ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2025 року Справа № 903/511/24

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Мельник О.В. , суддя Бучинська Г.Б.

секретар судового засідання Черначук А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Міністерства енергетики України та апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Сітіавто" на рішення Господарського суду Волинської області від 24 жовтня 2024 року по справі №903/511/24 (суддя Слободян О.Г.)

час та місце ухвалення рішення: 24 жовтня 2024 року; м. Луцьк пр. Волі, 54а; повний текст рішення складено 1 листопада 2024 року

за позовом Державного підприємства "Волиньвугілля"

до

Відповідача 1 Головного управління ДПС у Волинській області

Відповідача 2 Товариства з обмеженою відповідальністю "Сітіавто"

Відповідача 3 Товариства з обмеженою відповідальністю Українська універсальна біржа

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача:

Третя особа 1 Міністерство енергетики України

Третя особа 2 Фонд Державного майна України

про визнання протиправним проведення аукціону, визнання недійсним та скасування результатів проведення аукціону, визнання недійсним договору

за участю представників сторін:

від Позивача - Овдієнко В.Ю.;

від Відповідача 1 - Дячук В.М.;

від Відповідача 2 - Ульчак Б.І.;

від Відповідача 3 - Коваленко О.В.;

від Третьої особи 1 - Гулий Т.С.;

від Третьої особи 2 - не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство Волиньвугілля (надалі - Позивач) звернулося до Господарського суду Волинської області з позовною заявою до Головного управління ДПС у Волинській області (надалі Відповідач 1), Товариства з обмеженою відповідальністю Сітіавто (надалі Відповідач 2), Товариства з обмеженою відповідальністю Українська універсальна біржа (надалі Відповідача 3), в якій просило:

· визнати протиправним проведення цільового аукціону №20240411-ДПА від 7 травня 2024 року з продажу майна Позивача;

· визнати недійсними та скасувати результати проведення аукціону з продажу майна, що оформлені Протоколом про проведення цільового аукціону №20240411-ДПА від 7 травня 2024 року;

· визнати недійсним з моменту укладення Договір купівлі-продажу №20240411-ДПА від 7 травня 2024 року.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що 7 травня 2024 року Відповідач 3 за дорученням Відповідача 1 проведено цільовий аукціон №20240411-ДПА з продажу майна, яке перебуває в податковій заставі Відповідача 1 та належить Позивачу, що описане у податкову заставу згідно з актом опису майна від 23 січня 2020 року №10 та з актом опису майна від 1 серпня 2023 року №34. За результатами цільового аукціону, оформленого Протоколом про проведення цільового аукціону №20240411-ДПА від 7 травня 2024 року, переможцем (покупцем) визначено Відповідач 2, ціна продажу майна складає 3 205 026 грн 28 коп.. За наслідками зазначеного аукціону між Відповідачем 1 в особі повіреного ТОВ "Волинський регіональний центр" та Відповідачем 2 укладено Договір купівлі-продажу №20240411-ДПА від 7 травня 2024 року.

Позивач вважає, що проведення цільового аукціону з продажу майна платника податків - Позивача було проведено з істотними порушеннями вимог Податкового кодексу України, з порушеннями Порядку зміни початкової ціни продажу майна платника податків, яке перебуває у податковій заставі, в рахунок погашення його податкового боргу та оприлюднення інформації про час та умови проведення відповідних торгів, затвердженого Постановою КМУ від 29 грудня 2010 року №1244, з порушенням Порядку проведення цільових аукціонів з продажу майна платника податків, яке перебуває у податковій заставі, затвердженого Hаказом Міністерства фінансів України №518 від 22 травня 2017 року, а також з порушенням спеціальних норм законодавства, що в свою чергу порушує права Позивача на користування майном та суперечить інтересам держави, оскільки майно вибуло з державної власності поза волею Держави в особі Міністерства енергетики України та всупереч законодавчим обмеженням.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 18 червня 2024 року залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Міністерство енергетики та вугільної промисловості України.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 2 липня 2024 року замінено Міністерство енергетики та вугільної промисловості України на його правонаступника - Міністерство енергетики України (надалі Третя особа).

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 1 серпня 2024 року залучено до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, Фонд Державного майна України (надалі Третя особа 2).

