РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

25.02.2025Справа № 910/5697/24
Суддя Мудрий С.М., розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг"

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "ЙЕ Енергія"

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Твій Газзбут"

про визнання правочину недійсним

При секретарю судового засідання: Габорак О.М.

Представники сторін:

від позивача: Тіщенко Анна Андріївна - представник за довіреністю №148 від 12.12.2024;

від відповідача-1: не з`явилися;

від відповідача-2: не з`явилися;

ВСТАНОВИВ:

У травні 2024 року Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" (далі - ТОВ "Нафтогаз Трейдинг") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом, в якому просило визнати недійсним (нікчемним) договір від 01.02.2024 про відступлення права вимоги за договором транспортування природного газу № від 17.12.2019, який було укладено між Товариством з обмеженою відповідальністю "ЙЕ Енергія" (далі - ТОВ "ЙЕ Енергія", відповідач-1) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Твій Газзбут" (далі - ТОВ "Твій Газзбут", відповідач-2).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірний договір про відступлення права вимоги є фіктивним, порушує публічний порядок та має ознаки фраудаторності.

Також у своєму позові ТОВ "Нафтогаз Трейдинг" просило суд витребувати від ТОВ "ЙЕ Енергія" та/або від ТОВ "Твій Газзбут" договір від 01.02.2024 про відступлення права вимоги за договором транспортування природного газу № від 17.12.2019.

13.05.2024 через систему "Електронний суд" позивач подав заяву про долучення доказів сплати судового збору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.05.2024 (суддя ОСОБА_1.) позовну заяву ТОВ "Нафтогаз Трейдинг" прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №910/5697/24 за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 07.06.2024. Встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи.

05.06.2024 через систему "Електронний суд" ТОВ "ЙЕ Енергія" подало відзив, в якому просило відмовити у задоволенні позову.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач-1 вказав, що оспорюваний правочини не є фіктивним, оскільки є оплатним та спрямований на настання реальних наслідків;

- на момент звернення ТОВ "ЙЕ Енергія" з даним позовом до суду, рішення у справі №910/6024/23, яким присуджено до стягнення 9 857 201,68 грн інфляційних втрат та 147 858,03 грн судового збору, не набрало законної сил, а тому є передчасними доводи позивача про вчинення відповідачем-1 дій на шкоду кредитору (ТОВ "Нафтогаз Трейдинг");

- оскаржувана угода не підпадає під перелік правочинів, що порушують публічний порядок.

ТОВ "Твій Газзбут" правом, наданим статтею 165 ГПК України, на подання відзиву на позов не скористалося, хоча про розгляд справи було повідомлене належним чином. Будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду не направляло.

При цьому, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (частина 9 статті 165, частина 2 статті 178 ГПК України).

Приймаючи до уваги те, що відповідач-2 був належним чином повідомлений про розгляд даної справи, а також враховуючи наявність у матеріалах справи достатньої кількості документів для розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про її розгляд за наявними матеріалами.

07.06.2024 через систему "Електронний суд" ТОВ "Нафтогаз Трейдинг" подало заяву про залучення приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Корольова Михайла Андрійовича у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача.

07.06.2024 через систему "Електронний суд" ТОВ "Нафтогаз Трейдинг" подало відповідь на відзив, в якій підтримало заявлені позовні вимоги.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.06.2024 відмовлено у задоволенні клопотання позивача про залучення третьої особи. Зобов`язано відповідачів 1, 2 в наступне судове засідання надати суду належним чином завірену копію договору від 01.02.2024 про відступлення права вимоги за договором транспортування природного газу від 17.12.2019 №. Відкладено підготовче засідання на 28.06.2024.

27.06.2024 через систему "Електронний суд" ТОВ "Нафтогаз Трейдинг" подало клопотання про витребування доказу - договору про відступлення права вимоги від 01.02.2024.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.06.2024 повторно зобов`язано відповідачів 1, 2 в наступне судове засідання надати суду належним чином завірену копію договору від 01.02.2024 про відступлення права вимоги за договором транспортування природного газу від 17.12.2019 №. Відкладено підготовче засідання на 16.08.2024.

