ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

04 березня 2025 року Справа № 926/3076/24
Господарський суд Чернівецької області у складі судді Ніколаєва Михайла Ілліча

без виклику (повідомлення) сторін

розглянув заяву №693 від 03.03.2025 про забезпечення позову

у справі за позовом ОСОБА_1

до «Релігійної організації "Релігійна громада храму в ім`я Різдва Христового м. Чернівці Древлеправославної Церкви України»

про визнання рішення загальних зборів релігійної громади та статуту в новій редакції недійсним

ВСТАНОВИВ: ОСОБА_1 звернулася з позовом до Релігійної організації «Релігійна громада храму в ім`я Різдва Христового м. Чернівці Древлеправославної Церкви України» про визнання рішень загальних зборів релігійної громади, оформлених протоколом №1 від 13.08.2023 і протоколом №1 від 20.10.2024 та статутів в новій редакції №771-р від 21.08.2023, а також статуту в новій редакції №1186-р від 31.10.2024 недійсними.

Позов обґрунтовано тим, що 13 серпня 2023 року відбулись загальні збори членів Релігійної громади Православної старообрядної церкви храму Різдва Христового в м. Чернівці, якими одноголосно вирішено: 1) визначити канонічну та організаційну належності громади до Древлеправославної Церкви України та змінити найменування Громади на Релігійна громада храму в ім`я Різдва Христового м. Чернівці Древлеправославної Церкви України; 2) прийняти статут Громади у новій редакції з необхідними змінами, у тому числі зі зміною найменування; 3) переобрати виконавчий орган управління та інші керівні органи; 4) змінити місцезнаходження Громади (протокол №1 від 13.08.2023).

21 серпня 2023 року за розпорядженням голови Чернівецької обласної державної адміністрації № 771-р зареєстровано статут Релігійної громади храму в ім`я Різдва Христового м. Чернівці Древлеправославної Церкви України.

Позивач стверджує, що Релігійна громада загальних зборів членів громади не проводила та її представники не подавали документів реєстратору для проведення реєстраційних дій.

Шляхом проведення неправомочних зборів осіб, які не є членами Релігійної громади, та підроблення документів проведено незаконну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу та зареєстровано статути Релігійної громади в новій редакції, які підлягають визнанню недійсними.

Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 11.06.2024 у справі №926/17/24, що залишено без змін Постановою Західного апеляційного господарського суду від 28.10.2024, відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Релігійної організації Релігійна громада храму в ім`я Різдва Христового м. Чернівці Древлеправославної Церкви України про визнання статуту недійсним.

Представниками відповідача 20.10.2024 проведено загальні збори членів громади, за результатами яких вирішено доповнити статут пунктом 5.2. наступного змісту «Рішення про внесення змін в статуті Релігійної громади прийняті загальних/парафіяльних зборів, подається до органів державної влади в оригіналі та без нотаріально засвідчення справжності підпису й без використання спеціальних бланків нотаріальних документів».

31 жовтня 2024 року за розпорядженням голови Чернівецької обласної державної адміністрації № 1186-р зареєстровано статут релігійної громади храму в ім`я Різдва Христового м. Чернівці Древлеправославної Церкви України.

З метою ефективного способу захисту прав та інтересів, відновлення статуту, який існував до порушення таких прав (повернення до статуту в редакції 2021 року) позивач звернувся з даним позовом до суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.11.2024 позовну заяву передано на розгляд судді Ніколаєву М.І.

Ухвалою суду від 04.12.2024 відкрито загальне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 16.01.2025.

18.12.2024 від представника відповідача надійшов відзив на позов.

08.01.2025 від представника відповідача надійшло клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою суду від 13.01.2025 задоволено клопотання представника відповідача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, постановлено судове засідання призначене на 16.01.2025 провести в режимі відеоконференції.

У судовому засіданні 16.01.2025 оголошено перерву до 06.02.2025.

Протокольною ухвалою від 06.02.2025 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та оголошено перерву в підготовчому засіданні до 26.02.2025.

12.02.2025 та 21.02.2025 від представника відповідача надходили додаткові пояснення по справі.

24.02.2025 та 26.02.2025 від представника позивача надходили додаткові пояснення.

Ухвалою суду від 26.02.2025 закрито підготовче провадження, розгляд справи призначено на 18.03.2025 та встановлено відповідачу додатковий строк до 10.03.2025 для звернення до суду із заявою про долучення додаткових доказів.