Рішенням Господарського суду Волинської області від 24 жовтня 2024 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Приймаючи дане рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що продаж цілісного (єдиного) майнового комплексу майна державного підприємства, його структурного підрозділу повинен організовуватися державним органом приватизації - ФДМУ за поданням відповідного, контролюючого органу. Констатував, що Відповідач 1 направляв на адресу Третьої особи 1 лист від 24 червня 2021 року №10195/6/03-20-13-02-10 щодо надання дозволу на реалізацію цілісного майнового комплексу відокремленого підрозділу База відпочинку Шахтар Позивача.

Суд вказав, що Третя особа 1 листом від 5 серпня 2021 року № 26/1.2-19.3-12255 надала відповідь, в якій зазначила, що статтею 95 Податкового кодексу України не передбачено надання згоди (погодження) уповноваженим органом управління на реалізацію майна державного підприємства, яке перебуває у податковій заставі.

Таким чином, суд першої інстанції виснував, що Відповідачем 1 не було дотримано вимог чинного законодавства, оскільки саме Фонд державного майна України мав проводити аукціон з продажу цілісного майнового комплексу Відокремленого підрозділу "Санаторій "Шахтар" Позивача, за поданням Відповідача 1.

Враховуючи вищевикладене, місцевий господарський суд виснував, що Відповідач 1 не мав повноважень на відчуження державного майна, зокрема, цілісного майнового комплексу Відокремленого підрозділу "Санаторій "Шахтар" Позивача, оскільки власником вищевказаного майна є держава в особі Третьої особи 1. Суд при цьому наголосив, що разом з цим аукціон щодо продажу цілісного майнового комплексу повинен був організовувати та проводити Фонд державного майна України.

Місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні вказав, що озивачем додано копію Договору, який від Продавця (ТОВ Волинський регіональний центр) підписаний та завірений печаткою брокером Я.І. Дехтяруком, від Покупця: Відповідача 2 договір підписаний та завірений печаткою директором А.Ф. Мазурець. В графі Від платника податків: Позивача генеральний директор М.Є.Шикер договір не підписаний. Вказав, що Позивач стверджує, що Договір був підписаний та укладений поза його волею.

При цьому місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні вказав, що як вбачається з наданої Позивачем копії Договору, який не підписаний генеральним директором Позивача, Договір також не підписаний керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу, за дорученням якого здійснювався продаж майна, у присутності не менш як двох понятих.

Таким чином, суд першої інстанції виснував, що Договір за наслідками проведеного аукціону є неукладений, так як не підписаний всіма уповноваженими особами, які повинні його підписувати. Вказавши при цьому, що доказів зворотнього сторонами суду не надано і що в матеріалах справи відсутній підписаний усіма сторонами Договір.

Відповідач 2 не погоджуючись з винесеним судом першої інстанції рішенням, звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (том 3, а.с. 2-3), в якій з підстав, висвітлених в ній, просив суд змінити мотивувальну частину рішення місцевого господарського суду, шляхом викладення цієї частини з врахуванням доводів апеляційної скарги, резолютивну частину рішення залишити без змін.

Мотивуючи дану апеляційну скаргу, Відповідач 2 вказав, що не зрозуміло чому суд зазначає про те, що договір не підписаний керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу, за дорученням якого здійснювався продаж майна, у присутності не менше як двох понятих. Звертаєу вагу, що у розділі Підписи сторін, зазначено підпис П.І.Б. Лисеюк С.М. (керівник ГУ ДПС у Волинській області), та що дана інформація загальновідома та її можна перевірити у вільному доступі, наявний підпис посадової особи, та печатка ГУ ДПС у Волинській області. Констатував, що далі значаться Інші залучені особи, поняті: Савчук Андрій Юрійович та Рожанський Андрій Миколайович їхні паспортні дані. Апелянт з огляду на вказане наголошує на тому, що Договір підписаний у відповідності до положень статті 95 ПК України, спеціального закону котрий регулює питання продажу майна, що перебуває у податковій заставі.

Скаржник вказує, що резолютивною частиною постанови Волинського окружного адміністративного суду від 19 січня 2012 року було визначено: надати дозвіл на погашення суми податкового боргу за рахунок майна Позивача, що перебуває у податковій заставі. Звертає увагу, що даною постановою не було виокремлено лише рухоме майно Позивача, як і не було конкретизовано яке саме майно.