18.07.2024 через систему "Електронний суд" ТОВ "Нафтогаз Трейдинг" подало додаткові письмові пояснення, в яких вказало, що договір є недійсним також у зв`язку з порушенням приписів частини 1 статті 516 ЦК України - за відсутності письмової згоди сторони договору. Позивач вказує, що судом має бути надана оцінка вказаній обставині на предмет нікчемності, тобто недійсності в силу положень закону.

16.08.2024 підготовче засідання у справі не відбулося.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.08.2024 призначено підготовче засідання у справі на 27.09.2024.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.09.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 25.10.2024.

У зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_1 , відповідно до пункту 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду та на підставі Розпорядженням керівника апарату Господарського суду міста Києва №01.3-16/1213/24 від 17.10.2024, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №910/5697/24.

Відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.10.2024 справу №910/5697/24 передано на розгляд судді Мудрому С.М.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.10.2024 (суддею Мудрим С.М.) прийнято справу №910/5697/24 до свого провадження та призначено підготовче засідання у справі на 19.11.2024.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.11.2024 відкладено підготовче засідання у справі на 10.12.2024. Повторно зобов`язано відповідачів 1, 2 виконати вимоги ухвали Господарського суду міста Києва від 13.05.2024 у частині надання суду належним чином завіреної копії договору від 01.02.2024 про відступлення права вимоги за договором транспортування природного газу від 17.12.2019 № у строк до 04.12.2024.

10.12.2024 через систему "Електронний суд" ТОВ "Нафтогаз Трейдинг" подало додаткові письмові пояснення, в яких просило задовольнити позов.

Ухвалами Господарського суду міста Києва від 10.12.2024 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче засідання у справі на 21.01.2025. Повторно зобов`язано відповідачів 1, 2 виконати вимоги ухвали Господарського суду міста Києва від 13.05.2024 у частині надання суду належним чином завіреної копії договору від 01.02.2024 про відступлення права вимоги за договором транспортування природного газу від 17.12.2019 № у строк до 15.01.2025. Застосовано до ТОВ "Твій Газзбут" та ТОВ "ЙЕ Енергія" заходи процесуального примусу у вигляді штрафу. Стягнуто з ТОВ "Твій Газзбут" та ТОВ "ЙЕ Енергія" у дохід Державного бюджету України по 60 560,00 грн штрафу з кожного.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.01.2025 відкладено підготовче засідання на 04.02.2025. Зобов`язано ТОВ "Нафтогаз Трейдинг" у строк до 03.02.2025 надати суду належним чином завірену копію договору про відступлення права вимоги за договором транспортування природного газу від 17.12.2019 №, укладений між відповідачами 1, 2.

03.02.2025 через систему "Електронний суд" від ТОВ "Нафтогаз Трейдинг" надійшла заява про забезпечення доказів.

04.02.2025 через систему "Електронний суд" ТОВ "Нафтогаз Трейдинг" подало клопотання про долучення доказів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.02.2025 відмовлено у задоволенні заяви позивача про забезпечення доказів, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті за правилами загального позовного провадження на 25.02.2025.

У судове засідання 25.02.2025 ТОВ "ЙЕ Енергія" та ТОВ "Твій Газзбут" не з`явилися, хоча про місце, дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином.

ТОВ "Нафтогаз Трейдинг" підтримало позовні вимог, просило суд позов задовольнити.

У судовому засіданні 25.02.2025 на підставі статті 240 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов ТОВ "Нафтогаз Трейдинг" не підлягає задоволенню.

У травні 2022 року ТОВ "Нафтогаз Трейдинг" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до ТОВ "ЙЕ Енергія", в якому, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, просило стягнути з останнього 3 130 843 868, 85 грн, що складається з основної суми боргу у сумі 2 300 200 000, 00 грн, 216 220 833,06 грн пені, 39 891 139, 32 грн 3% річних, 344 511 896,47 грн інфляційних втрат та 230 020 000,00 грн штрафу.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 31.05.2023 у справі №910/3600/22, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 24.10.2023 та постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.12.2023, позов ТОВ "Нафтогаз Трейдинг" задоволено. Стягнуто з ТОВ "ЙЕ Енергія" на користь ТОВ "Нафтогаз Трейдинг" заборгованість у розмірі 2 300 200 000,00 грн, пеню у розмірі 216220833,06 грн, штраф у розмірі 230 020 000,00 грн, 3% річних у розмірі 39 891 139, 32 грн та інфляційних втрат у розмірі 344 511 896,47 грн.

