РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

10.03.2025Справа № 910/599/25

Господарський суд міста Києва в складі судді Привалова А.І., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без виклику учасників

справу № 910/599/25

за позовом Київського обласного центру зайнятості

до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області

про стягнення 68061,62 грн

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернувся Київський обласний центр зайнятості з позовною заявою до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області про стягнення 68 061,62 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що виплачена гр. ОСОБА_1 допомога в розмірі 68061,62 грн. по безробіттю підлягає відшкодуванню відповідачем (роботодавцем) на підставі частини четвертої статті 35 Закону № 1533-III "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", як сума виплаченого забезпечення та вартість наданих соціальних послуг безробітному, у зв`язку з поновленням його на роботі за рішенням суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.01.2025 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін. При цьому, суд зобов`язав відповідача подати відзив на позовну заяву з доданням доказів, що підтверджують викладені в ньому обставини протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали.

30.01.2025 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, що на виконання рішення Київського окружного адміністративного суду ОСОБА_1 було поновлено на посаді оперуповноваженого сектору карного розшуку Фастівського міського відділу обслуговування м. Фастова та Фастівського району та виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Згідно з частиною другою статті 235 КЗпП при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Отже, виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу. Законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обстави. Відповідно до правової позиції Верховного суду при прийнятті судами рішення про обрахування часу вимушеного прогулу не допускається посилання на п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року щодо відрахування з суму часу вимушеного прогулу суму яку отримувала особа в час прогулу. При цьому, статтею 235 КЗпП не передбачено можливості зменшити середній заробіток за час вимушеного прогулу за певних обставин. А норма абзацу другого п. 32 постанови №9, що раніше дозволяла такі дії була написана з урахуванням вимог ч. 3 ст. 117 КЗпП, а ч. 3 була вилучена зі ст. 117 Кодексу в 2005 році.

Відповідно до частин 2, 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкову державне соціальне страхування на випадок безробіття», застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Тому, враховуючи вищевикладене, задоволення позову в даній справ призведе до того, що ГУ МВС України в Київській області буде притягнуто до подвійної відповідальності, що суперечить приписам ст. 61 Конституції України.

10.02.2025 на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

20.02.2024 на адресу суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

Відповідно до ч. 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 розділу ІІІ Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (ч. 2 ст. 161 Господарського процесуального кодексу України).

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження судом досліджено позовну заяву, відзив на позов, відповідь на відзив, заперечення на відповідь на відзив.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києв

УСТАНОВИВ:

Наказом ГУ МВС України в Київській області від 09.11.2020 №11 о/с "По особовому складу" звільнено капітана міліції ОСОБА_1 , оперуповноваженого сектора карного розшуку Фастівського міського відділу (з обслуговування міста Фастова та Фастівського району), з 09.11.2020 відповідно до п. 63 "з" (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом, на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України (скорочення чисельності штату).

12.11.2020 ОСОБА_1 звернувся до Фастівської міськрайонної філії Київського обласного центру зайнятості із заявою про призначення (поновлення) виплати допомоги по безробіттю та із заявою про надання (поновлення) статусу безробітного, в якій просив надати статус безробітного до вирішення питання працевлаштування відповідно до Закону України "Про зайнятість населення".

Позивачем було призначено ОСОБА_1 допомогу по безробіттю та розпочато виплату з 10.12.2020 відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".

Разом з тим, постановою Київського окружного адміністративного суду від 08.06.2021 у справі №320/13717/20 визнано протиправним та скасовано наказ Ліквідаційної комісії Головного управління МВС України в Київській області №11 о/с від 09.11.2020 "По особовому складу" в частині звільнення з займаної посади капітана міліції ОСОБА_1 , оперуповноваженого сектору карного розшуку Фастівського міського відділу (обслуговування міста Фастова та Фастівського району) з 09.11.2020. Поновити ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого сектора карного розшуку Фастівського міського відділу (з обслуговування міста Фастова та Фастівського району) з 10.11.2020. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.12.2021 у справі №320/13717/20 зазначене рішення залишено без змін.

Наказом Головного управління МВС України в Київській області від 23.07.2021 №8 о/с на підставі постанови Київського окружного адміністративного суду від 08.06.2021 у справі №320/13717/20, листа члена ліквідаційної комісії від 06.07.2021 №5046, скасовано пункт наказу Головного управління від 09.11.2020 №11 о/с в частині звільнення капітана міліції ОСОБА_1 (М-118620) оперуповноваженого сектору карного розшуку Фастівського міського відділу ( обслуговування міста Фастова та Фастівського району), з 09.11.2020 та поновлено капітана міліції ОСОБА_1 (М-118620) на посаді оперуповноваженого сектору карного розшуку Фастівського міського відділу ( обслуговування міста Фастова та Фастівського району) Головного управління МВС України в Київській області, з 10.11.2020.