Відповідач 2 в апеляційній скарзі також вказав, що не зазначення відомостей про обсяг та повну номенклатуру продукції (робіт, послуг) підприємства та про рентабельність за останні три роки, жодним чином не вплинуло на ціну лота, та на бажання його придбати Відповідачем 1. Зазначив, що Позивач не зазначив, яким чином дані обставини вплинули на кінцевий результат аукціону, тобто на продаж майна за найвищою ціною та що доказів того, що при проведенні оскаржуваного аукціону в іншому порядку було б отримано більша сума коштів не надано. Відповідач 2 констатував, що сфера дії Закону України "Про введення мораторію на примусову реалізацію майна" поширюється виключно на рішення, які підлягають виконанню Державною виконавчою службою та не містять застережень щодо відчуження об`єктів нерухомого майна, яке здійснюється за правилами статті 95 Податкового кодексу України для органів Державної податкової служби. Звертає увагу на те, що листом від 5 серпня 2021 рок №26/1.2-19.3-12255 Третя особа 1 повідомила Відповідачу 1, що стаття 95 Податкового кодексу України не передбачено надання згоди (погодження) уповноваженим органом управління на реалізацію майна державного підприємства, яке перебувало у податковій заставі.

Третя особа 1 також не погоджуючись з винесеним судом першої інстанції рішенням, звернулася до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (том 3, а.с. 60-75), в якій з підстав, висвітлених в ній, просила суд скасувати рішення Господарського суду Волинської області від 24 жовтня 2024 року по справі 3903/511/24 та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Мотивуючи дану апеляційну скаргу Третя особа зазначає, що відокремлений підрозділ Позивача Санаторій «Шахтар» є цілісним (єдиним) майновим комплексом, що обліковується на балансі державного підприємства та що Відповідач 1 не звертався до органу приватизації - Фонду державного майна України з поданням щодо продажу цілісного майнового комплексу державного підприємства, його структурного підрозділу, з огляду на що вважає, що Відповідачем 1 не було дотримано вимог чинного законодавства, оскільки саме Фонд державного майна України мав проводити аукціон з продажу цілісного майнового комплексу Відокремленого підрозділу «Санаторій «Шахтар» Позивача, за поданням Відповідача 1. Тому, на переконання апелянта Відповідач 1 не мав повноважень на відчуження державного майна, зокрема, цілісного майнового комплексу Відокремленого підрозділу «Санаторій «Шахтар» Позивача, оскільки власником вищевказаного майна є держава в особі Третьої особи 1, та що аукціон щодо продажу цілісного майнового комплексу повинен був організовувати та проводити Фонд державного майна України.

Окрім того, скаржник в апеляційній скарзі вказав, що місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні вказав, що оскільки Договір є неукладеним, а оплата мала бути проведена після укладення даного договору, здійснення оплати за даним Договором Відповідачем 2 є передчасним. Враховуючи те, що Договір купівлі-продажу № 20240411-ДПА від 7 травня 2024 року є неукладеним, право Позивача не порушене. Скаржник зауважив, що з вищевказаними твердженнями суду неможливо погодитись, оскільки у вищезазначеному договорі наявний реєстраційний номер та наявна дата укладання Договору, а також те, що Відповідач 2 сплатив повну суму за цим Договором, а тому це на думку скаржника свідчить про те, що Відповідачем 1 та Відповідачем 2 виконані майже усі зобов`язання між собою, фінальним результатом яких є відчуження державного майна. Разом з цим наголошує, що укладання вказаного Договору є результатом проведеного аукціону, щодо продажу державного майна, який самим судом визначено як незаконний, проте, результати цього аукціону не скасовані.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 2 грудня 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі № 903/511/24 за апеляційною скаргою Відповідача 2. Запропоновано учасникам по справі протягом 7 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі надати відзив.

Ухвалою апеляційного господарського суду від 2 грудня 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі № 903/511/24 за апеляційною скаргою Третьої особи 1. Об`єднано апеляційні скарги Третьої особи 1 та апеляційну скаргу Відповідача 2 на рішення місцевого господарського суду від 24 жовтня 2024 року по справі №903/511/24 у одне апеляційне провадження для спільного розгляду. Запропоновано учасникам по справі протягом 7 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі надати відзив.