20.11.2023 на виконання вказаного рішення Господарським судом міста Києва видано відповідний наказ.

Вказаний наказ було пред`явлено на виконання до приватного виконавця виконавчого округу міста Київ Корольова М.А. та 20.11.2023 відкрито виконавче провадження №73388195. Рішення суду залишалося невиконаним.

21.11.2023 постановою приватного виконавця Корольовим М.А. накладено арешт на грошові кошти та на все майно боржника. Об`єктів цивільного права, які належать боржнику та підлягають обов`язковій реєстрації, не виявлено.

У той же час, у липні 2022 року до Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява ТОВ "Йе Енергія" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" (далі - ТОВ "Оператор ГТС") 102 872 966,02 грн, з яких: 95 634 856,42 грн - вартість позитивних добових небалансів за газові місяці лютий - травень 2022 року, 6 575 992,45 грн - інфляційні втрати та 622 117,15 грн 3% річних, посилаючись на неналежне виконання останнім зобов`язань за договором транспортування природного газу № від 17.12.2019.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.11.2022 у справі №910/5571/22, яке було залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 28.03.2023 та постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2023, позов задоволено частково. Провадження в справі в частині стягнення 53187859,33 грн основного боргу закрито. Стягнуто з ТОВ "Оператор ГТС" на користь ТОВ "ЙЕ Енергія" 42446997,09 грн основного боргу, 608 272,91 грн 3% річних, 812 387,59 грн витрат зі сплати судового збору. В іншій частині в позові відмовлено.

04.05.2023 на виконання вказаного рішення Господарським судом міста Києва видано відповідний наказ.

Крім цього, у квітні 2023 року ТОВ "ЙЕ Енергія" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з ТОВ "Оператор ГТС" 9 982 537, 82 грн інфляційних втрат, посилаючись на неналежне виконання останнім зобов`язань за договором транспортуванням природного газу № від 17.12.2019 в частині оплати вартості добових небалансів за місяці лютий-червень 2022 року.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.09.2023 у справі №910/6024/23 позов ТОВ "ЙЕ Енергія" задоволено частково. Стягнуто з ТОВ "Оператор ГТС" на користь ТОВ "ЙЕ Енергія" інфляційні втрати у сумі 9 857 201,68 грн та судовий збір у сумі 147 858,03 грн.

Не погодившись із вказаним рішенням, у жовтні 2023 року ТОВ "Оператор ГТС" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити ТОВ "ЙЕ Енергія" у задоволенні позовних вимог.

06.02.2024 через систему "Електронний Суд" до суду від ТОВ "Нафтогаз Трейдинг" надійшла заява про звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншим особам у порядку статті 336 ГПК України, у якій заявник просить звернути стягнення на грошові кошти у розмірі 9 857 201,68 грн інфляційних втрат та 147 858,03 грн судового збору, що належать ТОВ "Оператор ГТС", яке має заборгованість перед ТОВ "ЙЕ Енергія" за рішенням Господарського суду міста Києва від 19.09.2023 у справі №910/6024/23, в рахунок задоволення вимог стягувача по виконавчому провадженню №73388195 про стягнення з ТОВ "ЙЕ Енергія" на користь ТОВ "Нафтогаз Трейдинг" 2 300 200 000,00 грн заборгованості, пені у розмірі 216220 833,06 грн, штрафу в розмірі 230 020 000,00 грн, 3% річних у розмірі 39 891 139,32 грн, інфляційних втрат у розмірі 344 511 896,47 грн та судового збору у розмірі 868 350,00 грн.

