ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" березня 2025 р. Справа№ 904/5405/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яценко О.В.

суддів: Гончарова С.А.

Хрипуна О.О.

розглянувши в письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Головного центру капітального будівництва, реконструкції та закупівель державної прикордонної служби України

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 07.01.2025 (повний текст складено і підписано 07.01.2025)

у справі № 904/5405/24 (суддя - Чинчин О.В.)

за позовом Головного центру капітального будівництва, реконструкції та закупівель державної прикордонної служби України

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Топ-Текс»

про стягнення 8 044 848 грн. 00 коп.

ВСТАНОВИВ:

Головний центр капітального будівництва, реконструкції та закупівель державної прикордонної служби України звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Топ-Текс» 8 044 848 грн. 00 коп. - штрафних санкцій (пені та штрафу), нарахованих за порушення термінів постачання товару за договором від 25.04.2024 №95-24 про закупівлю черевиків з високими берцями.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 16.12.2024 року матеріали позовної заяви Головного центру капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби до Товариства з обмеженою відповідальністю «Топ-Текс» про стягнення 8 044 848 грн. 00 коп. направлено за територіальною підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.01.2025 у справі № 904/5405/24 повернуто позовну заяву Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат до Товариства з обмеженою відповідальністю «Топ-Текс» про стягнення 8 044 848 грн. 00 коп.

Оскаржувана ухвала мотивована тим, що до позовної заяви не надано належних доказів в підтвердження обсягу повноважень на підписання позовної заяви від імені Головного центру капітального будівництва, реконструкції та закупівель державної прикордонної служби України, а саме:

- довіреність в порядку передоручення від 11.10.2024 (яка додана до позовної заяви на підтвердження повноважень підписанта) сформована в системі Електронний Суд самим представником та не є належним доказом на підтвердження повноважень ОСОБА_1 на вчинення дій від імені Головного центру капітального будівництва, реконструкції та закупівель державної прикордонної служби України, оскільки не містить кваліфікованого електронного підпису довірителя, в даному випадку - ОСОБА_2, а саме - відсутній протокол створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису ОСОБА_2;

- до позовної заяви не додано примірника довіреності, оформленої в паперовій формі у порядку визначеному Цивільним кодексом України або примірника довіреності з протоколом створення та перевірки кваліфікованого електронного підпису), від імені товариства в особі керівника (з його власноручним підписом) про уповноваження ОСОБА_1 бути представником і діяти від імені товариства, що могло бути підставою для створення «Довіреності у порядку передоручення від 11.10.2024».

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, 17.01.2025 повноважний представник Головного центру капітального будівництва, реконструкції та закупівель державної прикордонної служби України Бойко А.Ю. у встановлений процесуальний строк через систему «Електронний суд» подала апеляційну скаргу (безпосередньо до Північного апеляційного господарського суду), у якій просить: скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 07.01.2025 по справі № 904/5405/24 та направити справу № 904/5405/24 для розгляду Господарським судом міста Києва.

У апеляційній скарзі апелянт зазначив про те, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою, судом неправильно встановлено обставини, які мають значення для справи внаслідок неправильного їх дослідження та оцінки, а також судом першої інстанції порушено норми процесуального права.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт послався на те, що:

- згідно з відомостями, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, інформація про особу, що підписала позовну заяву (ОСОБА_1) наявна в реєстрі, зокрема, відповідно до цього Реєстру, в розділі «Відомості про осіб, які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо, прізвище, ім`я, по батькові, дані про наявність обмежень щодо представництва юридичної особи» зазначено ОСОБА_1, який наділений повноваженнями: вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори тощо (діє виключно в судах України без окремого доручення керівника з правом посвідчення копій документів щодо повноважень; без права: відмови, зміни, відкликання, визнання позову, відмови від апеляційних, касаційних скарг, укладення мирової угоди). Отже, ОСОБА_1 надані повноваження щодо вчинення дій від імені позивача без окремого доручення, при цьому обмеження стосовно права підпису цією особою позовних заяв у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відсутні;