10 грудня 2024 року через підсистему «Електронний суд» від Відповідача 1 надійшов відзив на апеляційну скаргу Третьої особи 1, в якому просив залишити апеляційну скаргу Третьої особи 1 без задоволення. Відповідач 1 вказав, що постановою адміністративного суду надано дозвіл на погашення боргу за рахунок майна (безвідносно до його виду - рухоме або нерухоме), яке перебуває у податковій заставі, при цьому жодних оскаржень зі сторони позивача, чи іншої сторони Акту опису майна, яке перебуває в податковій заставі не було. Відповідач 1 вважає, що у Позивача наявний податковий борг, і що інші заходи з його погашення, зокрема стягнення з рахунків, згідно постанови Волинського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2011 року № 2А/0370/588/11 не призвели до його погашення.

Відповідач 1 зазначив, що майно, реалізоване на аукціоні 7 травня 2024 року не є єдиним майновим комплексом, а отже процедура визначена статтею 95.9 ПКУ не застосовується до вказаного аукціону. Констатував, що листом від 5 серпня 2021 року № 26/1.2-19.3-12255 Третя особа 1 як власник майна повідомила Відповідача 1, що ст. 95 Податкового Кодексу не передбачено надання згоди (погодження) уповноваженим органом управління на реалізацію майна державного підприємства, яке перебувало у податковій заставі.

11 грудня 2024 року через підсистему «Електронний суд» Відповідач 3 подав відзив на апеляційну скаргу Третьої особи 1, в якому просив залишити апеляційну скаргу Третьої особи 1 без задоволення. Відповідач 3 вказав, що податковий борг платника податків може бути погашений за рахунок будь-якого майна такого платника, переданого у податкову заставу, при цьому рішення про погашення усієї суми податкового боргу шляхом продажу майна, яке перебуває у податковій заставі приймається на підставі рішення суду. Констатував, що продаж на цільовому аукціоні № 20240411-ДПА від 7 травня 2024 року майна, що перебуває у податковій заставі Відповідача 1, відбувалось на підставі акту опису майна від 23 січня 2020 року № 10 та акту опису майна від 1 серпня 2023 року № 34 (вважаючи майно боржника було описане у податкову заставу вже після набрання законної сили постановою Волинського окружного адміністративного суду від 19 січня 2012 року у справі № 2а/0370/3714/11). Наголосив, що суд не обмежував перелік майна боржника для реалізації на цільовому аукціоні та що після ухвалення рішення суду контролюючим органом може бути описано у податкову заставу й інше майно боржника, що підтверджується і нормою статті 89.2 ПКУ. Крім того, Відповідач 3 вважає, що дія Закону України Про введення мораторію на примусову реалізацію майна розповсюджується на механізм звернення стягнення на майно боржника за рішеннями, що підлягають виконанню державною виконавчою службою, а не податковим органом.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 9 січня 2025 року проведення підготовчих дій закінчено; розгляд апеляційної скарги призначено на 3 лютого 2025 року об 14:00 год.

Ухвалою апеляційного господарського суду від 17 січня 2025 року забезпечено представнику Відповідача 1 участь в судовому засіданні у справі №903/511/24 призначеному на 3 лютого 2025 року о 14:00 год. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 29 січня 2025 року забезпечено представнику Відповідача 3 участь в судовому засіданні у справі №903/511/24 призначеному на 3 лютого 2025 року о 14:00 год. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 31 січня 2025 року забезпечено представнику Третьої особи 1 участь в судовому засіданні у справі №903/511/24 призначеному на 3 лютого 2025 року о 14:00 год. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 3 лютого 2025 року, з підстав, наведених у даній ухвалі, розгляд апеляційної скарги відкладено на 24 лютого 2025 року об 12:00 год. Витребувано у Господарського суду Волинської області для долучення до матеріалів справи документи надіслані сторонами на поштову адресу суду, а саме: відзив Відповідача 2 на позовну заяву (вх.№01-75/4090/24 від 13 червня 2024 року; вх.№01-75/5263/24 від 1 серпня 2024 року); відзив Відповідача 3 на позов (вх..№01-75/4087/24 від 13 червня 2024 року); відзив Відповідача 1 на позовну заяву (вх.№01-75/4114/24 від 14 червня 2024 року), в строк протягом 7 днів з дня вручення даної ухвали надати до канцелярії апеляційного господарського суду зазначені відзиви на позовну заяву. Забезпечено представникам Відповідача 1, Відповідача 3, Третій особі 1 участь в судовому засіданні по справі №903/511/24, яке призначено на 24 лютого 2025 року об 12:00 год. в режимі відеоконференції у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду (33601, м. Рівне, вул. Яворницького, 59) у залі судових засідань № 2.