Також у поданій заяві стягувач просив заборонити ТОВ "Оператор ГТС" вчиняти дії щодо погашення заборгованості перед ТОВ "ЙЕ Енергія" до розгляду цієї заяви, а розгляд даної заяви зупинити до набрання рішенням Господарського суду міста Києва від 19.09.2023 у справі №910/6024/23 законної сили.

Проте, ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.02.2024 відкладено вирішення питання щодо поданої ТОВ " Нафтогаз Трейдинг" заяви про звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншим особам до повернення матеріалів справи № 910/3600/22 з суду вищої інстанції.

Поряд з тим, ухвалою господарського суду міста Києва від 12.02.2024 у справі №910/6024/23 (дана справа) відкладено вирішення питання про прийняття заяви приватного виконавця Корольова Михайла Андрійовича про звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншим особам, до повернення матеріалів справи 910/6024/23 до Господарського суду міста Києва.

У процесі розгляду справи №910/6024/23 в господарському суді апеляційної інстанції від ТОВ "ЙЕ Енергія" надійшла заява про заміну його правонаступником - ТОВ "Твій Газзбут".

Вказана заява мотивована тим, що 01.02.2024 між ТОВ "ЙЕ Енергія" (первісний кредитор) та ТОВ "Твій Газзбут" (новий кредитор) було укладено договір про відступлення права вимоги (надалі - договір), за умовами пункту 1.1 якого первісний кредитор відступає новому кредитору право вимоги до ТОВ "Оператор ГТС" (боржник) за договором транспортування природного газу від 17.12.2019 №.

За вказаним договором новий кредитор одержує право замість первісного кредитора вимагати від боржника виконання зобов`язання з оплати інфляційних втрат в порядку, передбаченому статті 625 Цивільного кодексу України, за час прострочення грошового зобов`язання, що виникло на підставі договору транспортування природного газу від 17.12.2019 № , які є предметом судової справи №910/6024/23 у сумі 9 857 201,68 грн, а також право вимагати від боржника оплату судового збору в сумі 147 858,03 грн, присуджених до стягнення рішенням Господарського суду міста Києва від 19.09.2023 у справі № 910/6024/23 (надалі - зобов`язання) (пункт 1.2. договору відступлення права вимоги від 01.02.2024).

Пунктом 1.4 договору відступлення права вимоги від 01.02.2024 передбачено, що право вимоги, що відступається за цим договором, переходить до нового кредитора з моменту укладення цього договору. Додаткового оформлення відступлення права вимоги не вимагається. Після переходу права вимоги до нового кредитора останній стає кредитором по відношенню до боржника на відшкодування інфляційних втрат в розмірі 9 857 201,68 грн, 147585,03 грн судового збору, та набуває відповідне право вимоги.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.04.2024, яка залишена без змін постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.05.2024, замінено позивача у справі №910/6024/23 - ТОВ "ЙЕ Енергія" його правонаступником, яким є ТОВ "Твій Газзбут".

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 03.07.2024 апеляційну скаргу ТОВ "Оператор ГТС" залишено без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 19.09.2023 у справі № 910/6024/23 - без змін.

05.08.2024 на виконання вказаного рішення Господарським судом міста Києва видано відповідний наказ.

Вважаючи, що договір про відступлення права вимоги від 01.02.2024, укладений між ТОВ "ЙЕ Енергія" та ТОВ "Твій Газзбут", не відповідає положенням ЦК України, ТОВ "Нафтогаз Трейдинг" звернулося до суду з позовом про визнання його недійсним (нікчемним).

Відповідно до частини 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У статті 4 ГПК України передбачено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Під захистом легітимного інтересу розуміється відновлення можливості досягнення прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом.

Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі №925/1265/16 зазначено, що під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи правоохоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду у постановах від 29.05.2019 у справі №310/11024/15-ц, від 01.04.2020 у справі №610/1030/18 визначила, що спосіб захисту цивільного права чи інтересу - це дії, які спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Спосіб захисту цивільного права чи інтересу має бути доступним та ефективним.

Застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим. Це означає, що: застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципам верховенства права та процесуальної економії, зокрема не повинно спонукати позивача знову звертатися за захистом до суду (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13), від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц (пункт 82), від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20 (пункт 24)).

Отже, обрання позивачем певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує.

Суд зазначає, що позивач, заявляючи позов та обираючи спосіб захисту повинен дбати про те, щоб резолютивна частина рішення, в якій остаточно закріплюється висновок суду щодо вимог позивача, могла бути виконана в процесі виконавчого провадження у справі, адже у кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Одним зі способів захисту, який передбачений частиною другою статті 16 ЦК України та частиною другої статті 20 ГК України є визнання правочину недійсним (визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом).

Цивільний кодекс України визначає правочин як дію особи, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; шляхом укладання правочинів суб`єкти цивільних відносин реалізують свої правомочності, суб`єктивні цивільні права за допомогою передачі цих прав іншим учасникам.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частин першої - третьої, п`ятої, шостої статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з приписами частин 1-3, 5 та 6 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Підстава недійсності правочину (оспорюваності чи нікчемності) має існувати в момент вчинення правочину (постанова Верховного Суду від 24.04.2020 у справі №522/25151/14-ц.).

У розумінні наведених положень законодавства оспорювати правочин у суді може одна із сторін правочину або інша заінтересована особа. За відсутності визначення поняття "заінтересована особа" такою особою є кожен, хто має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі.

Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси як заінтересованої особи безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено.

Реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого не є, позивач зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд, у свою чергу, - перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує такі свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Особа вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України.

Звертаючи до суду з даним позовом, ТОВ "Нафтогаз Трейдинг" вказує, що договір відступлення права вимоги від 01.02.2024 порушує публічний порядок.

Згідно з частиною 1 статті 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Виділяючи правочин, що порушує публічний порядок, як окремий вид нікчемних правочинів, Цивільний кодекс України виходить зі змісту самої протиправної дії та небезпеки її для інтересів держави і суспільства загалом, а також значимості порушених інтересів внаслідок вчинення такого правочину.

При цьому категорія публічного порядку застосовується не до будь-яких правовідносин у державі, а лише щодо суттєвих основ правопорядку.

З огляду на зазначене, публічний порядок - це публічно-правові відносини, які мають імперативний характер і визначають основи суспільного ладу держави.

Отже, положеннями статті 228 ЦК України визначено перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок.

Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об`єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об`єктів цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об`єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не вважаються такими, що порушують публічний порядок.

При кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК України потрібно враховувати вину, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною в постановах Верховного Суду України від 13.04.2016 у справі №6-1528цс15, Верховного Суду від 10.03.2020 у справі 910/24075/16, 02.07.2020 у справі №910/4932/19.

Судом встановлено, що матеріали справи не містять ані оригіналу, ані належним чином засвідченої копії договору про відступлення права вимоги від 01.02.2024.

Разом із цим, згідно з частиною 4 статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.04.2024, яка залишена без змін постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.05.2024, замінено позивача у справі №910/6024/23 - ТОВ "ЙЕ Енергія" його правонаступником, яким є ТОВ "Твій Газзбут".

У вказаний судових рішеннях судами встановлено, що 01.02.2024 між ТОВ "ЙЕ Енергія" (первісний кредитор) та ТОВ "Твій Газзбут" (новий кредитор) було укладено договір про відступлення права вимоги (надалі - договір).

Обставина укладення вказаного правочину не заперечувалася та не була спростована відповідачами 1, 2.

За умовами пункту 1.1 якого первісний кредитор відступає новому кредитору право вимоги до ТОВ "Оператор ГТС" (боржник) за договором транспортування природного газу від 17.12.2019 №.

За вказаним договором новий кредитор одержує право замість первісного кредитора вимагати від боржника виконання зобов`язання з оплати інфляційних втрат в порядку, передбаченому статті 625 Цивільного кодексу України, за час прострочення грошового зобов`язання, що виникло на підставі договору транспортування природного газу від 17.12.2019 № , які є предметом судової справи №910/6024/23 у сумі 9 857 201,68 грн, а також право вимагати від боржника оплату судового збору в сумі 147 858,03 грн, присуджених до стягнення рішенням Господарського суду міста Києва від 19.09.2023 у справі № 910/6024/23 (надалі - зобов`язання) (пункт 1.2. договору відступлення права вимоги від 01.02.2024).

