СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2025 року м. Харків Справа № 917/891/23

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:головуюча суддя Терещенко О.І., суддя Тихий П.В. , суддя Плахов О.В.

при секретарі Семенові О.Є.

за участю

позивача - адвокат Виродов А.Ю., ордер серії АІ№1455554; адвокат Вовк С.С., договір №01/03/21-1 від 01.03.2021 року;

відповідача- адвокат Михайленко А.Ю., свідоцтво від 26.01.2021 року №1753; адвокат Мошенець Д.В., ордер серії ВІ№1268932;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення "EаsyCon" апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства "Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія "Укртатнафта"- адвоката Мошенець Д.В. (вх. №3143Х/1-18)

на рішення господарського суду Полтавської області від 05.12.2024 року у справі № 917/891/23, ухвалене в приміщенні господарського суду Полтавської області (суддя Ківшик О.В.), повний текст якого складено 16.12.2024 року

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнайтед енерджі", м. Київ

до відповідача Акціонерного товариства "Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія "Укртатнафта", м. Кременчук,

про стягнення 114 283 268,03 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Полтавської області від 05.12.2024 року у справі позовні вимоги задоволено; стягнуто з Акціонерного товариства "Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія "Укртатнафта" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнайтед енерджі" 114 283 268,03 грн. - заборгованості, 3 493 659,78 грн. - 3% річних, 4 856 816,70 грн. - інфляційних втрат та понесені витрати на сплату судового збору в сумі 939 400,00 грн.

Представник Акціонерного товариства "Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія "Укртатнафта" - адвокат Мошенець Д.В. з рішенням господарського суду першої інстанції не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду через систему "Електронний суд" з апеляційною скаргою в електронній формі, в якій просить скасувати рішення господарського суду Полтавської області від 05.12.2024 року та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити.

Апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на таке.

Неможливість виконання безпосередньо договору поставки нафти №230/1/2021 від 22.04.2021 внаслідок військової агресії обґрунтовується тим, що запровадження воєнного стану та ведення реальних військових дій в акваторії Чорного моря унеможливлюють до теперішнього часу поставку нафти сирої імпортних родовищ сорту Azeri Light.

Станом на даний час обставини непереборної сили тривають, шо об`єктивно унеможливлює виконання зобов`язань АТ "Укртатнафта" за договором поставки нафти від 22.04.2021 року №230/1/2021; одночасно, існування обставин непереборної сили не звільняє сторони від виконання обов`язків за договором, і після припинення їх дії, АТ "Укртатнафта" зобов`язано здійснити поставку нафти, а ТОВ "Юнайтед енерджі" - оплатити її.

Посилається на правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 14 вересня 2023 року у справі № 910/4725/22.

ТОВ "Юнайтед енерджі" не надано до матеріалів справи жодного належного та допустимого доказу в розумінні чинного ГПК України, з якого вбачалося б, що позивач звертався до АТ "Укртатнафта" на постачання природного газу на суму передоплати, яка залишилася не використана і відповідач відмовився виконувати умови чинного договору та, що позивач звертався до АТ "Укртатнафта" щодо укладення додаткових угод з метою розірвання або припинення вказаного договору, і відповідач відмовився від укладення таких додаткових угод, а тому позивачем не доведено неналежного виконання АТ "Укртатнафта" свого договірного зобов`язання.

Подання позову про повернення передплати за чинним договором у період дії форс-мажорних обставин є неналежним способом захисту прав, що суперечить чинному законодавству та судовій практиці.

Якщо позивач дійсно хотів би захистити свої "начебто" порушені права, то належним способом захисту для ТОВ "Юнайтед енерджі" було б звернення із позовом про спонукання до виконання договору після усунення форс-мажорних обставин або ініціювання процедури розірвання договору, якщо виконання зобов`язань стало неможливим.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.12.2024 року, суддею доповідачем у справі визначено суддю Терещенко О.І. та сформовано колегію суддів у складі: головуюча суддя Терещенко О.І., суддя Тихий П.В., суддя Плахов О.В.

Указом Президента України Про введення воєнного стану в Україні №64/2022 від 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією проти України. Указами Президента України Про продовження строку дії воєнного стану в Україні №133/2022 від 14.03.2022 року, №573/2022 від 15.08.2022 року, №757/2022 від 07.11.2022 року, №58/2023 від 06.02.2023 року, №254/2023 від 01.05.2023 року, №451/2023 від 26.07.2023 року, №734/2023 від 06.11.2023 року, №49/2024 від 05.02.2024 року, №271/2024 від 06.05.2024 року, №469/2024 від 23.07.2024 року, №740/2024 від 28.10.2024 року, №26/2025 від 14.01.2025 року відповідно продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 08 лютого 2025 року строком на 90 діб.

Наказом Східного апеляційного господарського суду від 25.03.2022 року № 03 Про встановлення особливого режиму роботи суду в умовах воєнного стану встановлено особливий режим роботи суду в умовах воєнного стану з 01.04.2022 року та запроваджено відповідні організаційні заходи, зокрема: рекомендовано учасникам судових справ утриматись від відвідування суду, свої процесуальні права та обов`язки, передбачені ГПК України, реалізовувати з використанням офіційної електронної пошти суду: .

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 01.01.2025 року апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія "Укртатнафта"- адвоката Мошенець Д.В. на рішення господарського суду Полтавської області від 05.12.2024 року у справі № 917/891/23 залишено без руху; останнього зобов`язано усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху та роз`яснено, що при невиконанні вимог даної ухвали, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається апелянту.