На виконання пункту 2 ухвали Північно-західного апеляційного господарського суду від 3 лютого 2025 року в справі Господарського суду Волинської області №903/511/24 надіслано, як вказано місцевим господарським судом, повторно видрукувані із Бази даних "Діловодство спеціалізованого суду" запитувані документи, а саме: реєстраційна картка процесуальних документів від 13 червня 2024 року №01-75/4087/24 на 1 арк.; відзив Відповідача 3 від 13 червня 2024 року на позовну заяву на 7 арк., з додатками на 19 арк., поданий через підсистему "Електронний суд"; відзив Відповідача 2 від 12 червня 2024 року на позовну заяву на 1 арк., з додатками на 5 арк., надісланий засобами АТ "Укрпошта" (вхідний №01-75/4090/24 від 13 червня 2024 року); реєстраційна картка процесуальних документів від 14 червня 2024 року №01-75/4114/24 на 1 арк.; заява Позивача від 14 червня 2024 року на 1 арк., з додатком на 1 арк., подана через підсистему "Електронний суд"; відзив Відповідача 1 від 14 червня 2024 року на позовну заяву на 2 арк., з додатками на 14 арк., надісланий засобами АТ "Укрпошта" (вхідний №01-75/4124/24 від 14 червня 2024 року); реєстраційна картка процесуальних документів від 1 серпня 2024 року №01- 75/5263/24 на 1 арк.; відзив Відповідача 2 від 1 серпня 2024 року на позовну заяву на 3 арк., з додатками на 5 арк., поданий через підсистему "Електронний суд". Також надіслано відзив на позовну заяву Відповідача 2 від 8 серпня 2024 року, який не міститься у переліку витребуваних документів на 3 арк., з додатками на 5 арк., поданий через підсистему "Електронний суд" (вхідний №01-75/5419/24 від 08.08.2024). Одночасно місцевий господарський суд повідомив, що всі вказані документи були зареєстровані у БД "ДСС" до справи №903/511/24, приєднані до матеріалів справи та надіслані на вимогу листа Північно-західного апеляційного господарського суду від 22 листопада 2024 року за № 903/511/24/7660/24.

14 лютого 2025 року через підсистему «Електронний суд» від Відповідача 2 надійшло клопотання в якому зазначено, що зі змісту судового рішення суд констатував факт неукладеності вказаного Договору з мотивів відсутності підпису усіх сторін Договору. Зазначив, при цьому, що саме Позивач долучив до матеріалів справ копію Договору який не відповідає оригіналу, чим ввів суд в оману. Наголошував, що сторона Відповідача в суді під час судового розгляду надавала суду вказаний договір, звертала уваги на особливості та порядок його підписання з участі понятих та керівника податкового органу, заперечивши з огляду на це, що пояснити яким чином у матеріалах справи відсутня належна копія Договору не може. Відповідач зазначив, що з огляду на те, що суд апеляційної інстанції здійснюватиме перевірку правильності судового рішення в повному обсязі, вказані обставини мають істотне значення для оцінки судом і правильності ухвалення судового рішення, з огляду на те, що такий доказ до суду першої інстанції подавався та такий досліджувався. Водночас з огляду на те, що відсутній в належній копії Договору в матеріалах справи і його відсутність вплинула на висновки та оцінки суду, Відповідач 1 Дросив суд долучити копію вказаного договору з підписами учасників.

17 лютого 2025 року через підсистему «Електронний суд» від Відповідача 1 надійшли додаткові пояснення в яких Відповідач 1 вказав, що згідно Договору, у розділі Підписи сторін, зазначено підпис П.І.Б. Лисеюк С.М. (керівник Відповідача 1), дана інформація загальновідома та її можна перевірити у вільному доступі, наявний підпис посадової особи та печатка Відповідача 1. Вказав, що далі значаться Інші залучені особи, поняті Савчук Андрій Юрійович та Рожанський Андрій Миколайович їхні паспортні дані. Вважає, що Договір, підписаний сторонами у відповідності до положень статті 95 ПК України, спеціального закону котрий регулює питання продаж майна, що перебуває у податковій заставі.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 24 лютого 2025 року забезпечено представнику Позивача участь в судовому засіданні призначеному на 24 лютого 2025 року о 12:00 год. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду в режимі відеоконференції.

