РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.03.2025Справа № 910/16118/24

Суддя Господарського суду міста Києва Демидов В.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін, справу за позовом фізичної особи - підприємця Топольнік Ігоря Миколайовича ( АДРЕСА_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «МТРАК» (01054, м. Київ, вул. Леонтовича, будинок, 5, офіс, 405) про стягнення 45 000,00 грн.,

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

27.12.2024 в системі «Електронний суд» представником фізичної особи - підприємця Топольнік Ігоря Миколайовича сформовано позовну заяву до Товариства з обмеженою відповідальністю «МТРАК» про стягнення заборгованості за договором укладеним у спрощений спосіб у розмірі 45 000,00 грн. та 28.12.2024 була передана судді Демидову В.О. відповідно до автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Ухвалою суду від 02.01.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та ухвалено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Вказаною ухвалою суду було запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали подати суду відзив на позов, в порядку ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, з доданням доказів, що підтверджують обставини викладені в ньому, та докази направлення цих документів позивачу, а також зазначено про обов`язок Товариства з обмеженою відповідальністю «МТРАК» зареєструвати свій електронний кабінет.

Також, відповідача було попереджено, що у разі ненадання ним відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи відповідно до частини другої ст. 178 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Ухвала про відкриття провадження у справі була надіслана на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «МТРАК» (01054, м. Київ, вул. Леонтовича, будинок, 5, офіс, 405) рекомендованим листом та вручена останньому 10.01.2025, що підтверджується повернутим на адресу суду рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення відповідачу.

Згідно з ч. 3 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. Підготовче засідання при розгляді справи у порядку спрощеного провадження не проводиться.

Відповідач правом подання відзиву на позовну заяву не скористався.

Відповідно до частини другої ст. 178 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Аналогічні положення містяться у частині дев`ятій ст. 165 ГПК України.

Частиною першою ст. 252 ГПК України встановлено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Згідно частини восьмої ст. 252 ГПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Частинами першою та другою ст. 161 ГПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позицій у справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів.

З огляду на вказані приписи ГПК України, оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позов відповідно до частини першої ст. 251 ГПК України, суд приходить до висновку, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами у відповідності до приписів частини дев`ятої ст. 165 та частини другої ст. 178 ГПК України.

Частиною четвертою ст. 240 ГПК України передбачено, що у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив такі фактичні обставини.

Позивач зазначає, що між Позивачем та Відповідачем було укладено договір у спрощений спосіб за умовами якого виконавець виконав свої зобов`язання за Договором, виконав роботи і надав інформаційно-консультативні послуги на загальну суму 80 000 гривень, що підтверджується підписанням актів надання послуг у кількості 4 штук:

- Акт надання послуг № 163 від 30.08.2024 на суму 10500 гривень;

- Акт надання послуг № 167 від 30.09.2024 на суму 10500 гривень;

- Акт надання послуг № 168 від 03.10.2024 на суму 35000 гривень;

- Акт надання послуг № 169 від 14.10.2024 на суму 24000 гривень;

Станом на 20.12.2024 на розрахунковий рахунок Постачальника від Покупця надійшли кошти в сумі 35 000 гривень:

- Платіжна інструкція № 67 від 07.09.2024 на суму 10500;

- Платіжна інструкція № 149 від 22.10.2024 на суму 10500;

- Платіжна інструкція № 210 від 22.11.2024 на суму 14000.

Позивач зазначає, що станом на 20.12.2024 р. у ТОВ «МТРАК» утворилась заборгованість перед ФОП Топольнік І.М. на суму 45 000 грн.

08 березня 2023 року позивачем на електронну адресу відповідача , яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, як Інформація для здійснення зв`язку було відправлено вимогу № 20-12/24-4 від 20.12.2024 про негайну сплату заборгованості за надані послуги на суму 45 000,00 грн.

Разом з тим вищевказана вимога залишена відповідачем без відповіді.

Відповідач не заперечив та не спростував обставин викладених вище.

Оскільки відповідачем вартість наданих позивачем послуг у розмірі 45000,00 грн оплачено не було, позивач звернувся до суду з даною позовною заявою за захистом своїх прав.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов такого обґрунтованого висновку.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

За приписами частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 638 Цивільного кодексу України унормовано, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

У частиною 1 статті 181 Господарського кодексу України зазначено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було надано відповідачеві послуги на загальну суму 80 000,00 грн, що підтверджується долученими актами надання послуг: № 163 від 30.08.2024 на суму 10500 гривень; № 167 від 30.09.2024 на суму 10500 гривень; № 168 від 03.10.2024 на суму 35000 гривень; № 169 від 14.10.2024 на суму 24000 гривень.

В подальшому позивачем виставлено відповідачу рахунки на оплату № 158 від 30.08.2024 на суму 10500,00 грн; №183 від 30.09.2024 на суму 10500,00 грн; №184 від 02.10.2024 на суму 35000,00 грн; №185 від 14.10.2024 на суму 24000,00 грн.

