СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2025 року м. Харків Справа №922/2339/24

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Гетьман Р.А., суддя Склярук О.І., суддя Хачатрян В.С.

за участю секретаря судового засідання Міракова Г.А.,

за участю представників учасників справи:

від позивача Володько М.М.,

від відповідача Білоголовська Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Планета Молл +» (вх.№2335Х від 04.10.2024) на рішення Господарського суду Харківської області від 11.09.2024 у справі №922/2339/24 (м. Харків, суддя Трофімова І.В., повний текст рішення складено 18.09.2024),

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Шико», м. Київ,

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Планета Молл +», смт Мала Данилівка, Дергачівський р-н, Харківська область,

про стягнення 488 017,59 грн, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Шико» звернулося до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Планета Молл +», в якій просило суд стягнути з відповідача заборгованість у сумі 488 017,59 грн, з яких: 295 527,31 грн - аванс за Попереднім договором №340/3-2 від 06.09.2021; 18 769 грн - інфляційні нарахування; 12 545,54 грн - 3% річних, 161 175,74 грн - пеня. Судові витрати зі сплати судового збору позивач просив покласти на відповідача.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що строк Попереднього договору сплив 06 вересня 2022 року на підставі імперативних норм встановлених Цивільним та Господарським кодексами України, а саме положення частини 1 статті 182 Господарського кодексу України та частини 3 статті 635 Цивільного кодексу України, а тому сплачений аванс підлягає поверненню позивачу.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 11.09.2024 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Планета Молл +» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Шико» 295 527,31 грн основного боргу, 18 769 грн інфляційних втрат, 3% річних у сумі 11 914 грн та судовий збір у сумі 3914,52 грн. Ухвалено видати наказ після набрання рішенням суду законної сили. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Планета Молл +» з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодилося частково та звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм чинного законодавства, просить долучити до матеріалів справи копії листа №22 від 03.03.2023, фіскального чека Укрпошти від 17.03.2023, Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 27.08.2024 щодо кримінального провадження №0000386 вiд 06.04.2024 та акту «Про встановлення факту втрати (знищення чи зіпсуття) первинних документів та регістрів бухгалтерського обліку» від 13.05.2024, адвокатського запиту від 25.09.2024, листа АТ «Укрпошта» №1.10.004.-27217-24 від 02.10.2024 з додатками; скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 11.09.2024 у справі №922/2339/24 в частині задоволених позовних вимог; прийняти нове рішення, яким відмовити ТОВ «ШИКО» в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з ТОВ «ПЛАНЕТА МОЛЛ +» 295 527,31 грн основного боргу, 18 769 грн інфляційних втрат, 3% річних у сумі 11 914 грн; в іншій частині рішення Господарського суду Харківської області від 11.09.2024 у справі №922/2339/24 залишити без змін.

В обґрунтування апеляційної скарги Товариство з обмеженою відповідальністю «Планета Молл +» зазначає наступне:

- з трьох умов, які у сукупності становлять відкладальну обставину для укладення договору оренди настала лише одна отримання орендодавцем визначених документів щодо об`єкту нерухомості. Інші дві умови - завершення Орендарем Робіт Орендаря відповідно до вимог цього Договору та отримання Орендодавцем письмового повідомлення від Орендаря про це та направлення Орендодавцем Орендареві письмового повідомлення про готовність до укладення Договору оренди сторонами виконані не були;

- Попередній договір №340/3-2 від 06.09.2021 відповідно до п.16.3 є чинним та сторони зобов`язані виконувати свої обов`язки за цим Попереднім договором, в тому числі ті обов`язки, які пов`язані із укладенням нового попереднього договору, виконанням Робіт Орендаря, сплатою необхідних платежів;

- відповідач ніколи не відмовлявся та не відмовляється від укладання нового попереднього договору та в подальшому основного договору. Попереднім договором не визначені строки, протягом яких відповідач зобов`язаний надіслати позивачу письмове запрошення для підписання нового попереднього договору;

- листом №22 від 03.03.2023 позивач повідомив про вимушене відкладення відкриття ТРЦ та підтвердив свої зобов`язання щодо відкриття ТРЦ. Новий попередній договір має містити строк укладення договору оренди, який, через існування постійної загрози обстрілу торгівельно-розважального комплексу визначити неможливо. Таким чином, відповідачем не порушено зобов`язання, визначене пунктом 4.2. попереднього договору, а судом зроблено безпідставний висновок про те, що новий попередній договір не укладено саме з вини відповідача;

- Листи позивача №61 від 27.01.2023 та №107 від 20.11.2023, які додані до позовної заяви містять вимогу лише повернення Авансового/Забезпечувального платежу, у зв`язку з припиненням дії Договору та не містять вимог про укладання нового попереднього договору. Судом не було досліджено питання отримання цих листів відповідачем. Позивачем не надано докази отримання відповідачем листів №61 від 27.01.2023 та №107 від 20.11.2023;

- оскільки позивач не направив дві вимоги про укладання нового попереднього договору та попередній договір не припинив свою дію у позивача не виникло право вимагати повернення авансу;

- судом не врахована наявність форс-мажорних обставин щодо неможливості виконання відповідачем зобов`язань за договором.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 08.10.2024 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Планета Молл +» (вх.№2335Х від 04.10.2024) на рішення Господарського суду Харківської області від 11.09.2024 у справі №922/2339/24 залишено без руху з підстав недоплати судового збору у встановленому законом розмірі.