Пунктом 1.4 договору відступлення права вимоги від 01.02.2024 передбачено, що право вимоги, що відступається за цим договором, переходить до нового кредитора з моменту укладення цього договору. Додаткового оформлення відступлення права вимоги не вимагається. Після переходу права вимоги до нового кредитора останній стає кредитором по відношенню до боржника на відшкодування інфляційних втрат в розмірі 9 857 201,68 грн, 147585,03 грн судового збору, та набуває відповідне право вимоги.

Виходячи з умов спірного правочину, суд дійшов висновку про те, що договір відступлення права вимоги, укладений 01.02.2024 між юридичними особами приватного права, щодо виконання зобов`язання про стягнення грошових коштів, які належать одному з них, не порушує публічний порядок, а тому до спірних правовідносин не застосовуються приписи статі 228 ЦК України.

Крім цього, суд звертає увагу позивача на те, що правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним (частина 2 статті 228 ЦК України).

Згідно з абзацом 1 частини 2 статті 216 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо правочин є нікчемним, то позовна вимога про визнання його недійсним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі №916/3156/17, від 29.09.2020 у справі №688/2908/16-ц.

Також, ТОВ "Нафтогаз Трейдинг" зазначає, що договір відступлення права вимоги від 01.02.2024 є фіктивним.

За змістом частини 5 статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до змісту статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин 1 та 5 статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №369/11268/16-ц.

Як випливає з матеріалів справи, на підставі договору відступлення права вимоги від 01.02.2024, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.04.2024, яка залишена без змін постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.05.2024, замінено позивача у справі №910/6024/23 - ТОВ "ЙЕ Енергія" його правонаступником, яким є ТОВ "Твій Газзбут".

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.09.2023, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 03.07.2024 у справі №910/6024/23, стягнуто з ТОВ "Оператор ГТС" інфляційні втрати у сумі 9 857 201,68 грн та судовий збір у сумі 147 858,03 грн.

04.05.2023 Господарським судом міста Києва видано наказ про стягнення з ТОВ "Оператор ГТС" вказаних коштів, стягувачем в якому зазначено правонаступника - ТОВ "Твій Газзбут".

Також, із наявної в Єдиному державному реєстрі судових рішень відкритої інформації, ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.09.2024 наказ Господарського суду міста Києва від 05.08.2024 у справі №910/6024/23 про стягнення з ТОВ "Оператор ГТС" на користь ТОВ "Твій Газзбут" інфляційних втрат у розмірі 9 857 201,68 грн та судового збору у сумі 147858,03 грн визнано таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з добровільною сплатою боржником (ТОВ "Оператор ГТС") присуджених сум на користь ТОВ "Твій Газзбут", що підтверджується платіжними інструкціями № 269794 від 10.07.2024 та № 269795 від 10.07.2024.

Крім цього, відповідачем-1 наголошувалося, що спірний договір не був безоплатним, а був оплатним, оскільки за умовами пункту 2 новий кредитор (ТОВ "Твій Газзбут") зобов`язався здійснити оплату первісному кредитору (ТОВ "ЙЕ Енергія") в розмірі 10005059,68 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд не погоджується з доводами позивача, про те, що договір відступлення права вимоги від 01.02.2024 не спрямований на настання реальних наслідків, а тому є фіктивним.