Позивач вказує, що станом на 20.12.2024 на розрахунковий рахунок Постачальника від Покупця надійшли кошти в сумі 35 000 гривень, що підтверджується наступними платіжними інструкціями: № 67 від 07.09.2024 на суму 10500,00 грн (призначення платежу: « Сплата за інф.конс.послуги, зг. рах.№158 від 30.08.2024р., Без ПДВ.»);

- Платіжна інструкція № 149 від 22.10.2024 на суму 10500,00 грн. (призначення платежу: « СПЛАТА ЗА ІНФ.КОНС.ПОСЛУГИ, ЗГ. РАХ.№183 ВІД 30.09.2024р., Без ПДВ.»);

- Платіжна інструкція № 210 від 22.11.2024 на суму 14000,00 грн. (призначення платежу: « СПЛАТА ЗА ІНФ.КОНС.ПОСЛУГИ, ЗГ. РАХ.№185 ВІД 14.10.2024р., Без ПДВ.»).

Як вбачається з актів надання послуг: № 163 від 30.08.2024; № 167 від 30.09.2024; № 168 від 03.10.2024; № 169 від 14.10.2024, останні підписані уповноваженими представниками та скріплені печатками сторін, сторонами було визначено вид послуги; вартість послуги. В свою чергу, аналогічна вартість послуги визначена у виставленому рахунку на оплату долученого до позовної заяви.

Вищезазначені акти надання послуг відповідають вимогам статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", будь-які істотні недоліки у них відсутні, відтак суд приймає вказаний акт як належний доказ на підтвердження надання позивачем обумовлених сторонами послуг та їх прийняття відповідачем.

За змістом статті 79 Господарського процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Керуючись наведеними приписами господарського процесуального закону, суд доходить до висновку, що сторонами було погоджено вид послуги, її вартість та час надання, відтак досягнуто згоди щодо істотних умов договору надання послуг, а тому права та обов`язки сторін визначаються в тому числі положеннями Глави 63 Цивільного кодексу України.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За приписами ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Зважаючи на відсутність жодних доказів зворотного та керуючись принципом змагальності сторін, суд вважає, що позивачем надано відповідачу послуги на загальну суму 80 000,00 грн., а відповідачем прийнято відповідні послуги. З урахуванням доказів часткової оплати відповідачем, за останнім обліковується заборгованість у розмірі 45 000,00 грн. Доказів сплати відповідачем грошових коштів у розмірі 45 000,00 грн станом на дату розгляду справи суду не надано.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Зазначене також кореспондується з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов`язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 Цивільного кодексу України.

Днем пред`явлення вимоги кредитором слід вважати день, у який боржник одержав надіслану йому вимогу, а в разі якщо вимогу надіслано засобами поштового зв`язку і підприємством зв`язку здійснено повідомлення про неможливість вручення поштового відправлення, то днем пред`явлення вимоги є дата оформлення названим підприємством цього повідомлення.

Оскільки згаданою статтею 530 Цивільного кодексу України не визначена форма пред`явлення вимоги кредитором, останній може здійснити своє право як шляхом надіслання платіжної вимоги-доручення, так і шляхом звернення до боржника з листом, телеграмою, надіслання йому рахунка (рахунка-фактури) тощо. При цьому якщо боржник (відповідач) заперечує одержання ним такої вимоги, кредитор (позивач) зобов`язаний подати господарському суду докази її надіслання боржникові. Останній, зі свого боку, не позбавлений права подати докази неодержання ним вимоги кредитора (наприклад, довідку підприємства зв`язку про ненадходження на адресу боржника відповідного рекомендованого поштового відправлення). Ухилення боржника від одержання на підприємстві зв`язку листа, що містив вимогу (відмова від його прийняття, нез`явлення на зазначене підприємство після одержання його повідомлення про надходження рекомендованого або цінного листа) не дає підстав вважати вимогу непред`явленою.

Судом встановлено, що 08 березня 2023 року позивачем на електронну адресу відповідача , яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, як Інформація для здійснення зв`язку було відправлено вимогу № 20-12/24-4 від 20.12.2024 про негайну сплату заборгованості за надані послуги на суму 45 000,00 грн.

Однак, станом на дату розгляду справи у суді відповідачем не надано суду доказів сплати грошових коштів на користь позивача у розмірі 45 000,00 грн.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що у відповідача наявна заборгованість у розмірі 45 000,00 грн, що підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не були спростовані, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню.

Положеннями статей 13-14 ГПК України, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В той же час, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статей 73, 74, 76-80 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Таким чином, розглянувши спір на підставі поданих суду доказів, суд дійшов висновку про його задоволення в розмірі 45 000,00 грн.

Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 86, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «МТРАК» (01054, м. Київ, вул. Леонтовича, будинок, 5, офіс, 405, ідентифікаційний код юридичної особи: 45327646) на користь фізичної особи - підприємця Топольнік Ігоря Миколайовича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) заборгованість у розмірі 45 000 грн (сорок п`ять тисяч) грн 00 коп., та судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

4. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 11.03.2025

Суддя Владислав ДЕМИДОВ