В строк, наданий судом, від апелянта надійшла заява (вх.№13016 від 10.10.2024) про усунення недоліків апеляційної скарги на виконання вимог ухвали суду від 08.10.2024, зокрема, надано докази доплати судового збору у належному порядку та розмірі.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 14.10.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Планета Молл +» (вх.№2335Х від 04.10.2024) на рішення Господарського суду Харківської області від 11.09.2024 у справі №922/2339/24. Витребувано з Господарського суду Харківської області матеріали справи №922/2339/24.

17.10.2024 до Східного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №922/2339/24 (вх.№13317).

Від Товариства з обмеженою відповідальністю «Шико» надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№13770 від 28.10.2024), в якому останнє просить відмовити у задоволенні вимог апеляційної скарги у повному обсязі; відмовити у задоволенні клопотання відповідача про долучення до матеріалів справи нових доказів (копії листа №22 від 03.03.2023, фіскального чека Укрпошти від 17.03.2023, Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 27.08.2024 щодо кримінального провадження №0000386 вiд 06.04.2024 та акту «Про встановлення факту втрати (знищення чи зіпсуття) первинних документів та регістрів бухгалтерського обліку» від 13.05.2024, листа АТ «Укрпошта» №1.10.004.-27217-24 від 02.10.2024).

В обґрунтування відзиву на апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю «Шико» зазначає наступне:

- станом на дату складання даного Відзиву на Апеляційну скаргу Відкладальна обставина не наступила, в той час, як її настання повністю залежало від Відповідача з огляду на положення абзацу 2 п.1.13. Попереднього Договору;

- лист №22 від 03.03.2023 Відповідач мав у розпорядженні щонайменше станом на 09.08.2024 коли ним було подано відповідне звернення до Торгово-промислової палати України про засвідчення форс-мажорних обставин та видання Сертифікату №3100-24-1605, що вбачається зі змісту останнього. Позивач вважає обґрунтування щодо винятковості неподання копії листа суду першої інстанції таким, що не відповідає дійсності;

- Позивач звертає увагу Суду на те, що відповідно до умов договору (п.4.1) обов`язок укладання нового попереднього договору виникає виключно тоді, якщо одна із сторін заявили своє право вимоги та ініціювала укладання нового попереднього договору;

- протягом двох років з моменту завершення граничного строку на укладання Основного договору Відповідач не здійснив жодних дій які б свідчили про його намір укласти новий попередній договір, зауваження Відповідача про наміри укласти новий попередній договір у апеляційній скарзі не підтверджуються жодними діями Відповідача та жодними належними, достовірними та вірогідними доказами, та суперечать принципу добросовісності та доктрині заборони суперечливої поведінки;

- пункт 4.7. Попереднього договору не варто розглядати як безальтернативний обов`язок Орендаря вимагати укладення нового попереднього Договору. Окрім того, пункт 4.7. більшою мірою є дзеркальним до пункту 4.6. Попереднього договору, які у сукупності спрямовані на запровадження механізму відшкодування збитків завданих Сторонами одна одній, якщо одна з них ухиляється від укладення нового попереднього договору та/або основного договору;

- щодо посилань та доказів Скаржника про неотримання направлених Позивачем Листів №61 від 27.01.2023 та №107 від 20.11.2023, Відповідачем було самостійно зазначено вказану адресу, як поштову у статті 20 Попереднього договору, а зазначені аргументи у Апеляційній скарзі не підлягають дослідженню, оскільки відповідач не посилався на вказані обставини у відзиві на позов;

- обґрунтовуючи безстроковість договору на підставі норми договору про змішаний правочин, Відповідачем не зазначається на елемент якого саме договору, передбаченого актами цивільного законодавства він посилається;

- Позивач вважає недоведеними наявність форс-мажорних обставин для укладення Основного договору або ж реалізації права Відповідача на ініціювання укладення нового попереднього договору. Так, Відповідачем не доведено причинно-наслідковий зв`язок між дією форс-мажорних обставин та неможливістю ініціювання нового попереднього договору.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 16.12.2024 призначено апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Планета Молл +» (вх.№2335Х від 04.10.2024) на рішення Господарського суду Харківської області від 11.09.2024 у справі №922/2339/24 до розгляду на « 23» січня 2025 р. о 10:30 год у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, пр. Незалежності, 13, 1-й поверх, в залі засідань №132.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 17.01.2025 задоволено клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Шико» - Володько М.М. про його участь у судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду з розгляду справи №922/2339/24, яке відбудеться 23.01.2025 о 10:30 год у залі судового засідання №132 у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку, з використанням власних технічних засобів вказаного представника. Судове засідання у справі №922/2339/24, яке відбудеться 23.01.2025 о 10:30 год ухвалено провести за участю представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Шико» - Володько М.М. у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку, з використанням власних технічних засобів вказаного представника.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 23.01.2025 оголошено перерву у розгляді справи №922/2339/24 « 27» лютого 2025 р. о 10:00 год. у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, м. Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, зал засідань №132.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 21.02.2025 задоволено клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Шико» - Володько М.М. про його участь у судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду з розгляду справи №922/2339/24, яке відбудеться 27.02.2025 о 10:00 год у залі судового засідання №132 у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку, з використанням власних технічних засобів вказаного представника. Судове засідання у справі №922/2339/24, яке відбудеться 27.02.2025 о 10:00 год постановлено провести за участю представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Шико» - Володько М.М. у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку, з використанням власних технічних засобів вказаного представника.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 21.02.2025 задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Планета Молл +» про участь адвоката Білоголовської Л.А. у судових засіданнях Східного апеляційного господарського суду з розгляду справи №922/2339/24 у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку, з використанням власних технічних засобів вказаного представника. Судове засідання у справі №922/2339/24, яке призначено на 27.02.2025 о 10:00 год та подальші судові засідання у даній справі постановлено провести за участю представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Планета Молл +» - адвоката Білоголовської Л.А. у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку, з використанням власних технічних засобів вказаного представника.

У судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 27.02.2025 представник відповідача вимоги апеляційної скарги підтримав, просив задовольнити скаргу в повному обсязі, скасувати оскаржуване рішення суду в оскаржуваній частині та відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник позивача проти вимог скарги заперечив, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, оскаржуване рішення суду залишити в силі.

Розглянувши викладене у апеляційній скарзі клопотання ТОВ «Планета Молл+» про долучення до матеріалів справи доказів, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частин 1, 2 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та (одночасно) перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно із частиною 3 статті 269 Господарського процесуального кодексу України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Приписи частини 3 статті 269 Господарського процесуального кодексу України передбачають наявність таких критеріїв, які є обов`язковою передумовою для вирішення питання про прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів, а саме «винятковість випадку» та «причини, що об`єктивно не залежать від особи».

Отже, при поданні учасником справи доказів, які не були подані до суду першої інстанції, такий учасник справи повинен обґрунтувати, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції у встановлений строк, а також надати відповідні докази щодо неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від особи, яка їх подає.

Така обставина (відсутність обґрунтування, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції) виключає можливість прийняття апеляційним господарським судом додаткових доказів у порядку статті 269 Господарського процесуального кодексу України.

У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів. Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 43 Господарського процесуального кодексу України щодо обов`язку особи, яка бере участь у справі, добросовісно користуватися процесуальними правами, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову у їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні.

В обґрунтування не подання доказів до суду першої інстанції ТОВ «Планета Молл+» зазначає про те, що копію листа №22 від 03.03.2023 року та фіскального чека Укрпошти від 17.03.2023 не було долучено до матеріалів справи в суді першої інстанції, оскільки під час ракетного обстрілу 06.04.2024 вхідна/вихідна кореспонденція відповідача разом з іншими документами була знищена, що підтверджується актом «Про встановлення факту втрати (знищення чи зіпсуття) первинних документів та регістрів бухгалтерського обліку» від 13.05.2024 та від 27.08.2024 щодо кримінального провадження №0000386 вiд 06.04.2024. Апелянт вказує, що фотокопії листа №22 від 03.03.2023 та фіскального чека Укрпошти від 17.03.2023 збереглись у колишнього директора ТОВ «ПЛАНЕТА МОЛЛ +» Глобенка С.О. та були ним надані 02.10.2024 - вже після ухвалення рішення у справі. Відповідач вказує, що Витяг з єдиного реєстру досудових розслідувань від 27.08.2024 щодо кримінального провадження №0000386 вiд 06.04.2024 та Акт «Про встановлення факту втрати (знищення чи зіпсуття) первинних документів та регістрів бухгалтерського обліку» від 13.05.2024 надаються на підтвердження знищення вхідної/вихідної кореспонденції за 2019-2023 роки. Апелянт зазначає, що лист АТ «Укрпошта» №1.10.004.-27217-24 від 02.10.2024 з додатками був отриманий вже після винесення судом оскаржуваного рішення адвокатом, якого залучено для підготовки апеляційної скарги 24.09.2024 - після ухвалення оскаржуваного рішення. На думку скаржника, зазначені причини не подання доказів до суду першої інстанції є винятковими.

Колегія суддів зазначає, що матеріали справи містять сертифікат Торгово-промислової палати України №3100-24-1605 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) від 21.08.2024, де серед переліку документів на підставі якого був виданий Сертифікат міститься посилання на Лист №22 від 03.03.2023, який скаржник просить долучити до матеріалів справи. Зазначені обставини свідчать про наявність у розпорядженні відповідача копії Листа №22 від 03.03.2023 року та фіскального чека Укрпошти від 17.03.2023 станом на момент прийняття оскаржуваного судового рішення (11.09.2024).

Акт «Про встановлення факту втрати (знищення чи зіпсуття) первинних документів та регістрів бухгалтерського обліку», на який посилається апелянт, як на підставу втрати документів, датовано 13.05.2024, тобто до моменту видачі Сертифікату ТПП від 21.08.2024. Також зазначені у Акті від 13.05.2024 обставини втрати документів стосуються обстрілів з боку рф 06.04.2054,про що також вказано у сертифікаті ТПП від 21.08.2024.

З огляду на зазначене, відповідні посилання апелянта на неможливість отримання вказаних документів під час розгляду у суді першої є необґрунтованими.

Як вбачається з матеріалів справи, адвокатський запит від 25.09.2024 та Лист АТ «Укрпошта» №1.10.004.-27217-24 від 02.10.2024, які представник відповідача просить долучити до матеріалів справи, датовані після ухвалення оскаржуваного судового рішення.

Суд зазначає, що така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції, виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку статті 269 Господарського процесуального кодексу України незалежно від причин неподання позивачем таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність.

Вищезазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 11.09.2019 у справі №922/393/18, від 16.12.2020 у справі №908/1908/19.

З огляду на що у суду відсутні підстави для прийняття доказів на стадії апеляційного перегляду, які не існували станом на момент прийняття оскаржуваного рішення у справі.

За змістом статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зокрема, роз`яснює у разі необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Приписами частини другої статті 42 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що учасники справи зобов`язані, зокрема: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Згідно з частиною першою статті 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ст.14 ГПК України).

Відповідно до частини першої статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування варто розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи (п.8.2 постанови Верховного Суду від 04.03.2021 у справі №908/1879/17).