В судовому засіданні від 24 лютого 2025 року оголошено перерву до 27 лютого 2025 року об 12:00 год про що постановлено ухвалу із занесенням до протоколу судового засідання.

В судовому засіданні від 24 та 27 лютого 2025 року, яке проведено в режимі відеоконференції, представник Третьої особи 1 підтримав доводи апеляційної скарги та просив рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким задоволити позовні вимоги. Представник вказав, що відокремлений підрозділ Позивача Санаторій «Шахтар» є цілісним майновим комплексом, що обліковується на балансі державного підприємства, та вказав, що Відповідач 1 не звертався до органу приватизації (Фонду державного майна України) з поданням щодо продажу цілісного майнового комплексу державного підприємства, його структурного підрозділу. З даного представник робить висновок, що Відповідачем 1 не було дотримано вимог чинного законодавства, оскільки саме Фонд державного майна України мав проводити аукціон з продажу цілісного майнового комплексу Відокремленого підрозділу «Санаторій «Шахтар» Позивача, за поданням Відповідача 1. Окрім того, представник Третьої особи 1 вказав, що у оскаржуваному Договорі наявний реєстраційний номер та наявна дата укладання Договору, та що, Відповідач 2 сплатив повну суму за цим Договором, а тому це з позиції представника свідчить про те, що Відповідачем 1 та Відповідачем 2 виконані майже усі зобов`язання між собою, фінальним результатом яких є відчуження державного майна. Разом з цим вважає, що укладання вказаного Договору є результатом проведеного аукціону, щодо продажу державного майна, який самим судом визначено як незаконний, вказавши при цьому незгоду з тим, що результати цього аукціону не скасовані.

В судовому засіданні від 24 та 27 лютого 202 року, яке проведено в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, представник Відповідача 2 просив суд змінити мотивувальну частину рішення місцевого господарського суду, шляхом викладення цієї частини з врахуванням доводів апеляційної скарги, резолютивну частину рішення залишити без змін. Представник вказав, що у розділі Підписи сторін, зазначено підпис П.І.Б. Лисеюк С.М. керівника Відповідача 1 та що дана інформація загальновідома та її можна перевірити у вільному доступі. Констатував наявність підпису посадової особи, та печатки Відповідача 1 та зазначення в графі Інші залучені особи, поняті: Савчук Андрій Юрійович та Рожанський Андрій Миколайович, наявності їхніх паспортних даних. Представник з огляду на вказане вважає, що Договір підписаний у відповідності до положень статті 95 ПК України, спеціального закону котрий регулює питання продажу майна, що перебуває у податковій заставі. Представник вказує, що резолютивною частиною постанови Волинського окружного адміністративного суду від 19 січня 2012 року було визначено: надати дозвіл на погашення суми податкового боргу за рахунок майна Позивача, що перебуває у податковій заставі. Вважає, що даною постановою не було виокремлено лише рухоме майно Позивача, як і не було конкретизовано яке саме майно підлягає продажу. Представник також вказав, що не зазначення відомостей про обсяг та повну номенклатуру продукції підприємства та про рентабельність за останні три роки, жодним чином не вплинуло на ціну лота, та на бажання його придбати Відповідачем 1. Позивач не зазначив, яким чином дані обставини вплинули на кінцевий результат аукціону, тобто на продаж майна за найвищою ціною. Зазначив, що доказів того, що при проведенні оскаржуваного аукціону в іншому порядку було б отримано більша сума коштів не надано. Представник звертає увагу, що сфера дії Закону України "Про введення мораторію на примусову реалізацію майна" поширюється виключно на рішення, які підлягають виконанню Державною виконавчою службою та не містять застережень щодо відчуження об`єктів нерухомого майна, яке здійснюється за правилами статті 95 Податкового кодексу України для органів Державної податкової служби. Представник Відповідача 2 також зауважив, що листом від 5 серпня 2021 рок №26/1.2-19.3-12255 Третя особа 1 повідомила Відповідача 1, що статтею 95 Податкового кодексу України не передбачено надання згоди (погодження) уповноваженим органом управління на реалізацію майна державного підприємства, яке перебувало у податковій заставі.