У зв`язку з викладеним, суд вважає за необхідне вказати про те, що відповідно до положень частин 1 та 2 статті 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

Двостороння реституція є обов`язковим наслідком визнаного судом недійсним правочину та не може бути проігнорована сторонами. Тобто, при недійсності правочину повернення отриманого сторонами за своєю правовою природою становить юридичний обов`язок, що виникає із закону та юридичного факту недійсності правочину (аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 23.09.2021 у справі №904/1907/15).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.09.2024 у справі №918/1043/21 визначено, що за змістом абзацу 1 частини 1 статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює для сторін тих прав та обов`язків, які зумовлені його вчиненням, а породжує лише передбачені законом наслідки, пов`язані з його недійсністю. Одним з таких наслідків є реституція. Вона спрямована на відновлення "status quo anteу" фактичному та правовому становищі сторін, яке існувало до вчинення недійсного правочину, шляхом нівелювання юридичного значення будь-яких дій, які сторони вчинили на виконання цього правочину. Тому кожна сторона зобов`язана повернути іншій у натурі все, що вона одержала на виконання недійсного правочину (абзац 2 частини 1 статті 216 ЦК України).

За недійсності правочину взаємне повернення сторонами одержаного за ним (двостороння реституція) є юридичним обов`язком, що виникає із закону та юридичного факту недійсності правочину. Таке поновлення сторін у попередньому становищі може застосовуватися лише тоді, коли майно, передане за відповідним правочином, залишається в його сторони. У разі неможливості здійснити реституцію в натурі, зокрема тоді, коли одержане полягає в користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, сторони зобов`язані відшкодувати вартість того, що одержали, за цінами, які існують на момент відшкодування (абзац 2 частини 1 статті 216 ЦК України). Крім того, наслідком недійсності правочину є відшкодування за рахунок винної сторони другій стороні недійсного правочину або третій особі збитків і моральної шкоди, завданих у зв`язку із вчиненням недійсного правочину (частина 2 статті 216 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суду сформувала висновок про те, що ЦК України визначає такі загальні юридичні наслідки недійсності правочину: 1) основний - двостороння реституція - повернення сторін недійсного правочину до попереднього стану, тобто становища, яке існувало до його вчинення (абзац 2 частини 1 статті 216 ЦК України); 2) додатковий - відшкодування збитків і моральної шкоди винною стороною на користь другої сторони недійсного правочину та третьої особи, якщо їх завдано у зв`язку із вчиненням такого правочину (частина 2 статті 216 цього Кодексу). Правові наслідки, передбачені частинами 1 та 2 статті 216 ЦК України, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів (частина 3 статті 216 ЦК України).

Відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про застосування наслідків недійсності оспорюваного правочину, як і про визнання його недійсним, може бути заявлена однією зі сторін правочину або іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Така вимога може бути об`єднана з вимогою про визнання правочину недійсним, що в цілому сприяє швидкому та ефективному відновленню правового становища сторін, яке існувало до вчинення правочину, або заявлена як самостійна вимога у вигляді окремого позову (такий правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 23.09.2021 у справі №904/1907/15 та від 09.09.2021 у справі №925/1276/19, від 20.12.2023 у справі №913/366/21).

Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах неодноразово зазначала, що перелік способів захисту, визначений у частині другій статті 16 ЦК України, не є вичерпним. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини 2 вказаної статті). Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Подібні висновки, сформульовані зокрема у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17, від 11.09.2018 у справі №905/1926/16, від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц, від 01.10.2019 у справі №910/3907/18.

Разом з тим, об`єднана палата Верховного Суду у постанові від 26.05.2023 у справі №905/77/21 погодилася з висновком судів першої та апеляційної інстанцій щодо відмови в задоволенні позову та водночас відхилила доводи скаржника щодо ефективності такого способу судового захисту, як визнання недійсним виконаного договору без одночасного заявлення позовної вимоги про застосування наслідків недійсності правочину, з огляду на те, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Об`єднана палата Верховного Суду у відповідній постанові зазначила, що визнання правочину недійсним не з метою домогтися відновлення власного порушеного права (та/або інтересу) у спосіб реституції, що застосовується між сторонами такого правочину, а з метою створити підстави для подальшого звернення з іншим позовом або преюдиційну обставину чи доказ для іншого судового провадження суперечать завданням господарського (цивільного) судочинства, наведеним у частині 1 статті 2 ГПК України (аналогічні висновки наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2022 у справі №908/976/19).