Кожна із сторін судового спору самостійно визначає докази, які, на її думку, належним чином підтверджують або спростовують заявлені позовні вимоги. Суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування. Сторона судового спору, яка не погоджується з доводами опонента, має їх спростовувати шляхом подання відповідних доказів, наведення аргументів, надання пояснень тощо. Інакше принцип змагальності, задекларований у статті 13 ГПК, втрачає сенс (такі висновки наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023 у справі №916/3027/21).

Суд звертає увагу, що сторони мають усвідомлювати, що інститути апеляційного та касаційного перегляду впроваджені для усунення можливих помилок судового розгляду справ у першій інстанції, а не для усунення помилок сторони, допущених нею під час розгляду справи судом першої інстанції, у формулюванні стороною своїх позовних вимог, аргументів та формуванні їх доказової бази. Це відповідає і практиці ЄСПЛ, яка є джерелом права відповідно до Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». Так, ЄСПЛ у своєму рішенні від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» (заява №3236/03, пункт 40) зазначив, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів зазначає, що скаржником не доведено неможливість подання доказів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього та винятковість даного випадку для прийняття нових доказів на стадії апеляційного розгляду.

У разі відсутності доказів неможливості подання нових доказів до суду першої інстанції, апеляційний суд залишає такі докази поза увагою та не приймає їх до розгляду.

Аналогічні висновки знайшли своє відображення у сталій практиці Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, зокрема, у постановах від 23.01.2020 у справі №910/16322/18, від 22.01.2020 у справі №915/99/19, від 14.01.2020 у справі №910/5280/19, від 24.12.2019 у справі №902/377/19.

З урахуванням викладеного, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для прийняття до розгляду доданих апелянтом до апеляційної скарги доказів та їх врахування при перегляді оскаржуваного рішення.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу доводи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та розглянувши справу в порядку статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів встановила наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, 06 вересня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Шико» (надалі за текстом - Орендар/Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Планета Молл +» (надалі за текстом - Орендодавець/Відповідач) укладено Попередній договір №340/3-2 щодо укладання договору оренди (надалі за текстом - Попередній Договір/Договір).

Договір або Попередній Договір - цей договір, відповідно до якого Сторони зобов`язуються протягом погодженого Сторонами строку укласти Договір оренди (основний договір) та виконувати інші обов`язки, погоджені Сторонами в цьому Договорі, із змінами та доповненнями до нього, що можуть вноситися Сторонами. Цей Договір є змішаним у розумінні статті 628 Цивільного кодексу України та, крім положень попереднього договору, містить інші види договорів (п. 1.1. Договору).

Відповідно до п.2.1. Договору Сторони зобов`язуються протягом 15 робочих днів після настання Відкладальної обставини, на умовах, передбачених в цьому Попередньому Договорі, укласти Договір оренди.

Відповідно до п. 1.13. Попереднього Договору Відкладальна обставина - настання в сукупності всіх наведених нижче обставин (умов):

- отримання Орендодавцем Акту введення в експлуатацію, Сертифікату, документів, що підтверджують набуття право власності, інших документів щодо Торгового центру та/або Приміщення, які можуть бути необхідними для укладення Договору оренди;

- завершення Орендарем Робіт Орендаря відповідно до вимог цього Договору та отримання Орендодавцем письмового повідомлення від Орендаря про це;

- направлення Орендодавцем Орендареві письмового повідомлення про готовність до укладення Договору оренди. У тому випадку, якщо Орендодавець направив Орендареві повідомлення про час, місце і дату укладання договору оренди, таке повідомлення вважається також повідомленням про готовність Орендодавця до укладення Договору оренди, якщо таке останнє повідомлення раніше не відправлялось Орендодавцем. Орендодавець не має права безпідставно зволікати з направленням такого повідомлення Орендареві, якщо вусі інші умови виконані.

За текстом Попереднього Договору та Додатку 1 до Попереднього договору (редакція Договору оренди) під терміном Торговий центр сторони розуміли багатофункціональний торгово-розважальний центр, будівництво якого здійснювалось на Земельній ділянці, відповідно до розробленої проектної документації та дозволу на виконання будівельних робіт за адресою: смт Мала Данилівка, Дергачівський район Харківської області, вул. Кільцевий шлях, 4-А.

Відповідно до п.1.15., п.12.1. Попереднього Договору та п.3 Додатку 2 до Попереднього Договору, попередньо визначений строк, протягом якого Орендодавець має намір відкрити Торговий центр для відвідувачів, мав наступити в І-ІІ кварталі 2022 року, точну Дату відкриття буде повідомлено додатково.

10 січня 2022 року Позивачем було отримано від Відповідача лист (вих.№86 від 30.12.2022), в якому було повідомлено про дату відкриття ТРЦ для громадськості, що мала наступити 22 квітня 2022 року.

Відповідно до п.11 Додатку 2 до Попереднього Договору (в редакції викладеній у Додатковій угоді №1 від 28.09.2021):

1) Орендар сплачує Орендодавцю в строк до « 15» квітня 2021 року частину Авансового внеску у розмірі 146'541,20 грн. з урахуванням ПДВ, але не менше гривневого еквіваленту 5441,60 доларам США згідно з Офіційним курсом на дату укладання, що зараховується в якості Забезпечувального платежу за цим Договором;

2) Орендар сплачує Орендодавцю в строк до « 15» листопада 2021 року частину Авансового внеску у розмірі 146'541,20 грн з урахуванням ПДВ, але не менше гривневого еквіваленту 5441,60 доларам США згідно з офіційним курсом на дату укладання, що зараховується в якості Забезпечувального платежу за цим Договором;

3) протягом 5 (п`яти) календарних днів з дати підписання Протоколу допуску, Орендар сплачує Орендодавцю частину Авансового внеску у розмірі 88'696,03 грн з урахуванням ПДВ, але не менше гривневого еквіваленту 3293,60 доларам США згідно з Офіційним курсом на дату укладення, який буде зарахований в якості Орендної плати за перший місяць оренди за Основним Договором Оренди.