03.03.2025 від представника позивача надійшла заява про забезпечення позову шляхом заборони державним реєстраторам будь-яких органів (місцевого самоврядування, виконавчих комітетів, місцевих державних адміністрацій, акредитованих підприємств, Міністерства юстиції України), а також нотаріусам та особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, які мають відповідні повноваження щодо внесення відомостей та/або змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань, проводити будь-які реєстраційні дії відносно Релігійної організації «Релігійна громада храму в ім?я Різдва Христового м. Чернівці Древлеправославної Церкви України» (ідентифікаційний номер юридичної особи в ), що стосуватимуться внесення змін до статуту Релігійної організації «Релігійна громада храму в ім?я Різдва Христового м. Чернівці Древлеправославної Церкви України» (ідентифікаційний номер юридичної особи в ) до набрання судовим рішенням у справі законної сили.

Заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що відповідачем, після звернення до суду з позовом у цій справі, в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань може бути вчинено дії щодо внесення змін до статуту, що вже мало місце при розгляді судової справи № 926/17/24, внаслідок чого виникнуть істотні ускладнення або й неможливість виконання судового рішення, в разі задоволення позову, а також буде породжено новий судовий спір.

Розглянувши заяву представника позивача про забезпечення позову, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 136 Господарського процесуального кодексу України (надалі ГПК України) господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Згідно з статтею 137 ГПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Аналогічні правові висновки щодо застосування положень статей 136, 137 ГПК України викладені у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі №910/19256/16, від 14.05.2018 у справі № 910/20479/17, від 14.06.2018 у справі № 916/10/18, від 23.06.2018 у справі № 916/2026/17, від 16.08.2018 у справі №910/5916/18, від 11.09.2018 у справі № 922/1605/18, від 14.01.2019 у справі №909/526/18, від 21.01.2019 у справі № 916/1278/18, від 25.01.2019 у справі №925/288/17, від 26.09.2019 у справі № 904/1417/19.

При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Таким чином, необхідною умовою вжиття заходів для забезпечення позову є наявність достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду. Безпосередньою метою вжиття заходів є саме забезпечення ефективного судового захисту порушених чи оспорюваних прав позивача та у подальшому виконання рішення суду. Інститут забезпечення позову в господарському процесі існує виключно з метою забезпечення ефективного судового захисту та гарантії виконання майбутнього судового рішення.

Адекватність заходу для забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків від заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Співмірність передбачає співвіднесення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та наслідків від заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази про наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Отже, у кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність реальної загрози ефективному захисту порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся/має намір звернутися до суду, а також наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Обґрунтування необхідності забезпечення позову покладається саме на позивача та полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову господарським судам слід враховувати, що такими заходами не повинні застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.

Обранням належного заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із вимогами позивача, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи.

З урахуванням вимог, передбачених статтями 73, 74, 76 ГПК України, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачеві ефективний захист його порушених чи оспорюваних прав та інтересів, за захистом яких він звернувся/має намір звернутися до суду, а також реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Тобто, крім того, що суд має дослідити таку підставу вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, також об`єктом дослідження має бути така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, зокрема, у постановах від 25.02.2019 у справі № 924/790/18, від 11.10.2019 у справі № 910/4762/19, від 21.02.2020 у справі № 910/9498/19, від 21.05.2020 у справі № 906/20/20, від 30.09.2020 у справі № 910/19113/19, від 30.11.2020 у справі № 910/217/20, від 17.12.2020 у справі № 910/11857/20, від 15.01.2021 у справі № 914/1939/20, від 13.05.2021 у справі № 916/2761/20).

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Водночас, якщо позивач звертається до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку не має взагалі застосуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

В таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (аналогічну правову позицію викладено у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18).

При вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову оцінюється обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням таких умов: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між заявленим заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду, імовірності ускладнення чи непоновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Таким чином, необхідною умовою вжиття заходів для забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду. Безпосередньою метою вжиття заходів є саме забезпечення виконання рішення суду. Інститут забезпечення позову в господарському процесі існує виключно з метою забезпечення гарантії виконання майбутнього судового рішення.

Адекватність заходу для забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Обрання належного, відповідного предмету спору, заходу забезпечення позову сприяє дотриманню принципу співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими вимогами, що, зрештою, дає змогу досягти збалансованості інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичного виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

З огляду на те, що у цій справі позивач звернувся до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення, що стосуються позовних вимог немайнового характеру, то в даному випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він має намір звернутися до суду. Має також досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 137 ГПК України не допускається забезпечення позову у спорах, що виникають з корпоративних відносин, шляхом заборони, зокрема, здійснювати органам державної влади, органам місцевого самоврядування, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб покладені на них згідно із законодавством владні повноваження, крім заборони приймати конкретні визначені судом рішення, вчиняти конкретні дії, що прямо стосуються предмета спору.

Суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що пункт 1 статті 6 Конвенції забезпечує всім «право на суд», яке охоплює право на виконання остаточного рішення, ухваленого будь-яким судом. ЄСПЛ в контексті права на виконання остаточного рішення зауважує, що метою заходу забезпечення є підтримання status quo, поки суд не визначиться щодо виправданості цього заходу. Крім того, тимчасовий захід спрямований на те, щоб протягом судового розгляду щодо суті спору суд залишався в змозі розглянути позов заявника за звичайною процедурою. ЄСПЛ також звернув увагу на те, що тимчасові забезпечувальні заходи мають на меті забезпечити протягом розгляду продовження існування стану, який є предметом спору (§§ 60, 61 рішення від 13.01.2011 у справі «Кюблер проти Німеччини», заява № 32715/06). Отже, заходи забезпечення позову, без застосування яких існує ризик такої зміни обставин, внаслідок якої подальше ухвалення остаточного рішення суду на користь позивача вже не призведе до захисту прав або інтересів позивача, по який він звертався до суду, слід розглядати як такі, що охоплені «правом на суд».

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач в межах даної справи просить суд визнати недійсними: - рішення загальних зборів членів релігійної громади, оформлене протоколом №1 від 13.08.2023, - статут відповідача в новій редакції, зареєстрований розпорядженням голови Чернівецької обласної державної адміністрації № 771-р, - рішення загальних зборів членів релігійної громади, оформлене протоколом №1 від 20.10.2023, статут відповідача в новій редакції, зареєстрований розпорядженням голови Чернівецької обласної державної адміністрації № №1186-р від 31.10.2024 недійсними.

Зі змісту заяви про забезпечення позову вбачається, що позивач припускає, що відповідачем, після звернення до суду з позовом у цій справі, в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань може бути вчинено дії щодо внесення змін до статуту, що вже мало місце при розгляді судової справи № 926/17/24, внаслідок чого виникнуть істотні ускладнення або й неможливість виконання судового рішення, в разі задоволення позову, а також буде породжено новий судовий спір.

Враховуючи предмет та підстави позову, зміст позовних вимог, а також мету забезпечення позову, суд дійшов висновку про необґрунтованість заяви представника позивача та відсутність необхідності забезпечення позову шляхом заборони державним реєстраторам будь-яких органів, а також нотаріусам та особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, які мають відповідні повноваження щодо внесення відомостей та/або змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань, проводити будь-які реєстраційні дії відносно Релігійної організації «Релігійна громада храму в ім?я Різдва Христового м. Чернівці Древлеправославної Церкви України» (ідентифікаційний номер юридичної особи в ), що стосуватимуться внесення змін до статуту Релігійної організації «Релігійна громада храму в ім?я Різдва Христового м. Чернівці Древлеправославної Церкви України» (ідентифікаційний номер юридичної особи в ) до набрання судовим рішенням у справі законної сили.

На переконання суду, позивачем не доведено обґрунтованість його побоювань, що невжиття заявлених ним у заяві заходів забезпечення позову утруднить можливість для позивача вчинення дій, направлених на відновлення стану, який існував до порушення його прав, та не доведено, що забезпечення позову у даній справі у спосіб, зазначений ним, сприятиме виконанню завдань інституту забезпечення позову як елементу права на судовий захист, спрямованого на недопущення незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права.

Суд враховує, що предметом даного спору є недійсність рішень загальних зборів, якими затверджено в нових редакціях статут відповідача та недійсність статуту відповідача, зміни до якого станом на момент подання заяви про забезпечення позову вже зареєстровані розпорядженнями голови Чернівецької обласної державної адміністрації.

Правову оцінку внесеним змінам до статуту в редакції, що зареєстрована розпорядженням голови Чернівецької обласної державної адміністрації №771-р від 21.08.2023, надано господарськими судами у справі №926/17/24.

Докази, що відповідач планує чи може внести зміни до свого статуту на підставі спірних рішень в матеріалах справи відсутні. Заборона проводити будь-які реєстраційні дії щодо внесення змін до статуту на підставі інших рішень загальних зборів відповідача, законність яких не є предметом даного спору, може бути розцінена як безпідставне та надмірне втручання в діяльність релігійної організації.

Суд зауважує, що у разі прийняття у майбутньому відповідачем рішень, які на думку позивача призведуть до порушення його прав, він не позбавлений можливості звернутись до суду з відповідними позовними вимогами і вказане не суперечитиме принципу ефективного захисту прав у судовому процесі.

За оцінкою наданих суду доказів та наведених обставин, що викладені у заяві про забезпечення позову, суд вважає заявлені заходи забезпечення позову необґрунтованими, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження того, що невжиття заходів до забезпечення позову порушить його права та в подальшому утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду в цій справі.

За таких обставин справи у задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. 136, 139, 140, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Повний текст ухвали складено та підписано 04.03.2025

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в порядку і строк, встановлені ст. ст. 255-257 ГПК України.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: http://cv.arbitr.gov.ua/sud5027/.

Суддя М.І. Ніколаєв