Одночасно об`єднана палата Верховного Суду наголосила, що позовна вимога про визнання недійсним договору є належним способом захисту, який передбачено законом. Разом із тим позовна вимога про визнання виконаного/частково виконаного правочину недійсним може бути ефективним способом захисту цивільних прав лише в разі, якщо вона поєднується з позовною вимогою про застосування наслідків недійсності правочину, зокрема, про стягнення коштів на користь позивача, витребування майна з володіння відповідача.

Окреме заявлення позовної вимоги про визнання виконаного/частково виконаного договору недійсним без вимоги про застосування наслідків його недійсності не є ефективним способом захисту, бо не призводить до поновлення майнових прав позивача.

Водночас, у випадку звернення позивача з позовом про визнання недійсним виконаного/частково виконаного договору без заявлення вимоги про застосування наслідків недійсності правочину, виключається як необхідність дослідження господарськими судами наслідків визнання договору недійсним для позивача, так і необхідність з`ясування того, яким чином будуть відновлені права позивача, зокрема, обставин можливості проведення реституції, обов`язку відшкодування іншій стороні правочину вартості товару (робіт, послуг) чи збитків, оскільки обрання позивачем неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові.

Таким чином, обрання позивачем неналежного або неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові незалежно від інших встановлених судом обставин.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.02.2025 у cправі №916/2749/23 та узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 14.11.2018 у справі №183/1617/16, від 19.01.2021 у справі №916/1415/19, від 02.02.2021 у справі №92.5/642/19, від 06.04.2021 у справі №910/10011/19, від 22.06.2021 у справі №200/606/18, від 23.11.2021 у справі №359/3373/16.

Як було раніше встановлено судом, за результатами укладення договору відступлення права вимоги від 01.02.2024 позивача у справі №910/6024/23 було замінено правонаступником - ТОВ "Твій Газзбут", якому боржник - ТОВ "Оператор ГТС" сплатив кошти у розмірі 10005059,71 грн.

Отже, договір відступлення права вимоги від 01.02.2024 вважаться частково виконаним.

Разом із цим, судом встановлено, що ТОВ "Нафтогаз Трейдинг" у цій справі звернулося до суду з вимогою про визнання недійсним договору відступлення права вимоги від 01.02.2024 без заявлення вимоги щодо реституції, як наслідку недійсності правочину.

Таким чином, ТОВ "Нафтогаз Трейдинг" обрано неефективний спосіб захисту.

Оскільки обрання позивачем неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові незалежно від інших встановлених судами обставин, суд також не вбачає необхідності надавати оцінку іншим аргументам позивача, зокрема щодо фраудаторності правочину, порушення порядку заміни кредитора у зобов`язанні, передбаченого частиною 1 статті 516 ЦК України, враховуючи, що вони переважно стосуються питань, пов`язаних із доведеністю позовних вимог.

Крім цього, суд також звертає увагу ТОВ "Нафтогаз Трейдинг", що під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

При зверненні до суду, позивачем не вказувалося як підставу позову порушення відповідачами 1, 2, передбаченого частиною 1 статті 516 ЦК України, порядку заміни кредитора у зобов`язанні.

Згідно з приписами частини 3 статті 46 ГПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

Вказані доводи були зазначені лише у додаткових поясненнях від 18.07.2024 і позивач не просив суд ані змінити підстави позову, ані зробив посилання на статтю 46 ГПК України.

Таким чином, доводи ТОВ "Нафтогаз Трейдинг" про порушення відповідачами приписів частини 1 статті 516 ЦК України під час укладення договору відступлення права вимоги від 01.02.2024 не беруться судом до уваги, оскільки позивачем не дотримано порядку зміни підстав позову, передбачених статтею 46 ГПК України.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1-3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі статтею 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Отже, позов ТОВ "Нафтогаз Трейдинг" не підлягає задоволенню.

Враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04.11.1950) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених судом, інші доводи сторін не беруться до уваги, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

Судовий збір згідно статті 129 ГПК України покладається на позивача.

Керуючись статтями 129, 236-238, 240, 241, Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Відповідно до частин 1, 2 статті 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст складено 06.03.2025.

СуддяСергій МУДРИЙ