На виконання вимог підпунктів 1 та 2 пункту 11 Додатку 2 до Попереднього Договору Позивачем було сплачено на рахунки Відповідача відповідні частини Авансового/Забезпечувального платежу, що підтверджується відповідними платіжними інструкціями №2836 від 13 жовтня 2021 року (на загальну суму 146'541,20 грн в т.ч. ПДВ) та №3271 від 08 грудня 2021 року (на загальну суму 148'986,11 грн в т.ч. ПДВ).

Таким чином, всього, на виконання умов Договору, Позивачем було перераховано Відповідачу 295'527,31 грн.

У відповідності до вимог статті 7 Попереднього Договору, 16 лютого 2022 року між Сторонами було підписано Протокол допуску, підписанням якого засвідчено, що Сторони підтверджують факт надання Орендареві допуску до Приміщення для виконання Робіт Орендаря на умовах та у строки, що не суперечать Попередньому договору.

Починаючи з 24.02.2022 доступ до Торгового центру було обмежено зі сторони Відповідача та станом на дату подання даної Позовної заяви Торговий центр досі не відкритий ні для Орендарів, ні для відвідувачів.

Позивач зазначає, що строк дії Договору сплив 06.09.2022, а від Відповідача не надійшло ні повідомлень про перенесення Дати відкриття, ні будь-яких інших повідомлень/пропозицій з питань виконання Попереднього Договору, у зв`язку з чим 27 січня 2023 року Позивач звернувся до Відповідача з вимогою повернути Авансовий/Забезпечувальний платіж на підставі припинення дії Договору за законом.

Проте Відповідач на вказану вимоги жодним чином не відреагував, авансовий платіж не повернув.

Такі обставини, на думку Позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку, у зв`язку з чим Позивач звернувся до суду з цим позовом.

В оскаржуваному судовому рішення, суд зазначив, що сторони в Договорі передбачили (узгодили), що після закінчення встановленого законодавством (ст.182 Господарського кодексу України) граничного строку для укладення основного договору Попередній договір не припиняє свою дію, а тому суд критично ставиться до висновків Позивача про те, що строк дії Попереднього договору сплив 06.09.2022. Водночас суд вказує, що умовами Договору передбачені наслідки не укладання основного договору після закінчення відповідного строку встановленого законодавством. А саме у разі закінчення встановленого законодавством граничного строку для укладення основного договору та відсутності підписаного Договору оренди Сторонами, останні зобов`язані укласти новий попередній договір. Для цього будь-яка зі Сторін має надіслати відповідне запрошення іншій Стороні. Судом встановлено, що попередній договір укладено 06.09.2021, а отже граничний строк встановлений законодавством для укладення основного договору сплив 06.09.2022. Враховуючи викладене, на виконання умов Договору (пункт 4.1. Договору), будь-яка зацікавлена Сторона після 06.09.2022 мала надіслати письмову вимогу іншій стороні для підписання нового попереднього договору. При цьому, суд враховує, що відповідно до п. 4.2. Договору саме Відповідач (Орендодавець) мав надіслати письмове запрошення Позивачу (Орендарю) для підписання нового попереднього договору з вказівкою місця та дати укладення нового попереднього договору. Судом встановлено, що Відповідачем жодних дій, направлених на укладання нового попереднього договору, після 06.09.2022 вчинено не було. Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що новий попередній договір не укладено саме з вини Відповідача. Враховуючи приписи п. 4.7. Договору та встановлені судом обставини, місцевий господарський суд зазначив, що попередній договір вважається припиненим (після отримання Відповідачем повторної письмової вимоги), а Відповідач мав повернути авансовий внесок протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня отримання відповідної вимоги Позивача, тобто до 01.03.2023 включно. Відповідач авансовий внесок у передбачений Договором строк не повернув, у зв`язку з чим суд вважає, що з 02.03.2023 відповідач прострочив виконання зобов`язання з повернення авансу. За таких обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у частині стягнення авансового платежу в сумі 295 527,31 грн. З огляду на те, що ні Договором, ні чинним законодавством не встановлено забезпечення виконання зобов`язання з повернення авансового платежу у вигляді стягнення неустойки (або стягнення процентів, передбачених ст. 536 ЦК України), суд вказав, що вимога про стягнення пені в сумі 161 175,74 грн є неправомірною та відмовив у задоволенні позову у цій частині. Перевіривши правильність нарахування інфляційних втрат (за період: березень 2023 року червень 2024 року), суд дійшов висновку, що дане нарахування не суперечить вимогам чинного законодавства України, здійснено позивачем арифметично вірно, а тому позовні вимоги в частині стягнення 18 769 грн інфляційних втрат є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Водночас вимога про стягнення 3% річних задоволена судом частково в сумі 11 914 грн за період з 02.03.2023 по 04.07.2024.

Апеляційний господарський суд зазначає, що з огляду на вимоги апеляційної скарги та, враховуючи положення статті 269 Господарського процесуального кодексу України, рішення переглядається в частині задоволених позовних вимог про стягнення 295 527,31 грн основного боргу, 18 769 грн інфляційних втрат та 3% річних у сумі 11 914 грн.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 14 Цивільного кодексу України, цивільні обов`язки виконуються у межах встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно ст. 509 ЦК України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 635 Цивільного кодексу України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.

Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

За змістом ст. 182 Господарського кодексу України за попереднім договором суб`єкт господарювання зобов`язується у певний строк, але не пізніше одного року з моменту укладення попереднього договору, укласти основний господарський договір на умовах, передбачених попереднім договором. Попередній договір повинен містити умови, що дозволяють визначити предмет, а також інші істотні умови основного договору. До укладення попередніх договорів не застосовується загальний порядок укладення господарських договорів. У разі якщо сторона, яка уклала попередній договір, одержавши проект договору від іншої сторони, ухиляється від укладення основного договору, друга сторона має право вимагати укладення такого договору в судовому порядку. Зобов`язання укласти основний договір, передбачене попереднім договором, припиняється, якщо до закінчення строку, в який сторони мають укласти основний договір, одна із сторін не надішле проект такого договору другій стороні. Відносини щодо укладення попередніх договорів регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 6 Цивільного кодексу України визначено, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Нормами частини першої статті 628 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до вимог статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Судом встановлено, що правовідносини між сторонами виникли на підставі попереднього договору щодо укладення договору оренди.

Відповідно до п.п. 16.2. та 16.3. Попереднього договору №340/3-2 від 06.09.2021 в тому випадку, якщо законодавством України встановлено граничний строк для укладення основного договору на підставі попереднього договору, Сторони домовилися, що незалежно від закінчення такого граничного строку, Сторони зобов`язані врегулювати свої відносини відповідно до їх намірів, які випливають із цього Договору. Враховуючи те, що даний Попередній договір є змішаним та містить положення різних видів договорів (крім попереднього договору), в тому випадку, якщо закінчився встановлений законодавством граничний строк для укладення основного договору та Сторони при цьому уклали або не уклали Договір оренди, даний Попередній договір не припиняє свою дію та Сторони зобов`язані виконувати свої обов`язки за цим Попереднім договором, в тому числі ті обов`язки, які пов`язані із укладенням нового попереднього договору (якщо Договір оренди не був укладений), виконанням Робіт Орендаря, сплатою необхідних платежів.

Як вбачається з матеріалів справи, протягом законодавчо встановленого строку, сторонами не було укладено основного договору, а також не було укладеного нового попереднього договору.

Статтею 4 Попереднього договору сторони врегулювали порядок укладення нового попереднього договору.

Так, у п.4.1. Сторони погодили, що якщо протягом встановленого законодавством граничного строку для укладення основного договору на підставі Попереднього договору Відкладальна обставина не наступить та/або сторони не зможуть укласти Договір оренди, на вимогу будь-якої зі Сторін, Сторони зобов`язуються укласти попередній договір на наступний граничний строк.

Також вказаним пунктом передбачено, що орендодавець має право вимагати укладення нового попереднього договору, а орендар зобов`язаний укласти новий попередній договір на вимогу орендодавця по спливу строку, при якому до встановленої законодавством граничної дати для укладення основного договору залишається менше 60 календарних днів.

При цьому, зі змісту Попереднього договору вбачається, що посилання у п.4.1. на те, що сторони не звільняються від обов`язку укласти новий попередній договір по спливу граничного строку, залежить від висловлення вимоги будь-якої із сторін укласти договір на наступний граничний строк.

Пунктом 4.2. Попереднього договору встановлено, що з метою укладення нового попереднього договору орендодавець надсилає письмове запрошення орендарю для підписання нового попереднього договору. Протягом 5 робочих днів після направлення орендодавцем вказаного запрошення сторони зобов`язані укласти новий попередній договір.

У випадку укладення Сторонами нового попереднього договору Авансовий внесок, сплачений Орендарем відповідно до цього Договору, зараховується в якості Авансового внеску (або його частини, якщо його розмір на дату підписання нового попереднього договору менший необхідної суми) за новим попереднім договором (пункт 4.3. Договору).

Відповідно до п.4.6. Попереднього договору якщо орендар не з`явиться для підписання нового попереднього договору на повторну письмову вимогу орендодавця, направлену з інтервалом не менше 5 робочих днів, авансовий внесок залишається у орендодавця та не підлягає поверненню після припинення Договору, та при цьому орендар зобов`язаний сплатити на користь орендодавця додатково штрафні санкції.

Із системного аналізу вказаних договірних положень вбачається, що з метою укладення нового попереднього договору будь-яка із сторін може звернутися із вимогою про його укладення. Водночас саме щодо орендодавця визначено вимогу про направлення письмового запрошення орендарю. І тільки у випадку нез`явлення орендаря для підписання нового попереднього договору за направленою вимогою, наявні підстави для залишення авансового внеску у орендодавця.

Матеріали справи свідчать, що після закінчення граничного строку для укладення основного договору, сторонами не вчинено жодних дій щодо укладання нового попереднього договору. При цьому, як правомірно зазначив суд першої інстанції, виходячи з п.4.2. Попереднього договору, саме орендодавець (відповідач) з метою укладання нового попереднього договору повинен надіслати орендарю (позивачу) відповідне запрошення. У матеріалах справи відсутні докази виконання зазначених договірних умов, що не заперечується і самим відповідачем. З урахуванням викладеного, суд зазначає, що відсутні підстави визначені п.4.6. Попереднього договору для неповернення авансового внеску орендарю.