13.01.2025 року на адресу суду від апелянта надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги (вх.№430), на виконання вимог ухвали суду від 01.01.2025 року, яку разом з додатками долучено до матеріалів справи.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 15.01.2025 року, зокрема, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства "Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія "Укртатнафта"- адвоката Мошенець Д.В. на рішення господарського суду Полтавської області від 05.12.2024 року у справі № 917/891/23; учасникам справи встановлено строк - не пізніше 15 днів з моменту вручення даної ухвали, протягом якого вони мають право подати відзив на апеляційну скаргу, який повинен відповідати вимогам ч.2 статті 263 Господарського процесуального кодексу України, з доказами надсилання його апелянту; призначено справу до розгляду на 05.03.2025 року о 14:30 год. у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресом: 61058, місто Харків, пр. Незалежності, 13, 1-й поверх, зал судового засідання №132; витребувано з господарського суду Полтавської області матеріали справи №917/891/23; вчинено інші процесуальні дії.

04.02.2025 року на адресу суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№1609), який долучено до матеріалів справи, в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін та вказує на те, що оскільки в матеріалах справи відсутні належні та достатні докази поставки відповідачем позивачу товару за спірним договором поставки нафтопродуктів №230/1/2021 від 22.04.2021 року, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про обґрунтованість доводів позивача про наявність підстав повернення суми попередньої оплати;

предметом у справі не є застосування до відповідача відповідальності за порушення виконання зобов`язання, адже вимогою позову є повернення сплачених грошових коштів за обставин не поставлення відповідачем обумовленого договором товару у визначений строк; посилання відповідача на форс-мажорні обставини, пов`язані із збройною агресією Російської Федерації проти України, у даному випадку є безпідставними, оскільки не є підставою для відмови у стягненні грошових коштів як попередньої оплати за непоставлений товар за договором, строк дії якого закінчився.

10.02.2025 року на адресу суду з господарського суду Полтавської області надійшли матеріали справи № 917/891/23 (вх.№1830).

17.02.2025 року на адресу суду від представника Акціонерного товариства "Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія "Укртатнафта"- адвоката Мошенець Д.В. надійшло клопотання (вх.№ 2101) про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення "EаsyCon", яке долучено до матеріалів справи, в якому останній просив надати можливість участі у судовому засіданні, призначеному на 05.03.2025 року о 14:30 год. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів системи відеоконференцз`язку EasyCon.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 18.02.2025 року, зокрема, задоволено клопотання представника Акціонерного товариства "Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія "Укртатнафта"- адвоката Мошенець Д.В.; судове засідання у справі № 917/891/23, призначене на 05.03.2025 року о 14:30 год. в приміщенні Східного апеляційного господарського суду в залі судового засідання №132, ухвалено провести за участю представника Акціонерного товариства "Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія "Укртатнафта"- адвоката Мошенець Д.В. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення "EаsyCon", з використанням власних технічних засобів представника; вчинено інші процесуальні дії.

27.02.2025 року на адресу суду від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнайтед енерджі"- адвоката Виродова А.Ю. надійшла заява (вх.№ 2579) про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення "EаsyCon", яку долучено до матеріалів справи, в якій останній просив надати можливість участі у судовому засіданні, призначеному на 05.03.2025 року о 14:30 год. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів системи відеоконференцз`язку EasyCon.

28.02.2025 року на адресу суду від представника Акціонерного товариства "Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія "Укртатнафта" - адвоката Михайленко А.М. надійшла заява (вх.№ 2655) про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення "EаsyCon", яку долучено до матеріалів справи, в якій остання просила надати можливість участі у судовому засіданні, призначеному на 05.03.2025 року о 14:30 год. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів системи відеоконференцз`язку EasyCon.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 03.03.2025 року, зокрема, задоволено заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнайтед енерджі"- адвоката Виродова А.Ю. та заяву представника Акціонерного товариства "Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія "Укртатнафта"- адвоката Михайленко А.М.; судове засідання у справі № 917/891/23, призначене на 05.03.2025 року о 14:30 год. в приміщенні Східного апеляційного господарського суду в залі судового засідання №132, ухвалено провести за участю представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнайтед енерджі"- адвоката Виродова А.Ю. та представника Акціонерного товариства "Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія "Укртатнафта"- адвоката Михайленко А.М. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення "EаsyCon", з використанням власних технічних засобів представників; вчинено інші процесуальні дії.

04.03.2025 року на адресу суду від відповідача надійшли письмові пояснення щодо правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 05.02.2025 року у аналогічній справі №917/892/23 (вх.№2753), які долучено до матеріалів справи, в яких останній просить врахувати дані письмові пояснення при розгляді справи та вказує на те, що результатами касаційної скарги у справі №917/892/23, Верховним Судом було визначено, що під час нового розгляду судам слід повно та всебічно перевірити фактичні обставини справи та надані сторонами докази на підтвердження наявності форс-мажорних обставин, встановити строк виконання зобов`язання відповідача з поставки товару із врахуванням усіх положень договору та висновків Верховного Суду, які викладені, зокрема, у цій постанові.

04.03.2025 року на адресу суду від позивача надійшло клопотання (вх.№2782) про відкладення розгляду справи на іншу дату, у зв`язку з зайнятістю представника в іншому судовому засіданні, яке долучено до матеріалів справи.

04.03.2025 року на адресу суду від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнайтед енерджі"- адвоката Вовк С.С. надійшла заява (вх.№ 2794) про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення "EаsyCon", яку долучено до матеріалів справи, в якій остання просила надати можливість участі у судовому засіданні, призначеному на 05.03.2025 року о 14:30 год. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів системи відеоконференцз`язку EasyCon.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 05.03.2025 року, зокрема, задоволено заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнайтед енерджі"- адвоката Вовк С.С.; судове засідання у справі № 917/891/23, призначене на 05.03.2025 року о 14:30 год. в приміщенні Східного апеляційного господарського суду в залі судового засідання №132, ухвалено провести за участю представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнайтед енерджі"- адвоката Вовк С.С. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення "EаsyCon", з використанням власних технічних засобів представника; вчинено інші процесуальні дії.