- електронне доручення, яке можливо надати за допомогою підсистеми «Електронний суд», видається за наявності у відповідної особи довірителя та його представника особистих електронних кабінетів у підсистемі «Електронний суд», що передбачає наявність у таких осіб електронного цифрового підпису; електронне доручення видається лише за умови його підписання електронним ключем довірителем за допомогою алгоритмів, визначених у підсистемі «Електронний суд»; надалі таке електронне доручення автоматично додається до позовної заяви, яка подана представником від імені довірителя через підсистему «Електронний суд», при цьому у користувачів відсутня можливість будь-яким чином впливати на зміст та вигляд такого електронного доручення, тобто воно формується підсистемою «Електронний суд» самостійно, відповідно до обраного обсягу повноважень представника. Отже, сформовані через підсистему «Електронний суд» та долучені до позовної заяви довіреність на ОСОБА_1 (додаток до позовної заяви 1) та виписка з ЄДР (додаток до позовної заяви 2) є належними та допустимими доказами, що підтверджують повноваження ОСОБА_1 на вчинення дій від імені Головного центру капітального будівництва, реконструкції та закупівель державної прикордонної служби України.

Відповідно до витягу протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 17.01.2025. апеляційну скаргу у справі № 904/5405/24 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Яценко О.В., судді Хрипун О.О., Скрипка І.М.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 22.01.2025 № 09.1-08/256/25 призначено повторний автоматизований розподіл справи № 904/5405/24 у зв`язку з перебуванням судді Скрипки І.М., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці 22.01.2025.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 22.01.2025 справа № 904/5405/24 передана на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Яценко О.В., судді Хрипун О.О., Гончаров С.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.01.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного центру капітального будівництва, реконструкції та закупівель державної прикордонної служби України на ухвалу Господарського суду Київської області від 07.01.2025 у справі № 904/5405/24; розгляд апеляційної скарги ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання); витребувано матеріали справи № 904/5405/24 за позовом Головного центру капітального будівництва, реконструкції та закупівель державної прикордонної служби України до Товариства з обмеженою відповідальністю «Топ-Текс» про стягнення 8 044 848 грн. 00 коп. з Господарського суду міста Києва.

На виконання вимог ухвали Північного апеляційного господарського суду від 22.01.2025 матеріали справи № 904/5405/2 27.02.2025 надійшли на адресу Північного апеляційного господарського суду.

Відповідач своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Відповідно до ч. ч. 5, 7 ст. 6 Господарського процесуального кодексу України суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу до їхніх електронних кабінетів, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Згідно з ч. 3 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

За ч. 11 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Копію ухвали від 22.01.2025 про відкриття провадження у справі № 904/5405/24 сторонам доставлено до електронних кабінетів 23.01.2025, доказом чого є довідки про доставку електронного документа від 24.01.2025, що містяться в матеріалах справи.

Також згідно з даними Єдиного державного реєстру судових рішень ухвала про відкриття апеляційного провадження від 22.01.2025 у справі № 904/5405/24 оприлюднена у реєстрі 27.01.2025.

Враховуючи наявність у матеріалах справи доказів повідомлення учасників справи про розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження, а також закінчення строків, встановлених ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.01.2025, на подання всіх заяв та клопотань, колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги по суті.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 255 Господарського процесуального кодексу України ухвала суду першої інстанції про повернення позовної заяви може бути оскаржена в апеляційному порядку окремо від рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в п.п. 1, 5, 6, 8, 9, 12, 18, 31, 32, 33, 34 ч.1 ст. 255 Господарського процесуального кодексу України, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ст. 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Водночас, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи «Федіна проти України» від 02.09.2010, «Смірнова проти України» від 08.11.2005, «Матіка проти Румунії» від 02.11.2006, «Літоселітіс проти Греції» від 05.02.2004 та інші).

З огляду на зазначені вище обставини, для визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, а також виконання завдання розгляду справи по суті, розгляд справи здійснено за межами строків, встановлених Господарським процесуальним кодексом України, проте в розумні строки.