Водночас апелянт посилається на те, що орендарем не виконано відкладальні умови щодо завершення робіт та повідомлення про це орендодавця, а тому вважає, що договір не було укладено саме з вини орендаря (позивача). З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, Протокол допуску до приміщення для виконання робіт орендаря по Попередньому договору №340/3-2 щодо укладення договору оренди від 06.09.2021, яким сторони підтвердили факт надання орендареві допуску до приміщення для виконання робіт орендаря, підписано 16.02.2022. Разом з цим, у поданих до суду процесуальних документах, відповідач зазначає про відсутність можливості здійснення господарської діяльності у торговому центрі у зв`язку з повномасштабним вторгненням 24.02.2022 та воєнними діями та території місцерозташування нерухомого майна.

Більше того, доданим ТОВ «Планета Молл+» сертифікатом №3100-24-1605 від 21.08.2024 засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) щодо обов`язку (зобов`язання) забезпечити доступ до приміщення площею 131,4 м. кв. в торговому центрі, розташованому за адресою: вул. Кільцевий шлях, 4А, смт Мала Данилівка, Харківський район Харківської області у термін з 24.02.2022 за Попереднім договором щодо укладення договору оренди №№340/3-2 від 06.09.2021 укладеним з ТОВ «Шико».

При цьому, колегія суддів враховує положення п.1.13. Попереднього договору, відповідно до якого сторони погодили, що в тому випадку, якщо будь-яка із вказаних умов (відкладальних обставин) не настануть, орендодавець має право в односторонньому порядку відмовитися від такої умови (обставини), письмово повідомивши про це орендаря. В такому випадку такі умови (обставини) не вважають такими, що є необхідними для настання відкладальної умови. Таким чином, саме орендодавець має право в односторонньому порядку визначити відкладальні обставини, настання яких необхідно для укладення основного договору.

Колегія суддів зазначає, що вказані доводи апелянта щодо невиконання Робіт орендарем та ненастання відкладальної обставини, не спростовують погоджених сторонами умов щодо необхідності укладення нового попереднього договору на вимогу сторін, у випадку неукладення основного договору у граничний строк, та не є підставою для утримання авансового внеску. Аналіз пунктів 4.1. та 4.7. Попереднього договору свідчить про те, що вимагати укладення нового попереднього договору є виключно правом Сторони і лише після того, як таку вимогу пред`явлено у іншої сторони з`являється обов`язок укладати такий договір.

Апелянт стверджує про те, що ніколи не відмовлявся та не відмовляється від укладання нового попереднього договору та в подальшому основного договору та про відсутність строків, протягом яких відповідач зобов`язаний надіслати позивачу письмове запрошення для підписання нового попереднього договору. Колегія суддів зазначає, що із вищевикладених умов Попереднього Договору вбачається необхідність вчинення активних дій орендодавцем для укладання нового попереднього договору, а саме направлення запрошення орендарю. При цьому, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів вчинення відповідачем протягом двох років будь-яких дій, які свідчать про намір подальшого укладення нового попереднього договору.

Колегія суддів відхиляє як необґрунтовані посилання апелянта на те, що існування постійної загрози життю та здоров`ю громадян, часткове руйнування торгівельно-розважального комплексу внаслідок ворожого обстрілу унеможливлює визначення дати відкриття торгівельно-розважального комплексу оскільки відповідно до статті 12 Попереднього договору Орендодавець має право неодноразово відкласти Дату відкриття Торгового центру у разі настання обставин, зокрема, непереборної сили чи будь-яких інших причини або обставин поза межами контролю орендодавця.

Стосовно доводів скаржника про те, що судом не врахована наявність форс-мажорних обставин щодо неможливості виконання відповідачем зобов`язань за договором, колегія суддів вказує про наступне.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами (ч.1 ст.617 ЦК, ч.2 ст.218 Господарського кодексу України та ст.14-1 Закону «Про торгово-промислові палати в Україні»).

Настання форс-мажору не є підставою для зміни умов договору та звільнення від виконання зобов`язання. Посилаючись на форс-мажор як на підставу для звільнення від відповідальності, Відповідачу потрібно довести, як саме проявився форс-мажор під час виконання такого зобов`язання. Одного лише посилання на наявність форс-мажору недостатньо.

Сторона, що посилається на форс-мажорні обставини, повинна надати докази за чотирма складовими події «форс-мажору»: подія (форс-мажорна обставина); непередбачуваність обставин; причинно-наслідковий зв`язок між обставиною (подією) і неможливістю виконання стороною своїх конкретних зобов`язань; неможливість виконання і альтернативного виконання.

При цьому, випадок настання форс-мажорних обставин врегульовано сторонами в п.19.4 Попереднього договору, відповідно до якого обставини непереборної сили розуміються як всі несподівані події, незалежні від волі сторони, що посилається на обставини непереборної сили, включаючи, без обмеження такими: повені, адміністративні постанови, не спричинені недбалістю Сторін, пожежі, природні катастрофи, страйки, військові дії, а також зміни до положень законодавства, що можуть впливати на приміщення або процес побудови. Обставини непереборної сили не включатимуть фінансову неспроможність сторін. Існування обставин непереборної сили та їх характер підтверджуються письмовою довідкою Торгово-промислової палати України.

Апелянт з посиланням на наявний у матеріалах справи Сертифікат про форс-мажорні обставини №3100-24-1605 від 21.08.2024 зазначає, що через воєнні дії відкриття торгово-розважального комплексу у визначений строк, настання відкладальної обставини та укладення нового попереднього договору сторонами не відбулось через наявні форс-мажорні обставини. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, вказаний сертифікат видано саме щодо обов`язку (зобов`язання) забезпечити доступ до приміщення площею 131,4 м. кв. в торговому центрі, розташованому за адресою: вул. Кільцевий шлях, 4А, смт Мала Данилівка, Харківський район Харківської області у термін з 24.02.2022 за Попереднім договором щодо укладення договору оренди №№340/3-2 від 06.09.2021 укладеним з ТОВ «Шико».