Колегія суддів, розглянувши клопотання позивача (вх.№2782) про відкладення розгляду справи, дійшла висновку про відмову в його задоволенні, з огляду на таке.

Положеннями пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікованої Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 №475/97-ВР) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

Відкладення розгляду справи є правом суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Судом апеляційної інстанції було надано учасникам справи достатньо часу на подання усіх необхідних на їх думку документів та пояснень у справі, або ж викладення під час публічних слухань своїх аргументів, які можуть бути висловлені в письмових та додаткових поясненнях.

Отже, позивач був завчасно та належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Судом апеляційної інстанції враховується принцип ефективності судового процесу, який діє у господарському судочинстві і направлений на недопущення затягування процесу, а також положення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що справа має бути розглянута судом у розумний строк.

Виходячи з викладеного та беручи до уваги положення ч. 11 ст. 270 ГПК України, згідно якої суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки в судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для задоволення клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи.

Разом з тим, у судовому засіданні були присутні два представники позивача, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та висловили свої правові позиції у справі.

У судовому засіданні 05.03.2025 року представники відповідача підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі та просили її задовольнити; представники позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечували, просили оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін.

Ухвали суду апеляційної інстанції від 15.01.2025 року, від 18.02.2025 року, від 03.03.2025 року та від 05.03.2025 року було надіслано АТ "Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія "Укртатнафта" та ТОВ "Юнайтед енерджі" до електронного кабінету в системі "Електронний суд".

05.10.2021 року офіційно розпочали функціонування три підсистеми (модулі) ЄСІТС: "Електронний кабінет", "Електронний суд", підсистема відеоконференцзв`язку, в зв`язку з чим, відповідно до частини 6 статті 6 ГПК України адвокати, нотаріуси, приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, державні органи, органи місцевого самоврядування та суб`єкти господарювання державного та комунального секторів економіки реєструють офіційні електронні адреси в ЄСІТС в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої офіційні електронні адреси в ЄСІТС в добровільному порядку.

Відповідно до пункту 17 глави 1 розділу ІІІ Положення про ЄСІТС особам, які зареєстрували "Електронний кабінет", суд надсилає документи у справах, в яких такі особи беруть участь, в електронній формі шляхом їх надсилання до "Електронного кабінету" таких осіб або в інший спосіб, передбачений процесуальним законодавством, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Абзацом 5 пункту 37 глави 2 розділу ІІІ Положення про ЄСІТС передбачено, що особам, які не мають зареєстрованих "Електронних кабінетів", документи у передбачених цим пунктом випадках можуть надсилатися засобами підсистем ЄСІТС на адресу електронної пошти, вказану такими особами під час подання документів до суду.

Колегія суддів враховує правові висновки, викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 29.06.2022 року у справі №906/184/21, від 02.11.2022 року у справі №910/14088/21, від 29.11.2022 року у справі №916/1716/20, від 22.12.2022 року у справі №922/40/22, де, зокрема, вказано на те, що чинним процесуальним законодавством передбачено два способи належного повідомлення сторони про дату, час та місце судового засідання - шляхом направлення рекомендованим листом з повідомленням про вручення та в електронній формі - через "Електронний кабінет", у тому числі шляхом направлення листа на офіційну електронну пошту засобами підсистем ЄСІТС у випадках, передбачених пунктом 37 глави 2 розділу ІІІ Положення про ЄСІТС.

Таким чином, надсилання судового рішення в електронному вигляді передбачає використання сервісу "Електронний суд", розміщеному за посиланням https://cabinet.court.gov.ua/login, за умови попередньої реєстрації офіційної електронної адреси (Електронного кабінету).

Також, інформацію про дату, час та місце розгляду справи було розміщено на офіційному веб сайті Східного апеляційного господарського суду веб-порталу "Судова влада України" у розділі "Повідомлення для учасників судового процесу" розділу "Громадянам".

За змістом ч. 1 ст. 11 Закону України Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції якщо остання відома адреса місця проживання (перебування), місцезнаходження чи місця роботи учасників справи знаходиться в районі проведення антитерористичної операції, суд викликає або повідомляє учасників справи, які не мають офіційної електронної адреси, про дату, час і місце першого судового засідання у справі через оголошення на офіційному веб сайті судової влади України (з посиланням на веб адресу відповідної ухвали суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень), яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за двадцять днів до дати відповідного судового засідання.

Окрім того, відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України Про доступ до судових рішень усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Ухвали суду апеляційної інстанції від 15.01.2025 року, від 18.02.2025 року, від 03.03.2025 року та від 05.03.2025 року були у встановленому порядку внесені до Єдиного державного реєстру судових рішень та інформація у справі, що розглядається розміщена за веб-адресою https://court.gov.ua/fair/ та www.hra.arbitr.gov.ua/sud5039.

Статтею 12-2 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" передбачено, що в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.

Навіть в умовах воєнного стану конституційне право особи на судовий захист не може бути обмеженим.

Відповідно до ст. 26 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" правосуддя на території, на якій уведено воєнний стан, здійснюється лише судами. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється.

Запровадження воєнного стану у країні не може слугувати самостійною та достатньою підставою для відтермінування вирішення спору (не здійснення розгляду справи).

Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України", рішення Європейського суду з прав людини від 27.04.2000 у справі "Фрідлендер проти Франції"). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції було створено учасникам справи необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених ст. 42 ГПК України та беручи до уваги відсутність клопотань від учасників справи щодо відкладення розгляду апеляційної скарги у зв`язку з заходами, встановленими особливим режимом роботи суду під час дії воєнного стану, колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши повноту встановлення господарським судом першої інстанції неоспорених обставин справи, колегія суддів встановила наступне.