Згідно із ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позовна заява від імені Головного центру капітального будівництва, реконструкції та закупівель державної прикордонної служби України подана ОСОБА_1, який діє на підставі довіреності б/н від 11.10.2024 року в порядку передоручення, яка сформована у в підсистемі ЄСІТС «Електронний Суд».

Суд першої інстанції, повертаючи позовну заяву, зазначив, що:

- вказана довіреність сформована в системі Електронний Суд самим представником ОСОБА_1 та не є належним доказом на підтвердження повноважень ОСОБА_1 на вчинення дій від імені Головного центру капітального будівництва, реконструкції та закупівель державної прикордонної служби України, оскільки не містить кваліфікованого електронного підпису довірителя, в даному випадку ОСОБА_2, а саме - відсутній протокол створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису ОСОБА_2;

- до позовної заяви не додано примірника довіреності, оформленої в паперовій формі у порядку визначеному Цивільним кодексом України або примірника довіреності з протоколом створення та перевірки кваліфікованого електронного підпису), від імені товариства в особі керівника (з його власноручним підписом) про уповноваження ОСОБА_1 бути представником і діяти від імені товариства, що могло бути підставою для створення «Довіреності у порядку передоручення від 11.10.2024».

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що до позовної заяви не надано належних доказів в підтвердження обсягу повноважень на підписання позовної заяви від імені Головного центру капітального будівництва, реконструкції та закупівель державної прикордонної служби України, як наслідок, судом було повернуто позовну заяву позивачеві.

Однак колегія суддів не погоджується з таким висновком місцевого суду з огляду на наступне.

Вбачається, що позовна заява у справі № 904/5405/24 від імені Головного центру капітального будівництва, реконструкції та закупівель державної прикордонної служби України підписана електронним цифровим підписом та подана до Господарського суду міста Києва через систему "Електронний суд" ОСОБА_1.

На підтвердження повноваження представника ОСОБА_1 до позовної заяви додано довіреність у порядку передоручення від 11.10.2024.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 Господарського процесуального кодексу України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Згідно з ч. 3 ст. 56 Господарського процесуального кодексу України юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

У відповідності до ч. 1 ст. 58 Господарського процесуального кодексу України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Згідно з ч. 2 ст. 60 Господарського процесуального кодексу України довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (кваліфікованим електронним підписом відповідно до вимог закону) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами.

Довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (електронним підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами (ч. 3 ст. 60 Господарського процесуального кодексу України).

За ч. 3 ст. 244 Цивільного кодексу України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Відповідно до п. 24 Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17.08.2021 р. № 1845/0/15-21 (далі - Положення) підсистема "Електронний суд" (Електронний суд) - підсистема ЄСІТС, що забезпечує можливість користувачам у передбачених законодавством випадках відповідно до наявних технічних можливостей підсистеми ЄСІТС реалізованого функціоналу створювати та надсилати в електронному вигляді процесуальні чи інші документи до суду, інших органів та установ у системі правосуддя, а також отримувати інформацію про стан і результати розгляду таких документів чи інші документи.

Відповідно до п. п. 30 - 34 Положення користувач ЄСІТС може уповноважити іншого користувача на вчинення дій із використанням Електронного суду в інтересах довірителя, надавши засобами відповідної підсистеми ЄСІТС такому повіреному довіреність в електронній формі відповідно до вимог процесуального законодавства. Надання довіреності в електронній формі здійснюється засобами Електронного кабінету шляхом створення електронного документа встановленої форми, в якому визначається обсяг повноважень повіреного. Довіреність в електронній формі, підписана кваліфікованим електронним підписом довірителя, надає можливість повіреному виконувати визначений довірителем перелік дій засобами Електронного суду. Повірений, якому довірителем видана довіреність в електронній формі із правом передоручення, може надати таку довіреність іншому користувачу на вчинення дій в інтересах довірителя (передоручення). Від імені юридичної особи видавати довіреності в електронній формі мають право особи, зазначені у відомостях Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань щодо такої юридичної особи у графі "Прізвище, ім`я, по батькові, дати обрання (призначення) осіб, що обираються (призначаються) до органу управління такої юридичної особи, уповноважених представляти юридичну особу у правовідносинах з третіми особами, або такі, які мають право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори та дані про наявність обмежень щодо представництва від імені юридичної особи". Від імені іноземної юридичної особи електронні довіреності видаватися не можуть. Довіреність в електронній формі, що підтверджує повноваження представника, та електронні документи, на підставі яких відбувалось передоручення прав первинного довірителя (за їх наявності), автоматично додаються до документів, відправлених представником засобами Електронного суду.