Таким чином, відповідачем не доведено наявність форс-мажорних обставин щодо можливості укладення нового попереднього договору відповідно до умов Попереднього договору №340/3-2 від 06.09.2021.

Колегія суддів вказує, що відповідно до п. 4.7. Договору, якщо Договір оренди не буде укладено на умовах цього Договору та якщо при цьому протягом 30 (тридцяти) календарних днів після отримання Орендодавцем повторної письмової вимоги Орендаря (направленої після закінчення граничного строку з інтервалом не менше 30 (тридцяти) календарних днів), з вини Орендодавця новий попередній договір (або Договір оренди на підставі нового попереднього договору після закінчення граничного строку) не буде укладено, Орендодавець на вимогу Орендаря повертає Орендареві Авансовий внесок (його залишок) та відшкодовує завдані збитки в розмірі, який не перевищує вартість зроблених Орендарем невід`ємних поліпшень в Приміщенні, якщо такі були здійснені Орендарем внаслідок виконання Робіт Орендаря (за умови, що такі Роботи Орендаря виконувалися у чіткій відповідності до цього Договору). В такому випадку цей Попередній договір (новий попередній договір) вважається припиненим та Сторони не зобов`язані укладати Договір оренди або новий попередній договір. Повернення Авансового внеску здійснюється Орендодавцем протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня отримання відповідної вимоги Орендаря.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи, 27.01.2023 Позивач звернувся до Відповідача з вимогою повернути суми Авансового внеску, у зв`язку з припиненням дії Договору. 29.11.2023 Позивач повторно звернувся до Відповідача з аналогічною вимогою.

Аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (постанова Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі №910/12382/17, постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі №918/631/19).

Аванс не має забезпечувальної функції, якщо основний договір не укладено з ініціативи будь-якої зі сторін, то аванс повертається його власникові.

З огляду на встановлені обставини справи та положення п. 4.7. Договору, Попередній договір вважається припиненим (після отримання Відповідачем повторної письмової вимоги), а Відповідач мав повернути авансовий внесок протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня отримання відповідної вимоги Позивача.

Відповідачем авансовий внесок у передбачений Договором строк не повернуто, у зв`язку з чим судом першої інстанції обґрунтовано вказано про те, що з 02.03.2023 орендодавець прострочив виконання зобов`язання з повернення авансу.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у частині стягнення авансового платежу в сумі 295 527,31 грн.

Щодо посилання апелянта на неотримання направлених позивачем листів про повернення Авансового внеску, колегія суддів вказує про наступне.

В обґрунтування вказаних доводів, скаржник зазначає, що судом не було досліджено питання отримання цих листів відповідачем і таких доказів не існує, оскільки листи повернулись відправнику та не були вручені останньому з причини їх відправлення не за місцезнаходженням відповідача, а на поштову скриньку, яка на той момент вже не використовувалась останнім.

Як вбачається з матеріалів справи, у поданих до суду першої інстанції процесуальних документах відповідач доводив відсутність підстав для повернення Авансового внеску з огляду на умови Попереднього договору та не зазначав про обставини неотримання вказаних листів.

Відповідно до ч. 4 ст. 165 ГПК України якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

При цьому, поштова скринька, на яку відправлено вищевказані листи, зазначена як поштова адреса орендодавця ТОВ «Планета Молл+» у Попередньому договорі №340/3-2 від 06.09.2021. Доказів повідомлення позивача про зміну відповідачем відповідної поштової адреси матеріали справи не містять.

З урахуванням вищевикладеного, доводи апелянта в цій частині є необґрунтованими.

Крім цього, згідно зі статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд вказує, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Дослідивши заявлений на підставі ст.625 ЦК України розрахунок, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення інфляційних втрат (за період: березень 2023 року червень 2024 року) у розмірі 18 769,00 грн та часткового задоволення позовних вимог про стягнення 3% річних за період з 02.03.2023 по 04.07.2024 у розмірі 11 914,00 грн.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь установленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене, враховуючи, що місцевий господарський суд забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо дослідження фактичних обставин справи, дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, а також те, що доводи апелянта не є підставою для скасування рішення суду в оскаржуваній частині, ухваленого з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Харківської області від 11.09.2024 у справі №922/2339/24 в оскаржуваній частині підлягає залишенню без змін.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даному випадку суд апеляційної інстанції вважає, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції.

Ураховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені апелянтом, у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ч.1 ст. 273 ГПК апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі

24.02.2022 Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 введено в Україні воєнний стан, який продовжено до 09.05.2025 (Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 15.01.2025 №4220-IX).

Відповідно до ст.26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства в умовах воєнного стану забороняється.

При цьому, згідно Рекомендацій прийнятих Радою суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану, при визначенні умов роботи суду у воєнний час, рекомендовано керуватися реальною поточною обстановкою, що склалася в регіоні. У випадку загрози життю, здоров`ю та безпеці відвідувачів суду, працівників апарату суду, суддів оперативно приймати рішення про тимчасове зупинення здійснення судочинства певним судом до усунення обставин, які зумовили припинення розгляду справ.

На підставі вищевикладеного, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану, враховуючи поточну обстановку, що склалася в місті Харкові, суд був вимушений вийти за межі строку встановленого ст.273 ГПК України.

Керуючись статтями 129, 269, 270, п.1, ч.1 ст.275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Планета Молл +» залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 11.09.2024 у справі №922/2339/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 10.03.2025.

Головуючий суддя Р.А. Гетьман

Суддя О.І. Склярук

Суддя В.С. Хачатрян