22.04.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Юнайтед енерджі" (Покупець) та Публічним акціонерним товариством "Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія "Укртатнафта" (Продавець, а момент прийняття рішення - Акціонерне товариство "Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія "Укртатнафта") було укладено договір поставки № 230/1/2021, за умовами якого сторони узгодили, зокрема, наступне:

- Продавець зобов`язується поставити, а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити нафту сир імпортних родовищ сорту Фзері Лайт, далі - Товар (п. 1.1 договору);

- кількість товару, який підлягає постачанню за цим Договором, складає 18 000 (+/-10%) тон (п. 1.2 договору);

- строк передачі Товару : до 31.12.2021 року (п. 3.2 договору);

- вважається, що Продавець виконав свої зобов`язання щодо поставки Товару в момент підписання Сторонам Акта прийому-передачі Товару (п. 3.4 договору);

- ціна Товару за цим Договором на момент його укладання складає 15 333,00 грн. за одну тонну, кім того ПДВ 3 066,60 грн. Ціна за одну тонну Товару на момент укладення Договору з урахуванням ПДВ становить 18 399,60 грн. (п. 4.1 Договору);

- вартість Товару по даному договору на момент його укладання становить 275 994 000,00 грн. (+/- 10%). Загальна сума з урахуванням ПДВ становить 331 12 800,00 (+/- 10%) (п. 4.2 договору);

- Покупець проводить оплату за Товар по цьому Договору протягом 30 календарних днів від дати підписання сторонами Акту приймання-передачі Товару шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Покупця. За згодою Сторін можлива попередня оплата (п. 5.1 договору);

- Сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання обов`язків по даному Договору, якщо це невиконання є наслідком форс-мажорних обставин (п. 7.1 договору);

- під форс-мажорними обставинами Сторони розуміють обставини, які виникли після підписання Договору внаслідок непередбачених Сторонами подій надзвичайного характеру, включаючи: пожежі, землетруси, оповзні, інші стихійні лиха, вибухи, війни або військові дії. Дія таких обставин повинна бути підтверджена регіональною Торгово-промисловою палатою (її відділенням) або організацією, на яку Урядом покладений обов`язок по ліквідації таких обставин. Строк виконання зобов`язань відкладається відповідно до часу, протягом якого будуть діяти такі обставини (п. 7.2 договору);

- про настання таких обставин Сторона, для якої вони наступили, повинна негайно повідомити іншу Сторону в письмовій формі. У разі невиконання вимоги щодо повідомлення Сторона, що не виконує свої зобов`язання, позбавляється права посилатися на такі обставини (п. 7.3 договору);

- Договір вступає в дію з дати його підписання Сторонами і діє по 31.12.2021 року включно, а в частині в взаєморозрахунків до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань за даним Договором (п. 9.1 договору).

Платіжним дорученням № 2254 від 30.04.2021 року позивач перерахував відповідачу 318 000 000,00 грн. з призначенням платежу Оплата нафти згідно Договору № 230/1/2021 від 22.04.2021 року, платіжним дорученням № 2255 від 30.04.2021 року позивач перерахував відповідачу 12 000 000,00 грн. з призначенням платежу Оплата нафти згідно Договору №230/1/2021 від 22.04.2021 року.

Вказані обставини також підтверджуються карткою рахунку 6313 за січень 2021 -грудень 2022 (фільтрація за параметрами договір №230/1/2021 від 22.04.2021 та контрагентом Укртатнафта ПАТ.

Факт отримання коштів у вказаній сумі від позивача за платіжними дорученнями відповідач не спростовує.

10.12.2021 року позивач листом № 10/12-6 звернувся до відповідача щодо повідомлення про можливу дату поставки Товару за договором. Направлення листа 13.12.2021 року позивачем та отримання 16.12.2021 року відповідачем підтверджується матеріалами справи (чек, накладна, опис вкладення, рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення) та не спростовується відповідачем.

21.12.2021 року між сторонами укладено Додаткову угоду №1 до договору, за умовами якої сторони погодили: викласти п. 3.2 Договору у наступній редакції: Строк поставки Товару: до 31.12.2022 року включно (п. 1 Додаткової угоди); викласти п. 9.1 Договору у наступній редакції: Договір вступає в дію з дати його підписання Сторонами і діє по 31.12.2022 включно, а в частині в взаєморозрахунків до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань за даним Договором (п. 2 Додаткової угоди).

Позивач посилається на те, що обумовлений договором Товар у визначений Додаткової угодою строк поставлений відповідачем не був. Дана обставина відповідачем визнається.

Платіжним дорученням № 78061 від 04.11.2022 року відповідач перерахував позивачу 18 059 198,31 грн. з призначенням платежу повернення невикористаних коштів одержаних по договору № 230/1/2021 від 22.04.2021 року.

11.01.2023 року позивач листом № 11/01-3 звернувся до відповідача щодо повернення грошових коштів (перерахованої попередньої оплати за договором) в сумі 311 940 801,69 грн. протягом 5 банківських днів з дня отримання цього листа. Направлення листа 11.01.2023 року позивачем засобами поштового зв`язку та отримання 30.01.2023 року відповідачем підтверджується матеріалами справи (чек, накладна, опис вкладення, трекінг Укрпошти) та не спростовується відповідачем.

Крім того, вказаний лист був направлений відповідачу на електронну пошту.

27.01.2023 року позивач звернувся до відповідача із заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог, відповідно до якої повідомив про зарахування зустрічних однорідних вимог в загальній сумі 197 860 267,66 грн. за укладеними між сторонами договорами комісії №51/11/2118 від 25.01.2021 року, № 681/11/2118 від 01.09.2020 року. Направлення цієї заяви 20.01.2023 року позивачем засобами поштового зв`язку підтверджується матеріалами справи (чек, накладна, опис вкладення) та факт її отримання не спростовується відповідачем.

За даними позивача, відповідач Товар на виконання договору не поставив, 114 283 268,03 грн. попередньої оплати не повернув.