В судовому засіданні від 24 та 27 лютого 202 року, яке проведено в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, представник Відповідача 1 просив суд залишити апеляційну скаргу Третьої особи 1 без задоволення. Представник вказав, що постановою адміністративного суду надано дозвіл на погашення боргу за рахунок майна, яке перебуває у податковій заставі, при цьому жодних оскаржень зі сторони Позивача, чи іншої сторони Акту опису майна, яке перебуває в податковій заставі не було. Констатував, що у Позивача наявний податковий борг, і що інші заходи з його погашення, зокрема стягнення з рахунків, згідно постанови Волинського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2011 року № 2А/0370/588/11 не призвели до його погашення. Представник Відповідача 1 зазначає, що майно, реалізоване на аукціоні 7 травня 2024 року не є єдиним майновим комплексом, а отже процедура визначена статтею 95.9 ПКУ не застосовується до вказаного аукціону. Наголосив, що листом від 5 серпня 2021 року № 26/1.2-19.3-12255 Третя особа 1 як власник майна повідомила Відповідача 1, що статею 95 Податкового Кодексу не передбачено надання згоди (погодження) уповноваженим органом управління на реалізацію майна державного підприємства, яке перебувало у податковій заставі.

В судовому засіданні від 24 та 27 лютого 2025 року, яке проведено в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, представник Відповідача 3 просив залишити апеляційну скаргу Третьої особи 1 без задоволення. Представник вказав, що податковий борг платника податків може бути погашений за рахунок будь-якого майна такого платника, переданого у податкову заставу, при цьому рішення про погашення усієї суми податкового боргу шляхом продажу майна, яке перебуває у податковій заставі приймається на підставі рішення суду. Продаж на цільовому аукціоні № 20240411-ДПА від 7 травня 2024 року майна, що перебуває у податковій заставі Відповідача 1, за доводами представника відбувалось на підставі акту опису майна від 23 січня 2020 року № 10 та акту опису майна від 1 серпня 2023 року № 34, з огляду на що представник Відповідача 3 вважає, що майно боржника було описане у податкову заставу вже після набрання законної сили постановою Волинського окружного адміністративного суду від 19 січня 2012 року у справі № 2а/0370/3714/11. Констатував, що суд не обмежував перелік майна боржника для реалізації на цільовому аукціоні. Представник вказав, що після ухвалення рішення суду контролюючим органом може бути описано у податкову заставу й інше майно боржника, що підтверджується і нормою пункту 89.2 ПКУ. Крім того, представник вказав, що дія Закону України Про введення мораторію на примусову реалізацію майна розповсюджується на механізм звернення стягнення на майно боржника за рішеннями, що підлягають виконанню державною виконавчою службою, а не податковим органом.

В судовому засіданні від 27 лютого 2025 року, яке проведено в режимі відеоконференції, представник Позивача підтримав доводи апеляційної скарги Третьої особи 1 та просив рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким задоволити позовні вимоги. Представник вказав, що відокремлений підрозділ Позивача Санаторій «Шахтар» є цілісним майновим комплексом, що обліковується на балансі державного підприємства, тому Відповідач 1 мав би звертатися до органу приватизації (Фонду державного майна України) з поданням щодо продажу цілісного майнового комплексу державного підприємства, його структурного підрозділу. Вважає, що Відповідачем 1 не було дотримано вимог чинного законодавства, оскільки саме Фонд державного майна України мав проводити аукціон з продажу цілісного майнового комплексу Відокремленого підрозділу «Санаторій «Шахтар» Позивача, за поданням Відповідача 1.

Заслухавши пояснення представників Позивача, Відповідача 1, Відповідача 2, Відповідача 3, Третьої особи 1, дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, відзивів на апеляційні скарги, додаткових пояснень, колегія суддів Північнозахідного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційну скаргу Відповідача 2 слід задоволити, апеляційну скаргу Третьої особи 1 залишити без задоволення, при цьому змінити мотивувальну частину рішення суду першої інстанції, шляхом викладення його в редакції даної постанові. При цьому колегія виходила з наступного.

Із наявних у справі та досліджених судом доказів слідує, що постановою Волинського окружного адміністративного суду від 19 січня 2012 року в справі № 2А/0370/3714/11 надано дозвіл на погашення суми податкового боргу за рахунок майна Позивача, що перебуває у податковій заставі. Вказане судове рішення набрало законної сили 12 квітня 2012 року та не оскаржувалось Позивачем.