Згідно зі ст. 6 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

У відповідності до ч. 2 ст. 18 Закону України "Про електронні довірчі послуги" кваліфікований електронний підпис чи печатка вважається таким, що пройшов перевірку та отримав підтвердження, якщо:

- перевірку кваліфікованого електронного підпису чи печатки проведено засобом кваліфікованого електронного підпису чи печатки;

- перевіркою встановлено, що відповідно до вимог цього Закону на момент створення кваліфікованого електронного підпису чи печатки був чинним кваліфікований сертифікат електронного підпису чи печатки підписувача чи створювача електронної печатки;

- за допомогою кваліфікованого сертифіката електронного підпису чи печатки здійснено ідентифікацію підписувача чи створювача електронної печатки;

- під час перевірки за допомогою кваліфікованого сертифіката електронного підпису чи печатки отримано підтвердження того, що особистий ключ, який належить підписувачу чи створювачу електронної печатки, зберігається в засобі кваліфікованого електронного підпису чи печатки; під час перевірки підтверджено цілісність електронних даних в електронній формі, з якими пов`язаний цей кваліфікований електронний підпис чи печатка.

На підтвердження своїх повноважень ОСОБА_1, як представник Головного центру капітального будівництва, реконструкції та закупівель державної прикордонної служби України, додав до позовної заяви довіреність в порядку передоручення від 11.10.2024 (додаток 1 до позовної заяви), складену у довільній формі від імені ОСОБА_2, який на підставі витягу з ЄДР (додаток 2 до позовної заяви), уповноважує в порядку передоручення ОСОБА_1 представляти інтереси Головного центру капітального будівництва, реконструкції та закупівель державної прикордонної служби України в судах України (в тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях) з усіма правами, які надано законом стороні по справі, в тому числі з правом підписувати, подавати, доповнювати позовні заяви та інші передбачені законом процесуальні документи, а також предявляти виконавчі документи, видані у формі електронного документа, на примусове виконання до органів державної виконавчої служби (приватних виконавців).

З вказаної довіреності вбачається, що у нижньому лівому кутку документу відтворений електронною підсистемою «Електронний суд» напис про те, що документ сформований в системі «Електронний суд» 11.10.2024.

Отже зазначена довіреність була сформована за формою, установленою адміністратором системи та оформлена позивачем Головного центру капітального будівництва, реконструкції та закупівель державної прикордонної служби України в електронному кабінеті підсистеми «Електронний суд».

Вказана електронна довіреність має всі необхідні реквізити для підтвердження волевиявлення позивача на представництво ОСОБА_1 його інтересів в суді та містить інформацію щодо обсягу повноважень.

Так, підсистемою «Електронний суд» було автоматично створено і додано до позовної заяви виписку (витяг) з ЄДР стосовно Головного центру капітального будівництва, реконструкції та закупівель державної прикордонної служби України, згідно з яким уповноваженою особою позивача є керівник ОСОБА_2.

Ч. 8 ст. 60 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі подання представником заяви по суті справи в електронній формі, він може додати до неї довіреність або ордер в електронній формі, на які накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог закону та Положення про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положень, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Відповідно до п. 9 - 11 Положення підписання та направлення до підсистеми електронного доручення, встановленої адміністратором форми (з правом передоручення або без такого права), особа, що зареєструвала електронний кабінет, може уповноважити представника (іншу фізичну особу, що має зареєстрований електронний кабінет) на подання документів від свого імені або від імені довірителя по судовій справі, судовому провадженню або зверненню. Електронні доручення, що підтверджують повноваження підписанта автоматично додаються підсистемою до кожного документу, ним відправленого. Шляхом формування, підписання та направлення до підсистеми електронного доручення, встановленої адміністратором форми (з правом передоручення або без такого права), особа, що зареєструвала електронний кабінет в межах отриманих повноважень може надати іншій фізичній особі доступ до документів по судовій справі, судовому провадженню або зверненню. Шляхом формування, підписання та направлення до підсистеми електронного повідомлення, встановленої адміністратором форми, автор доручення може його скасувати.