На підтвердження розміру дебіторської заборгованості 114 283 268,03 грн. станом на 31.07.2023 року позивач надав виконаний ТОВ Бюро судово-економічної експертизи та аудиту І.В.А. Висновок експерта №30 за результатами проведення судово-економічної експертизи від 18.08.2023 року.

Вказані вище обставини стали підставою для звернення позивача з відповідним позовом до господарського суду Полтавської області, в якому останній просив стягнути з відповідача 122 633 744,51 грн. заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання останнім умов укладеного 22.04.2021 року між сторонами договору поставки № 230/1/2021, з яких: 114 283 268,03 грн. попередня оплата, 3 493 659,78 грн. 3% річних за період з 17.01.2023 року по 23.01.2024 року та 4 856 816,70 грн. інфляційних втрат за період з лютого 2023 по грудень 2023 року включно (в редакції заяви від 24.01.2024 року за вх. № 988).

05.12.2024 року господарським судом Полтавської області ухвалено оскаржуване рішення, з підстав викладених вище.

Переглянувши справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення господарського суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.

З прийняттям у 2006 році Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод справи про цивільні права та обов`язки осіб, а також справи про кримінальне обвинувачення мають бути розглянуті у суді впродовж розумного строку. Ця вимога спрямована на швидкий захист судом порушених прав особи, оскільки будь-яке зволікання може негативно відобразитися на правах, які підлягають захисту. А відсутність своєчасного судового захисту може призводити до ситуацій, коли наступні дії суду вже не матимуть значення для особи та її прав.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh.Russia" від 24.07.2003 року, "Svitlanav. Ukraine" від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Статтею 173 ГК України передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати : з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 ГК України).

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно ч. 1 ст. 174 ГК України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зазначене також кореспондує зі статтями 525, 526 ЦК України відповідно до яких зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Так, укладений між позивачем та відповідачем договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до частини 1 статті 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною 4 статті 265 ГК України сторони для визначення умов договорів поставки мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації, правила міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо або у виключній формі цим Кодексом чи законами України.

Реалізація суб`єктами господарювання товарів негосподарюючим суб`єктам здійснюється за правилами про договори купівлі-продажу. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення ЦК України про договір купівлі-продажу (частина 6 статті 265 ГК України).

Частинами 1 та 2 статті 712 ЦК України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути майно (товар), яке є у продавця на момент укладення договору або буде створене (придбане, набуте) продавцем у майбутньому (ст. 656 ЦК України).

Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом (ст. 633 ЦК України). Згідно ст. 691 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу. Продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар (ст. 534 ЦК України).

Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, що відповідає умові договору купівлі-продажу щодо комплектності.

Якщо договором купівлі-продажу не встановлено умов щодо комплектності товару, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, комплектність якого визначається звичаями ділового обороту або іншими вимогами, що звичайно ставляться.

Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.

Згідно ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати (ст. 693 ЦК України).

При цьому ст. 538 ЦК України регламентує зустрічне виконання зобов`язання. Так, виконання свого обов`язку однією зі сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов`язку, є зустрічним виконанням зобов`язання. При зустрічному виконанні зобов`язання сторони повинні виконувати свої обов`язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту. Сторона, яка наперед знає, що не може виконати свого обов`язку, повинна своєчасно повідомити про це другу сторону. Якщо зустрічне виконання свого обов`язку здійснено однією зі сторін, незважаючи на невиконання другою стороною свого обов`язку, друга сторона повинна виконати свій обов`язок.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За загальним правилом, встановленим ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За приписами ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Господарським судом першої інстанції обґрунтовано зазначено, що матеріалами справи підтверджується прийняття відповідачем на себе зобов`язання з поставки товару відповідно до умов договору, проте доказів виконання цих зобов`язань матеріали справи не містять, позивач стверджує про те, що відповідач товар не поставив; дана обставина відповідачем визнається, а отже, позивач відповідно приписів ст. 538, 693 ЦК України набув права вимагати від відповідача передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача 3 493 659,78 грн. 3% річних за період з 17.01.2023 року по 23.01.2024 року та 4 856 816,70 грн. інфляційних втрат за період з лютого 2023 року по грудень 2023 року включно, слід зазначити на таке.

Відповідно п. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13.11.2019 року у справі № 922/3095/18, від 18.03.2020 року у справі № 902/417/18.

За змістом статей 509, 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 11.04.2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18) та від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).

У справі № 918/631/19 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що правовідношення, в якому у зв`язку з фактичним закінченням строку поставки у відповідача (постачальника, продавця) виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти), відповідно до частини другої статті 693 ЦК України є грошовим зобов`язанням. Тому на нього можуть нараховуватись інфляційні нарахування і 3% річних на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Таким чином, з цього часу у відповідача виникло грошове зобов`язання перед позивачем, розмір якого підтверджується матеріалами справи.

Стаття 625 розміщена у розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги п`ятої ЦК України та визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Приписи розділу І книги п`ятої ЦК України поширюють свою дію на всі види грошових зобов`язань, у тому числі як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги п`ятої ЦК України), так і на недоговірні зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги п`ятої цього Кодексу).

При цьому у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Не є таким винятком із загального правила випадок, коли покупець має право вимагати повернення суми попередньої оплати на підставі частини 2 статті 693 ЦК України.

З огляду на таку юридичну природу правовідносин сторін, як грошових зобов`язань, на них поширюється дія положень частини 2 статі 625 ЦК України.

Аналогічна правові висновки викладені і у Постанові Верховного Суду від 26.05.2022 року у справі № 902/186/21.

А отже, господарським судом першої інстанції обґрунтовано зазначено на те, що матеріалами справи підтверджується, що у відповідача (продавця) виникло зобов`язання повернути позивачу (покупцю) суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до ч.2 ст. 693 ЦК України і відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України з наступного дня після спливу строку поставки (31.12.2022 року) відповідач (постачальник) мав усвідомлювати протиправний характер неповернення грошових коштів.

