянок на яких розташоване належне йому нерухоме майно (к.н. :09:001:0149 та к.н. :09:001:0150). А натомість надала в оренду земельну ділянку площею 137м2 по Львівському шосе, 2, к.н. :09:001:0154. Зазначає, що п.3 вказаного рішення прийнято без достатньої правової підстави, з порушенням процедури передачі землі в оренду, без клопотання позивача та без наявності документального підтвердження знаходження на даній земельній ділянці нерухомості позивача. Зауважує, що рішення суперечить актам цивільного законодавства та порушує цивільні права ТОВ „ТД „Тісса, оскільки міська рада вимагає укласти з товариством договір оренди щодо вказаної, наданої в оренду, земельної ділянки та звернулась із відповідним позовом (справа №924/800/24) до суду.

Ухвалою від 20.01.2025 судом прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі №924/36/25 в порядку розгляду за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 11.02.2025 підготовче засідання було відкладено.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги, просив суд їх задовольнити з підстав викладених в позовні заяві. Заперечив щодо закриття провадження у справі. Вказав, що позовні вимоги по справі №924/1015/23 про скасування рішення Хмельницької міської ради №74 від 10.11.2023 не є поданням такого ж позову, оскільки в даному позові відмінними є як підстави позовних вимог, так і предмет (скасування рішення в частині).

Представник відповідача в судовому засіданні, у поданому відзиві та клопотанні про закриття провадження від 03.02.2025 заперечив щодо заявлених позовних вимог. Просив суд закрити провадження у даній справі, оскільки позов подано між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав що й у справі №924/1015/23, в якій рішення набрало законної сили. Вказує, що рішення міської ради №74 від 10.11.2023 було предметом дослідження у справі №924/1015/23, а підставами позовних вимог позивач зазначає ставлення під сумнів формування земельних ділянок, яке вже було розглянуто неодноразового, в тому числі і в суді.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, дослідивши заяву про закриття провадження у справі, судом встановлено та враховано наступне.

Закриття провадження у справі є формою закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Перелік підстав закриття провадження у справі визначений у статті 231 Господарського процесуального кодексу України, є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Положеннями пункту 3 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо суд встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пунктів 2, 4, 5 частини першої статті 175 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною другою статті 175 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 175 Господарського процесуального кодексу України підставою для закриття провадження у справі є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

З системного аналізу положень зазначених норм вбачається, що закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини 1 статті 175 Господарського процесуального кодексу України можливе за умови, якщо рішення господарського суду або іншого органу, який вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, набрало законної сили, не змінено і не скасовано у відповідній частині в передбаченому законом порядку. За відсутності таких умов заінтересована особа вправі звернутися з позовом до господарського суду на загальних підставах.

Передбачені нормами статей 15, 16 Цивільного кодексу України способи захисту порушеного права або охоронюваного законом інтересу мають бути спрямовані на відновлен0ня прав та інтересів позивачів.

Враховуючи вказане положення слід вважати, що позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Зі змісту позовної заяви, яка є предметом розгляду у даній справі вбачається, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дом „Тісса просить визнати незаконним та скасувати пункт 3 рішення позачергової тридцять п`ятої сесії Хмельницької міської ради №74 від 10 листопада 2023 року "Про розгляд клопотання ТОВ "Торговий дом "Тісса".

Як на підставу позову позивач посилається на те, що спірний пункт рішення ради призвів до порушення прав ТОВ „ТД „Тісса в частині щодо зобов`язання укладення договору оренди землі, щодо ділянки, яка не має до товариства жодного відношення і радою порушено процедуру передачі землі в оренду.