Згідно з доводами позивача, які не заперечуються відповідачем за період з 12.11.2020 по 23.07.2021 ОСОБА_1 Фастівською міськрайонною філією Київського обласного центру зайнятості виплачено допомогу по безробіттю в сумі 68061,62 грн.

Таким чином, незаконність звільнення з посади вищевказаної особи Головним управлінням МВС України в Київській області, встановлена судовим рішенням, що, зокрема і стало підставою для втрати заробітної плати та в подальшому - для призначення та виплати ОСОБА_1 допомоги по безробіттю.

Відповідно до Акту відповідача №61 від 11.08.2021 розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України "Про зайнятість населення", розслідуванням встановлено: гр. ОСОБА_1 зареєстрований в центрі зайнятості як безробітний з 12.11.2020, з 12.11.2020 йому призначено допомогу по безробіттю та розпочата виплата з 10.12.2020 відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття"; на підставі рішення Київського окружного адміністративного суду від 08.06.2021 №320/13717/20 видано Наказ №8 о/с від 23.07.2021 про поновлення ОСОБА_1 на посаді оперуповноваженого сектору карного розшуку Фастівського міського відділу (обслуговування міста Фастова та Фастівського району) Головного управління України в Київській області за рішенням суду, з 10.11.2020.

Керуючись абзацом 1 пункту 4 статті 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", пунктами 6, 7 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого Наказом міністерства праці та соціальної політики України, Державно податкової адміністрації України 13.02.2009 №60/62 щодо повернення суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному в зв`язку з поновленням його на роботі за рішенням суду Фастівською міськрайонною філією Київського обласного центру зайнятості винесено наказ від 12.08.2021 №41 про повернення коштів в зв`язку з поновленням на роботі за рішенням суду.

Фастівською міськрайонною філією Київського обласного центру зайнятості на адресу Фастівського міського відділу (обслуговування міста Фастова та Фастівського району) Головного управління МВС України в Київській області направлялась претензія від 18.02.2021 №506/34.05/34.01-33 про повернення коштів в зв`язку з поновленням на роботі за рішенням суду на суму 68061,62 грн.

Також, Фастівська міськрайонна філія Київського обласного центру зайнятості зверталась до ГУ МВС України в Київській області та до Фастівського міського відділу (обслуговування міста Фастова та Фастівського району) Головного управління МВС України в Київській області з повторною претензією від 16.12.2021 №758/34.05/34.01-33 про повернення коштів, однак станом на дату звернення до суду з позовом кошти останнім не повернуто.

Зазначені вище обставини відповідачем не заперечуються, але як у своєму відзиві на позовну заяву, так і в апеляційній скарзі останній просить суд відмовити у задоволенні позову, оскільки на думку відповідача заявлені до стягнення кошти мають стягуватися не з відповідача, а із застрахованої особи ОСОБА_1 відповідно до частини 2, 3 статті 36 Закону № 1533-III. Крім того, відповідач вважає, що стягнення має відбуватись з ГУ МВС у Київській області.

Оскільки, сплачена позивачем сума коштів у розмірі 68061,62 грн допомоги по безробіттю роботодавцем ОСОБА_1 не відшкодована, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.

Згідно з ст. 4 Цивільного кодексу України актами цивільного законодавства є також інші закони України, які прийняті відповідно до Конституції України.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття визначаються Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".

Частиною 1 ст. 3 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" визначено, що законодавство про страхування на випадок безробіття складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, Закону України "Про зайнятість населення" та інших нормативно - правових актів, що регулюють відносини у сфері страхування на випадок безробіття, а також міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно із п. 8 ст. 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", страховим випадком є подія, через яку застраховані особи втратили заробітну плату (грошове забезпечення) або інші передбачені законодавством України доходи внаслідок втрати роботи з незалежних від них обставин та зареєстровані в установленому порядку як безробітні, готові та здатні приступити до підходящої роботи і дійсно шукають роботу.

Відповідно до п. 10, п. 11 ст. 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", роботодавцем є власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання та фізичні особи, які використовують найману працю, найманий працівник - це фізична особа, яка працює за трудовим договором (контрактом) на підприємстві, в установі та організації або у фізичної особи.

За положеннями п. 2 ч. 1 ст. 31 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", виплата допомоги по безробіттю припиняється з дня поновлення безробітного на роботі за рішенням суду.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 45 Закону України "Про зайнятість населення", реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється у разі поновлення на роботі за рішенням суду, що набрало законної сили.

Абзацом 6 частини 1 статті 34 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" визначено право Фонду стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, а також незаконно виплачені безробітному суми матеріального забезпечення в разі неповідомлення роботодавцем Фонду про прийняття його на роботу.