Також, господарським судом першої інстанції обґрунтовано вказано на те, що позивач початком періоду розрахунку інфляційних втрат та 3% річних визначив 17.01.2023 року, оскільки 11.01.2023 року засобами електронного зв`язку було надіслано, а відповідачем отримано вимогу щодо повернення грошових коштів (перерахованої попередньої оплати за договором) в сумі 311 940 801,69 грн. протягом 5 банківських днів з дня отримання цього листа, з урахуванням заяви від 27.01.2023 року про зарахування зустрічних однорідних вимог залишкова заборгованість відповідача за договором становить 114 283 268,03 грн.

Колегія суддів, перевіривши розрахунок розміру заявлених вимог в частині стягнення з відповідача 3 493 659,78 грн. 3% річних за період з 17.01.2023 року по 23.01.2024 року та 4 856 816,70 грн. інфляційних втрат за період з лютого 2023 року по грудень 2023 року включно, за допомогою калькулятору ЛІГА:ЗАКОН, зазначає, що він є арифметично вірним та обґрунтованим.

Аргументи апелянта на те, що неможливість виконання безпосередньо договору поставки нафти №230/1/2021 від 22.04.2021 внаслідок військової агресії обґрунтовується, як зазначає апелянт, тим, що запровадження воєнного стану та ведення реальних військових дій в акваторії Чорного моря унеможливлюють до теперішнього часу поставку нафти сирої імпортних родовищ сорту Azeri Light; станом на даний час обставини непереборної сили тривають, шо, на думку апелянта, об`єктивно унеможливлює виконання зобов`язань АТ "Укртатнафта" за договором поставки нафти від 22.04.2021 року №230/1/2021; одночасно, існування обставин непереборної сили не звільняє сторони від виконання обов`язків за договором, і після припинення їх дії, АТ "Укртатнафта" зобов`язано здійснити поставку нафти, а ТОВ "Юнайтед енерджі" - оплатити її, не приймаються, з огляду на таке.

За приписами ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Аналогічні положення містяться і у статті 218 ГК України.

Відповідач посилається на настання форс-мажорних обставин, спричинених військовою агресією проти України, та надає загальний офіційний лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 року № 2024/02.0-7.1.

Крім того, відповідач вказує про неможливість поставки нафти сорту Айзері Лайт з огляду на те, що нафта вказаного сорту видобувається в Азербайджанській Республіці та поставляється в Україну виключно морським шляхом, в той час як з початку повномасштабного вторгнення заблоковано морські шляхи України, про що свідчить роздруківка з сайту ДП АМПУ та лист ДП АМПУ.

Також, відповідач надав Витяги з Єдиного реєстру досудових розслідувань, Наказ №100 від 02.04.2022 року Про аварійну зупинку технологічних установок.

У розділі 7 договору сторони погодили наступне: Сторони звільняються від відповідальності за часткове або повне невиконання обов`язків по даному договору, якщо це невиконання є наслідком форс-мажорних обставин (п. 7.1 договору); під форс-мажорними обставинами Сторони розуміють обставини, які виникли після підписання договору внаслідок непередбачених Сторонами подій надзвичайного характеру, включаючи: пожежі, землетруси, оповзні, інші стихійні лиха, вибухи, війни або військові дії. Дія таких обставин повинна бути підтверджена регіональною Торгово-промисловою палатою (її відділенням) або організацією, на яку Урядом покладений обов`язок по ліквідації таких обставин. Строк виконання зобов`язань відкладається відповідно до часу, протягом якого будуть діяти такі обставини (п. 7.2 договору); про настання таких обставин Сторона, для якої вони наступили, повинна негайно повідомити іншу Сторону в письмовій формі. У разі невиконання вимоги щодо повідомлення Сторона, що не виконує свої зобов`язання, позбавляється права посилатися на такі обставини (п. 7.3 договору).

Так, військові дії, які наразі відбуваються на території країни є загальновизнаною обставиною непереборної сили, що, зокрема, засвідчила Торговельно-промислова палата України (далі ТПП України) у своєму загальному офіційному листі від 28.02.2022 року № 2024/02.0-7.1.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що ТПП України листом від 28.02.2022 року № 2024/02.0-7.1 засвідчила, що військова агресія Російської Федерації проти України стала підставою для введення воєнного стану та є форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили). Проте вказаний лист ТПП України адресований всім, кого це стосується, тобто необмеженому колу суб`єктів, його зміст носить загальний інформаційний характер та констатує абстрактний факт наявності форс-мажорних обставин без доведення причинно-наслідкового зв`язку у конкретному зобов`язанні.

Верховний Суд у постанові від 07.06.2023 року у справі № 906/540/22 зазначив, що лист ТПП від 28.02.2022 року № 2024/02.0-7.1 не є безумовною підставою вважати, що форс-мажорні обставини настали для всіх без виключення суб`єктів. Кожен суб`єкт, який в силу певних обставин не може виконати свої зобов`язання за окремо визначеним договором, має доводити наявність в нього форс-мажорних обставин. Саме суд на підставі наявних у матеріалах доказів повинен встановити, чи дійсно такі обставини на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання стороною свого обов`язку.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиціального (заздалегідь встановленого) характеру. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона, яка посилається на конкретні обставини, повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Те, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що наявність форс-мажорних обставин може бути засвідчено відповідним компетентним органом. Аналогічні правові висновки викладені і у постанові Верховного Суду від 25.01.2022 року у справі № 904/3886/21.

Відповідно до абз. 3 ч. 3 ст. 14 Закону Про торгово-промислові палати в Україні ТПП засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а також торговельні та портові звичаї, прийняті в Україні, за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб. Згідно з ч. 1 ст. 14-1 зазначеного Закону ТПП та уповноважені нею регіональні ТПП засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини.