Отже, електронне доручення, подане за допомогою підсистеми «Електронний суд», видається за наявності у уповноваженої особи довірителя та його представника особистих електронних кабінетів у підсистемі «Електронний суд», що передбачає наявність у таких осіб електронного цифрового підпису.

При цьому, електронне доручення видається лише за умови його підписання електронним ключем довірителем за допомогою алгоритмів, визначених у підсистемі «Електронний суд».

Тобто, наявність в підсистемі «Електронний суд» електронної довіреності, що підписана від імені довірителя уповноваженою особою - директором Головного центру капітального будівництва, реконструкції та закупівель державної прикордонної служби УкраїниОСОБА_2, вже свідчить про факт підписання цієї довіреності КЕП уповноваженої особи, без наявності і застосування якого підсистема «Електронний суд» не може сформувати таку довіреність.

В подальшому така електронна довіреність автоматично додається до позовної заяви, яка подана представником від імені довірителя через підсистему «Електронний суд», при цьому у користувачів відсутня можливість будь-яким чином впливати на зміст та вигляд такого електронного доручення, оскільки воно формується підсистемою «Електронний суд» самостійно, відповідно до обраного обсягу повноважень представника.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду від 10.02.2022 по справі №560/11791/21, постановах Верховного Суду від 08.09.2021 у справі № 486/259/21, від 30.03.2023 у справі № 580/140/23.

Особливості подання до суду довіреності для цілей підтвердження повноважень представника у разі звернення до суду в електронній формі встановлені у ч. 8 ст. 60 ГПК України та п. 9 Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, зі змісту яких випливає, що учасник справи може уповноважити представника на подання документів від свого імені шляхом формування, підписання та направлення до підсистеми «Електронний суд» електронного доручення за формою, установленою адміністратором системи, примірник якого додається підсистемою до кожного відправленого (підписаного) представником документу автоматично. Довіреність, видана із дотриманням зазначених правил, як електронний документ не вимагає будь-якого засвідчення і є належним документом, що підтверджує повноваження представника у суді.

При цьому, у випадку звернення до суду через підсистему «Електронний суд» суди мають перевіряти відповідність вчиненої представником дії наданому представнику обсягу повноважень, визначеному в електронному дорученні.

Представник учасника справи може подавати на підтвердження своїх повноважень довіреність або ордер в електронній формі, підписані належним електронним підписом. Таку можливість для представника сторони слід розглядати як додаткову конституційну гарантію, передбачену ст. ст. 55 та 129 Конституції України: кожен має право на апеляційне оскарження судового рішення як особисто, так і через використання професійної правничої допомоги. Сучасний стан електронного судочинства в Україні враховує передові світові стандарти у сфері інформаційних технологій, дає змогу зробити його використання для особи зручним, а суду - уникати надмірного формалізму під час забезпечення доступу такої особи до правосуддя.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10.02.2022 р. у справі № 560/11791/21.

Вбачається, що до позовної заяви, поданої представником через підсистему «Електронний суд», автоматично була додана електронна довіреність від 11.10.2024 від імені Головного центру капітального будівництва, реконструкції та закупівель державної прикордонної служби України, згідно з якою останній уповноважує ОСОБА_1 представляти його інтереси в судах України (в тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях) з усіма правами, які надано законом стороні по справі, в тому числі з правом підписувати, подавати, доповнювати позовні заяви та інші передбачені законом процесуальні документи, а також предявляти виконавчі документи, видані у формі електронного документа, на примусове виконання до органів державної виконавчої влади (приватних виконавців). У представника відсутня будь-яка технічна можливість будь-яким чином впливати на зміст та вигляд такої електронної довіреності. А сформувати та підписати цю довіреність в підсистеми «Електронний суд» може тільки уповноважена особа - директор довірителя і виключно за наявності у нього кваліфікованого електронного підпису.