Судом встановлено, що в провадженні господарського суду області перебувала справа №924/1053/24 Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дом "Тісса" м. Хмельницький до: 1) Хмельницької міської ради м. Хмельницький; 2) Міського комунального підприємства ринок "Ранковий" м. Хмельницький; 3) Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області м. Хмельницький про: визнання недійсним та скасування пункту 6 рішення позачергової двадцять дев`ятої сесії Хмельницької міської ради №82 від 02 червня 2023 року; визнання недійсним та скасування рішення позачергової тридцять третьої сесії Хмельницької міської ради №78 від 15 вересня 2023 року "Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки"; визнання протиправною та скасування державної реєстрації земельних ділянок з кадастровими номерами 68.10100000:09:001:0153 та :09:001:0154; визнання протиправною та скасування державної реєстрації права власності Територіальної громади міста Хмельницького в особі Хмельницької міської ради на земельну ділянку кадастровий номер :09:001:0153 площею 0,4465га; визнання протиправною та скасування державної реєстрації права постійного користування МКП - ринок "Ранковий" на земельну, ділянку кадастровий номер :09:001:0153 площею 0,4465 га; визнання протиправною та скасування державної реєстрації права власності Територіальної громади міста Хмельницького в особі Хмельницької міської ради на земельну ділянку кадастровий номер :09:001:0154 площею 0,0137га; зобов`язання Головне управління Держгеокадастру в Хмельницькій області поновити у Державному земельному кадастрі запис про земельну ділянку кадастровий номер :09:001:0149; визнання укладеним договору оренди землі від 23.10.2023; визнання недійсним та скасування рішення позачергової тридцять п`ятої сесії Хмельницької міської ради №74 від 10.11.2023 "Про розгляд клопотання ТОВ "Торговий дом "Тісса".

Предметом позову у справі №924/1015/23, зокрема, було визнання недійсним та скасування рішення позачергової тридцять п`ятої сесії Хмельницької міської ради №74 від 10.11.2023 "Про розгляд клопотання ТОВ "Торговий дом "Тісса".

Рішенням суду області у справі №924/1015/23 від 22.01.2024 (набрало законної сили), яке залишене постановами Північно-західного апеляційного господарського суду від 25.04.2024 та Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.08.2024 без змін, у задоволенні позовних вимог ТОВ "Торговий дом "Тісса", в тому числі про визнання недійсним та скасування рішення позачергової тридцять п`ятої сесії Хмельницької міської ради №74 від 10.11.2023, відмовлено.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 у справі №9901/433/18 визначено, що при зміні однієї альтернативної позовної вимоги іншою, або при виділенні з позову, який вже заявлено, частини позовних вимог в окремий позов, тотожність предмета позову зберігається.

З огляду на зазначене, предмет позову ТОВ „ТД „Тісса по даній справі та по справі №924/1015/23 є тотожними.

Проаналізувавши зміст позовної заяви, яка є предметом розгляду у даній справі та зміст позовної заяви, яка була предметом розгляду у справі №924/1015/23, судом звернуто увагу, що в обох випадках позивач обґрунтовує своє право на звернення до суду порушенням права на користування земельною ділянкою на якій розташоване його нерухоме майно.

При цьому, суд зауважує, що доводи позивача про те, що підстави позову є іншими з посиланням на інші обставини, не знаходять свого правового обґрунтування, оскільки не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального та процесуального права (пункт 7.43. постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі №924/1473/15 (провадження №12-15гс19)).

Судом також враховано, що для встановлення тотожності підстав позову визначальне значення має коло обставин та фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги та не є зміною підстав позову викладення одних і тих же обставин, але в іншій стилістичній формі або із зазначенням обставин, які були відомі заявникові під час подання ним первісної заяви, але були названі ним інакше.

Так, при вирішенні справи №924/1015/23, на основі доданих ТОВ "Торговий дом "Тісса" доказів та наведеного обґрунтування, констатовано, що позивачем не доведено порушення його прав на отримання у користування земельної ділянки, необхідної для обслуговування належних йому на праві власності об`єктів нерухомості, а ухвалюючи спірні рішення Хмельницька міська рада, діяла від імені власника - територіальної громади міста, в межах своєї компетенції, визначеної відповідно до статті 140 Конституції України, статей 26, 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", статей 12, 116, 124 ЗК України, статті 4 Закону України "Про оренду землі", здійснюючи правомочності власника щодо розпорядження земельними ділянками комунальної власності.