Крім того, в межах даної справи позивачем не ставиться вимога про відповідальність відповідача за порушення виконання зобов`язання. Натомість з обставин справи чітко вбачається намір позивача повернути сплачені грошові кошти (за встановлених судом обставин непоставлення обумовленого договором товару у визначений строк).

Господарським судом першої інстанції обґрунтовано вказано на те, що наведеним спростовуються аргументи відповідача на неможливість поставки нафти через блокування морських шляхів України.

Так, Верховний Суд у постанові від 19.08.2022 року у справі №908/2287/17 зазначив, між іншим, що сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами. Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу.

Крім того, господарський суд першої інстанції обґрунтовано вказав на те, що з матеріалів справи слідує, що всупереч п. 7.3 договору, відповідачем не надано доказів негайного сповіщення контрагента про неможливість виконання зобов`язання за договором внаслідок настання форс-мажорних обставин, на наявність таких сторони не посилаються.

Окрім іншого, у постанові Верховного Суду від 31.08.2022 року у справі №910/15264/21, зокрема, зазначено, що саме ж повідомлення про форс-мажор має бути направлено іншій стороні якнайшвидше. Хоча й форс-мажорні обставини впливають, як правило, на одну сторону договору (виконавця), але вони мають негативні наслідки насамперед для іншої сторони договору, яка не отримує його належне виконання. Отже, своєчасне повідомлення іншої сторони про настання форс-мажорних обставин спрямоване на захист прав та інтересів іншої сторони договору, яка буде розуміти, що не отримає вчасно товар (роботи, послуги) та, можливо, зможе зменшити негативні наслідки форс-мажору.

Разом з тим, неповідомлення або несвоєчасне повідомлення про форс-мажорні обставини позбавляє сторону, яка порушила цей обов`язок, права посилатися на ці обставини як на підставу звільнення від відповідальності, якщо це передбачено договором (втрата стороною права посилання на форс-мажор).

Подібний за змістом правовий висновок міститься і у постанові Верховного Суду від 22.06.2022 року у справі №904/5328/21.

Посилання відповідача на те, що дані факти, які мали місце у 2022 році (воєнна агресія, ракетні обстріли м. Кременчук) є загальновідомими, не звільняють сторону від необхідності дотримання і виконання умов договору.

Отже, господарським судом першої інстанції обґрунтовано вказано на те, що відповідачем не доведено допустимими доказами як наявності форс-мажорних обставин, внаслідок яких зобов`язання з поставки Товару за договором ним не виконано, так і своєчасного повідомлення контрагента про настання форс-мажорних обставин, що відповідно до п. 7.3 договору позбавляє відповідача права посилатися на форс-мажор.

Так само, не приймаються аргументи апелянта на те, що ТОВ "Юнайтед енерджі" не надано до матеріалів справи жодного належного та допустимого доказу в розумінні чинного ГПК України, з якого вбачалося б, що позивач звертався до АТ "Укртатнафта" на постачання природного газу на суму передоплати, яка залишилася не використана і відповідач відмовився виконувати умови чинного договору та, що, як зазначає апелянт, позивач звертався до АТ "Укртатнафта" щодо укладення додаткових угод з метою розірвання або припинення вказаного договору, і відповідач відмовився від укладення таких додаткових угод, а тому позивачем не доведено неналежного виконання АТ "Укртатнафта" свого договірного зобов`язання; подання позову про повернення передплати за чинним договором у період дії форс-мажорних обставин є неналежним способом захисту прав, що суперечить чинному законодавству та судовій практиці; якщо позивач дійсно хотів би захистити свої "начебто" порушені права, то належним способом захисту для ТОВ "Юнайтед енерджі", на думку апелянта, було б звернення із позовом про спонукання до виконання договору після усунення форс-мажорних обставин або ініціювання процедури розірвання договору, якщо виконання зобов`язань стало неможливим, з огляду на таке.

У п. 5.1 договору сторони погодили, що Покупець проводить оплату за Товар по цьому договору протягом 30 календарних днів від дати підписання сторонами Акту приймання-передачі Товару шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Покупця. За згодою Сторін можлива попередня оплата.

Так, позивач платіжним дорученням № 2254 від 30.04.2021 року перерахував відповідачу 318 000 000,00 грн. з призначенням платежу Оплата нафти згідно Договору № 230/1/2021 від 22.04.2021 року, платіжним дорученням № 2255 від 30.04.2021 року перерахував відповідачу 12 000 000,00 грн. з призначенням платежу Оплата нафти згідно Договору № 230/1/2021 від 22.04.2021 року до передачі Товару та підписання сторонами Акту приймання-передачі Товару.

Відсутність письмової згоди відповідача на здійснення позивачем попередньої оплати Товару не змінює правову природу перерахованої грошової суми, оскільки за загальновживаним визначенням передплата, передоплата - попередня повна чи часткова оплата за товари чи послуги, здійснена до (а не після) отримання цих товарів чи послуг, та не легітимізує перебування цих коштів у відповідача.

Таким чином, беручи до уваги недоведеність відповідачем жодним доказом в порушення принципу змагальності та диспозитивності, на якій правовій підставі він дотепер використовує перераховані позивачем грошові кошти в сумі 114 283 268,03 грн. та не повертає їх позивачу, господарським судом першої інстанції обґрунтовано вказано на те, що надані позивачем докази в обґрунтування позовних вимог щодо перерахування позивачем відповідачеві попередньої оплати за договором поставки є більш вірогідними.

Окрім того, згідно з частинами першою, третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою. На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt).

Так, у правових висновках, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 року у справі №129/1033/13-ц та у постановах Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 02.10.2018 року у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 року у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 року у справі №902/761/18, від 04.12.2019 року у справі №917/2101/17, зокрема, вказано на таке.

"17.10.2019 набув чинності Закон України № 132-IX від 20.09.2019 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до ГПК України змінено назву статті 79 ГПК з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів". Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний."