Директор Головного центру капітального будівництва, реконструкції та закупівель державної прикордонної служби України має всі повноваження, на підтвердження чого до позовної заяви було додано відомості Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Крім цього, враховуючи те, що сформувати в підсистеми «Електронний суд» довіреність без наявності кваліфікованого електронного підпису (КЕП) технічно неможливо, тому сам факт існування цієї довіреності в підсистемі «Електронний суд» вже свідчить про належне підписання її уповноваженою особою із застосуванням КЕП.

Таким чином, автоматично додана в підсистемі «Електронний суд» до позовної заяви довіреність, яка надана представнику ОСОБА_1 від імені Головного центру капітального будівництва, реконструкції та закупівель державної прикордонної служби України та підписана директором з використанням кваліфікованого електронного підпису, є достатнім і належним доказом наявності повноважень у представника вчиняти від імені Головного центру капітального будівництва, реконструкції та закупівель державної прикордонної служби України викладені в довіреності дії, зокрема звертатись до суду із позовною заявою.

Щодо доводів апелянта, що відомості стосовно підписанта позовної заяви містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, інформація про особу колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 56 Господарського процесуального кодексу України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Представником у суді може бути адвокат або законний представник (ч. 1 ст. 58 Господарського процесуального кодексу України).

Отже, представництво у господарських судах першої інстанції здійснюється у порядку самопредставництва юридичної особи (через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) або адвокатом.

При цьому, під самопредставництвом юридичної особи слід розуміти право одноосібного виконавчого органу (керівника) чи голови (уповноваженого члена) колегіального виконавчого органу безпосередньо діяти від імені такої особи без довіреності, представляючи її інтереси в силу закону, статуту, положення.

Таким чином, вбачається, що визнання особи такою, що діє в порядку самопредставництва, необхідно, щоб у відповідному законі, статуті, положенні чи трудовому договорі (контракті) було чітко визначене її право діяти від імені такої юридичної особи (суб`єкта владних повноважень без права юридичної особи) без додаткового уповноваження (довіреності).

У ст. 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" передбачено, що Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб-підприємців з Єдиного державного реєстру.

Відповідно до п. 13 ч. 2 ст. 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" в Єдиному державному реєстрі містяться, зокрема, відомості про керівника юридичної особи, а за бажанням юридичної особи - також про інших осіб, які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо, дані про наявність обмежень щодо представництва юридичної особи.

Згідно з ч.ч. 1, 4 ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою. Відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, використовуються для ідентифікації юридичної особи або її відокремленого підрозділу, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, фізичної особи - підприємця, у тому числі під час провадження ними господарської діяльності та відкриття рахунків у банках та інших фінансових установах.

Отже, наявність відповідного запису у Реєстрі є належним і достатнім (достовірним) підтвердженням наявності таких відомостей (інформації) для будь-якого державного органу, яким є і суд.

Вказане вище узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 04.11.2021 у справі № 910/2010/19 (925/364/19).

Відповідно до ч. 7 ст. 11 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" державні органи, у тому числі суди, органи Національної поліції, органи прокуратури, органи Служби безпеки України, органи Бюро економічної безпеки України, а також органи місцевого самоврядування та їх посадові особи безоплатно отримують відомості з Єдиного державного реєстру з метою здійснення ними повноважень, визначених законом, виключно в електронній формі через портал електронних сервісів у порядку, визначеному Міністерством юстиції України в Порядку надання відомостей з Єдиного державного реєстру, крім випадків, передбачених цим Законом.

Таким чином, при вирішенні питання наявності повноважень у особи, яка звертається від імені юридичної особи в порядку самопредставництва, суд міг та повинен був перевірити такі відомості у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, чого ним здійснено не було.