Відповідно до абз. 1 ч. 4 ст. 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" із роботодавця утримуються сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Таким чином, положеннями ст. 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" передбачено право фонду стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду та обов`язок роботодавця відшкодувати суму виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

При цьому достатньою умовою для відшкодування роботодавцем суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному є факт поновлення безробітного на роботі за рішенням суду.

Аналогічна правова позиція наведена в постановах Верховного Суду від 12.06.2018 року у справі №914/2087/17, від 06.07.2018 у справі №921/220/17-г/16, від 09.07.2018 у справі №914/1875/17, від 06.07.2018 у справі №921/220/17-г/16, в яких зазначено, що за положеннями ч. 4 ст. 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" саме судове рішення про поновлення на роботі може бути правовою підставою для стягнення з працедавця суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному.

Але, обов`язок роботодавця відшкодувати Фонду вартість послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду виникає тільки у випадку, коли працівника звільнено незаконно і саме через цю подію застрахована особа втратила заробітну плату і була вимушена стати на облік як безробітна та отримувати страхові виплати.

Так, у постанові Верховного Суду від 06.07.2018 №921/220/17-г/16 судом зроблено висновок, що обов`язок роботодавця відшкодувати Фонду загальнообов`язкового державного страхування України на випадок безробіття вартість соціальних послуг, наданих безробітному, в разі поновлення його на роботі за рішенням суду виникає у тому випадку, якщо невиконання власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю потягло за собою незаконне звільнення з роботи застрахованої особи і саме через цю подію така особа втратила заробітну плату і була вимушена стати на облік як безробітна та отримувати страхові виплати.

Як установлено судом та не заперечується сторонами, на підставі постанови Київського окружного адміністративного суду від 08.06.2021 справа №320/13717/20 ОСОБА_1 поновлений на посаді оперуповноваженого сектору карного розшуку Фастівського міського відділу (обслуговування міста Фастова та Фастівського району) Головного управління України в Київській області з 10.11.2020.

Крім того, вказаною постановою визнано протиправним та скасовано наказ № 11 о/с від 09.11.2020 про звільнення з займаної посади капітана міліції ОСОБА_1 , оперуповноваженого сектору карного розшуку Фастівського міського відділу (обслуговування міста Фастова та Фастівського району).

Таким чином, незаконність звільнення з посади вищевказаної особи відповідачем установлена судовим рішенням, яка, зокрема і стала підставою для втрати заробітної плати та в подальшому - для призначення та виплати ОСОБА_1 допомоги по безробіттю.

Відтак, оскільки 10.11.2020 ОСОБА_1 поновлено на посаді оперуповноваженого сектору карного розшуку Фастівського міського відділу (обслуговування міста Фастова та Фастівського району) Головного управління України в Київській області, то виплачена йому позивачем допомога по безробіттю в розмірі 68061,62 грн за період з 12.11.2020 по 23.07.2021 підлягає стягненню з відповідача як з роботодавця безробітного, поновленого на роботі за рішенням суду у відповідності до статей 34, 35 Закону № 1533-III.

Отже, у позивача виникло право на відшкодування йому роботодавцем суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному, в даному випадку ОСОБА_1 , оскільки останнього звільнено без належних правових підстав, тобто незаконно, що встановлено рішенням суду, та відповідно поновлено на роботі за рішенням суду.

На час розгляду справи належних і допустимих доказів на підтвердження перерахування коштів у сумі 68061,62 грн на користь Київського обласного центру зайнятості відповідачем не надано.

Щодо заперечень відповідача, наведених у відзиві на позов, суд зазначає наступне.

Обставина виплати роботодавцем ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, не звільняє роботодавця від встановленого законом обов`язку компенсувати виплачену позивачем суму допомоги по безробіттю, оскільки у даному випадку діє пряма норма статті 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", яка покладає такий обов`язок на роботодавця. І вказане не є покладенням на роботодавця подвійної компенсації, а є встановленим законом обов`язком компенсації здійсненої безробітному виплати.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Зважаючи на встановлені обставини справи та приписи вищевикладених правових норм, оскільки матеріалами справи підтверджується факт невиконання відповідачем своїх зобов`язань, як роботодавця щодо відшкодування позивачу виплаченої застрахованій особі допомоги по безробіттю в добровільному порядку, а також на момент прийняття рішення доказів погашення заборгованості відповідач суду не представив, як і доказів, що спростовують вищевикладені обставини, господарський суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 68061,62 грн, виплачених як допомога по безробіттю, нормативно та документально доведені, а тому підлягають задоволенню.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору відповідно до положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області (01025, м. Київ, вул. Володимирська, 15; ) на користь Київського обласного центру зайнятості (пров. Будівельників, буд. 5-А, м. Київ, 02100; ) неправомірно виплачену допомогу по безробіттю в розмірі 68 061 грн 62 коп. та судовий збір у розмірі 3028,00 грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд.

Повний текст рішення складено та підписано: 10.03.2025.

Суддя А.І. Привалов