Стандарт доказування - це та ступінь достовірності наданих стороною доказів, за яких суд має визнати тягар доведення знятим, а фактичну обставину - доведеною. Мова йде про достатній рівень допустимих сумнівів, при якому тягар доведення вважається виконаним.

Усталеною є практика Європейського суду з прав людини, в якій суд посилається на balance of probabilities (баланс ймовірностей) для оцінки обставин справи. Наприклад, у рішенні BENDERSKIY v. Ukraine 15.11.2007 року, суд застосовує баланс ймовірностей. У рішенні J.K. AND OTHERS v. Sweden 23.08.2016 року суд вказує, що цей стандарт притаманний саме цивільним справам."

А отже, беручи до уваги те, що спірні кошти були прийняті відповідачем, їх повернення відповідачу не ініціювалося; при перерахуванні коштів позивач визначав призначення платежу саме як оплату нафти з посиланням на договір № 230/1/2021 від 22.04.2021 року, що виключає також можливість кваліфікації спірної суми як безпідставно отриманих відповідачем коштів, часткового повернення невикористаних коштів в сумі 18 059 198,31 грн. платіжним дорученням, у якому відповідач самостійно зазначив призначення платежу повернення невикористаних коштів, одержаних по договору № 230/1/2021 від 22.04.2021 року, господарський суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги підтверджуються поданими доказами та матеріалами справи, не спростовані відповідачем належними, достатніми, допустимими, достовірними та вірогідними доказами, та правомірно задовольнив їх.

Посилання апелянта на правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 05.02.2025 року у справі №917/892/23, де, між іншим, вказано, що враховуючи те, що строк виконання відповідачем своїх зобов`язань не був встановлений судами із врахуванням доказів, які були надані відповідачем на підтвердження наявності форс-мажорних обставин, висновки судів попередніх інстанцій про підставність повернення відповідачем отриманої ним від позивача попередньої оплати у розмірі 1 623 484 058,65 грн. є передчасними та у постанові Верховного Суду від 14.09.2023 року у справі № 910/4725/22, де, зокрема, вказано, шо при розгляді справи про стягнення передплати колегія судів зазначила, що навіть закінчення строку договору не є підставою для припинення визначених ним зобов`язань, оскільки за загальним правилом, закріпленим у статті 599 Цивільного кодексу України, такою підставою є виконання, проведене належним чином та Верховний Суд зазначив, що висновки судів попередніх інстанцій про наявність правових підстав для повернення відповідачем отриманої ним від позивача попередньої оплати є передчасними, не приймаються, з огляду на таке.

Так, у справі №917/892/23 постанову Східного апеляційного господарського суду від 07.11.2024 року і рішення господарського суду Полтавської області від 23.01.2024 у справі № 917/892/23 скасовано, а справу № 917/892/23 направлено на новий розгляд до суду першої інстанції; у справі №910/4725/22 предметом позову є визнання договору підряду, укладеного між ним та відповідачем, розірваним та стягнення суми попередньої оплати за договором підряду та штрафу за порушення строків виконання робіт за договором підряду.

Колегія суддів враховує правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 31.05.2021 року у справі №913/567/19 (913/403/20), де, між іншим, вказано на таке.

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду в ухвалі від 27.03.2020 року у справі № 910/4450/19 зазначив, що подібність правовідносин в іншій аналогічній справі визначається за такими критеріями: суб`єктний склад сторін спору, зміст правовідносин (права та обов`язки сторін спору) та об`єкт (предмет). Велика Палата Верховного Суду виходить з того, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). При цьому, зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи (п. 32 постанови від 27.03.2018 року №910/17999/16; п. 38 постанови від 25.04.2018 року № 925/3/7, п. 40 постанов від 25.04.2018 року № 910/24257/16). Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду України від 21.12.2016 року у справі № 910/8956/15 та від 13.09.2017 року у справі № 923/682/16. При цьому, під судовими рішеннями в подібних правовідносинах необхідно розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Суд звертається до правової позиції, щодо послідовно та неодноразово викладалась Великою Палатою Верховного Суду в питанні визначення подібності правовідносин у судових рішеннях: п. 60 постанови від 23.06.2020 року у справі № 696/1693/15-ц (провадження № 14-737цс19), п. 6.30 постанови від 19.05.2020 року у справі № 910/719/19, постанова від 16.01.2019 року у справі № 757/31606/15-ц, постанова від 12.12.2018 року у справі № 2-3007/11, пункт 5.5 від 19.06.2018 року у справі №922/2383/16; п. 8.2 постанови від 16.05.2018 року у справі № 910/5394/15-г.

Таким чином, правовідносини у справах, на які посилається апелянт та обставини вказаних справ №917/892/23 та №910/4725/22, не є подібними до правовідносин у справі №917/891/23, оскільки предмети та підстави позовів у цих справах, відповідно і встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, а також їх правове регулювання є різними, що виключає подібність спірних правовідносин у цих справах.

Отже, висновок місцевого господарського суду про задоволення позову відповідає принципам справедливого судового розгляду у контексті частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржників та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі Проніна проти України (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 року).

Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Апелянту було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків господарського суду першої інстанції.

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010 року)

Апелянту була надана можливість спростувати достовірність доказів і заперечити проти їх використання.

Питання справедливості розгляду не обов`язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008 року).

Отже, на думку колегії суддів, під час розгляду справи її фактичні обставини були встановлені господарським судом першої інстанції на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження поданих доказів; висновки суду відповідають цим обставинам, юридична оцінка надана їм з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 269, ч.1 ст. 275, ст. 282 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства "Транснаціональна фінансово-промислова нафтова компанія "Укртатнафта"- адвоката Мошенець Д.В. залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 05.12.2024 року у справі №917/891/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у строк протягом двадцяти днів з дня її проголошення, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10.03.2025 року.

Головуюча суддя О.І. Терещенко

Суддя П.В. Тихий

Суддя О.В. Плахов