У даному випадку, позовна заява від імені Головного центру капітального будівництва, реконструкції та закупівель державної прикордонної служби України підписана ОСОБА_1

Згідно з відомостями, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, інформація про особу, що підписала позовну заяву ОСОБА_1 наявна в реєстрі. Зокрема, відповідно до цього Реєстру, в розділі відомості про осіб, які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо, прізвище, ім`я, по батькові, дані про наявність обмежень щодо представництва юридичної особи зазначено ОСОБА_1, який наділений повноваженнями: вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори тощо (діє виключно в судах України без окремого доручення керівника з правом посвідчення копій документів щодо повноважень; без права: відмови, зміни, відкликання, визнання позову, відмови від апеляційних, касаційних скарг, укладення мирової угоди).

Отже, колегія суддів погоджується з доводами апелянта стосовно того, що ОСОБА_1 надані повноваження щодо вчинення дій від імені Головного центру без окремого доручення, при цьому обмеження стосовно права підпису цією особою позовних заяв у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осібпідприємців та громадських формувань відсутні.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 182 Господарського процесуального кодексу України у підготовчому засіданні суд з`ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом чи причини їх неподання; вирішує питання про проведення огляду письмових, речових і електронних доказів у місці їх знаходження; вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання, вирішує питання про забезпечення доказів, якщо ці питання не були вирішені раніше.

Таким чином, законодавець надає суду повноваження з витребування та збирання доказів у разі, коли виникають сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав.

Якщо суд першої інастанції має сумніви стосовно повноважень ОСОБА_1, як представника Головного центру капітального будівництва, реконструкції та закупівель державної прикордонної служби України, на підписання позовної заяви, то у такому разі на підставі ст. 182 Господарського процесуального кодексу України суд не позбавлений можливості в підготовчому засіданні витребувати від позивача відповідні докази на підтвердження повноважень особи, за підписом якої було подано позовну заяву.

Однак, суд першої інстанції не взяв до уваги наведені вище норми та не врахував і не перевірив відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, щодо уповноваженої особи Головного центру капітального будівництва, реконструкції та закупівель державної прикордонної служби України, які містяться у відкритому доступі в мережі Інтернет щодо повноважень підписанта позовної заяви та дійшов помилкового висновку про відсутність доказів в підтвердження повноважень представника Головного центру капітального будівництва, реконструкції та закупівель державної прикордонної служби України ОСОБА_1, повернувши позовну заяву на підставі п. 1 ч. 5 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України, згідно якої суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи також у разі, якщо заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Згідно із ч. 4 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини від 04.11.1950 (далі - Конвенція) кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У такий спосіб здійснюється "право на суд", яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати "вирішення" спору судом (рішення у справі "Кутіч проти Хорватії" від 01.03.2002).

Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має "застосовуватися на практиці і бути ефективним" (рішення у справі "Белле проти Франції" від 04.12.1995).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення ЄСПЛ у справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" від 28.10.1998).

Верховний Суд зазначає, що у рішенні від 09.03.2011 у справі "Буланов та Купчик проти України" Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється "право на суд", яке відповідно до практики Суду включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати "вирішення" спору судом.

При цьому, надмірний формалізм під час відмови у розгляді заяви скаржника, суттєво обмежує його право на звернення до суду, що є порушення пункту 1 статті 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08.12.2016 у справі "ТОВ "ФРІДА" проти України").

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Головного центру капітального будівництва, реконструкції та закупівель державної прикордонної служби України підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду міста Києва від 07.01.2025 у справі № 904/5405/24 - скасуванню.

Відповідно до ст. 280 Господарського процесуального кодексу України України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

За змістом ч. 3 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України України у випадку скасування судом апеляційної інстанції ухвали про повернення позовної заяви справа передається на розгляд суду першої інстанції.

Оскільки у цьому випадку суд апеляційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється (ч. 14 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись ст.ст. 267, 270, 271, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Головного центру капітального будівництва, реконструкції та закупівель державної прикордонної служби України задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 07.01.2025 у справі № 904/5405/24 скасувати.

3. Справу № 904/5405/24 передати до Господарського суду міста Києва для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 10.03.2025.

Головуючий суддя О.В. Яценко

Судді С.А. Гончаров

О.О. Хрипун