Вказані обставини також окреслено судом в рішенні по справі №924/800/24 від 21.11.2024 (залишено без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 03.02.2025) за позовом Хмельницької міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дом "Тісса" про визнання укладеним договору оренди земельної ділянки загальною площею 137 м.кв. з кадастровим номером :09:001:0154, яка розташована в м. Хмельницькому, по Львівському шосе, 2 для обслуговування комплексу будівель, яким задоволено позовні вимоги.

З огляду на зазначене, позивачем не спростовано тотожності підстав позовних вимог у даній справі та справі №924/1015/23, а з рішення суду №924/1015/23 протилежного не вбачається.

Отже, інший словесний виклад правових обґрунтувань вимог, заявлених на розгляд суду у справі №924/36/25, не змінює правової природи таких вимог, їх предмет та підстави в цілому, що свідчить про те, що фактично позивач у межах цієї справи просить суд повторно переглянути питання щодо передачі в користування земельних ділянок на яких розташоване його майно, яке отримало своє остаточне вирішення в межах розгляду справи №924/1015/23.

Суд зауважує, що неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду в тотожній справі, яке набрало законної сили, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Після набрання рішенням законної сили позивач не може знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги з тих самих підстав. У разі ж незгоди із вирішенням судом позовних вимог у справі №924/1015/23 позивач мав право оскаржити судове рішення у цій справі в апеляційному та касаційному порядках, що він і зробив, проте за результатами такого розгляду його скарги були залишенні без задоволення.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Положеннями статті 18 Господарського процесуального кодексу України, яка кореспондується зі статтею 326 цього кодексу встановлено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (рішення Суду у справах: SovtransavtoHolding v. Ukraine, no. 48553/99, §77, від 25 липня 2002 року; Ukraine-Tyumen v. Ukraine, no. 22603/02, §§ 42 та 60, від 22 листопада 2007 року) (пункт 4 Інформаційного листа Вищого господарського суду України "Про Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та юрисдикцію Європейського суду з прав людини" від 18 листопада 2003 року №01-8/1427).

Відповідно до пунктів 33, 34 рішення Європейського суду з прав людини від 19 лютого 2009 року у справі "Христов проти України" одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (справа "Брумареску проти Румунії", п. 61).

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу resjudicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі.

Враховуючи вказані вище положення суд зазначає, що подання позивачем нового позову між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав, з яких прийнято рішення у справі №924/1015/23, яке набрало законної сили, фактично свідчить про намагання добитися повторного розгляду справи та нового її вирішення, що не відповідає принципу юридичної визначеності та суперечить положенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, оскільки є таке, що набрало законної сили, рішення між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, суд дійшов висновку про закриття провадження у даній справі на підставі пункту 3 частини першої статті 231 ГПК України.

Враховуючи викладене, суд вважає за належне задовольнити заяву про закриття провадження у справі від 03.02.2025 та провадження у справі №924/36/25 закрити.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.185 ГПК України, за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу, зокрема, про закриття провадження у справі.

Згідно ч.3 ст.231 ГПК України, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Як передбачено ч.4 ст.231 ГПК України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Суд інформує позивача, що пункт 5 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" передбачає повернення сплаченого судового збору у разі закриття провадження (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), втім, таке повернення здійснюється судом лише за наявності клопотання особи, яка його сплатила.

Оскільки клопотання про повернення судового збору не подано, у суду відсутні підстави для їх повернення з бюджету.

Керуючись статтями 4, 20, 231, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Провадження у справі №924/36/25 закрити.

Ухвала оголошена та набрала законної сили 04.03.2025, а також може бути оскаржена в порядку та строки передбачені ст.ст. 255-257 ГПК України.

Повний текст ухвали складено 10.03.2025.

Суддя С.І. Крамар