Як вбачається з постанови Волинського окружного адміністративного суду від 19 січня 2012 року по справі № 2А/0370/3714/11, судом встановлено, що за Позивачем рахується податковий борг на суму 77290505 грн 61 коп.. Відповідно до витягів про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна №34237151 від 14 грудня 2011 року, №34236832 від 14 грудня 2011 року, №32628427 від 18 серпня 2011 року, №31013922 від 11 квітня 2022 року, №30677989 від 17 березня 2011 року майно платника податків Позивача перебуває у податковій заставі. В резолютивній частині постанови адміністративним судом вирішено: надати дозвіл на погашення суми податкового боргу за рахунок майна Позивача, що перебуває у податковій заставі. Згідно постанови Волинського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2011 року в справі №2А/0370/588/11, яка не була виконана, з Відповідача стягнуто податковий борг у розмірі 11842175 грн (том 1, а.с. 17-19).

11 квітня 2024 року між Відповідачем 1 та Відповідачем 3 укладено договір-доручення на організацію проведення цільового аукціону з продажу майна платника податків, яке перебуває у податковій заставі № 2/1. На підставі вказаного договору-доручення Відповідач 3 виступив організатором цільового аукціону від 7 травня 2024 року (надалі Договір доручення; том 1, а.с. 74-76).

Згідно пункту 1.3 Договору-доручення майно, що підлягає реалізації на аукціоні за Договором є: цілісний майновий комплекс (15 одиниць), місцезнаходження: Волинська обл., Іваничівський район, с.Павлівка, вул..Незалежності, 2а.

На підставі підпункту 1.5.1 Договору-доручення початкова (стартова) ціна продажу була визначена контролюючим органом відповідно до ринкової вартості, зазначеної у Звіті про оцінку цілісного майнового комплексу та складала 3 111 676 грн.

Підпунктом 1.5.2 Договору-доручення визначено, що порядок розрахунків повна оплата майна покупцем протягом 10 календарних днів з моменту укладення договору купівлі-продажу.

7 травня 2024 року Відповідачем 3 за дорученням Відповідача 1 проведено цільовий аукціон №20240411-ДПА з продажу майна, яке перебуває в податковій заставі Відповідача 1 та належить Позивачу, що описане у податкову заставу згідно з актом опису майна від 23 січня 2020 року №10 та з актом опису майна від 1 серпня 2023 року №34.

Майно, що продається (Лот 1): Цілісний майновий комплекс.

Опис об`єкта нерухомого майна:

1. Основний (лікувальний) корпус, загальною площею 1115,6 кв.м;

2. Будівля конференц-залу, загальною площею 97,4 кв.м;

3. Будівля насосної станції з очисними спорудами, загальною площею 91,0 кв.м;

4. Оздоровчий комплекс, загальною площею 277,7 кв.м;

5. Спальний комплекс №3, загальною площею 417,4 кв.м;

6. Адміністративний корпус, загальною площею 139,5 кв.м;

7. Насосна з водонапірною башнею, загальною площею 7,8 кв.м;

8. Будівля майстерні з гаражем, загальною площею 127,2 кв.м;

9. Будівля їдальні загальною площею 361,7 кв.м;

10. Овощесховище, загальною площею 103,4 кв.м;

11. Прохідна загальною площею 16,8 кв.м;

12. Будівля протипожежної станції з свердловиною загальною площею 17,3 кв.м;

13. Закрита трансформаторна підстанція, загальною площею 22,8 кв.м;

14. Спальний корпус №2, загальною площею 444,8 кв.м;

15. Котельня на три котли з тепломережею, загальною площею 147,9 кв.м.

Реєстраційний номер майна 11. Місцезнаходження майна: Волинська область, Іваничівський район с. Павлівка, вул. Незалежності, 2а. Початкова вартість лоту: 3 111 676 грн (з ПДВ).

За результатом цільового аукціону, що оформлено Протоколом проведення цільового аукціону №20240411-ДПА від 7 травня 2024 року, переможцем (покупцем) визначено Відповідач 2.

Згідно протоколу - номер лоту: 1; назва лоту: цілісний майновий комплекс (15 одиниць); власник майна: Позивач; продавець майна: Відповідач 1 від імені якого згідно Договору-доручення діє ТОВ Волинський регіональний центр, яке є членом товарної біржі Відповідач 3; розмір гарантійного внеску: 311167 грн 60 коп., що складає 10% від стартової (початкової) ціни лота; стартова (початкова) ціна: 3 111 676 грн; лот придбано за ціною: 3205026 грн 28 коп.; строк оплати: визначається договором купівлі-продажу придбаного майна; термін укладення договору купівлі-продажу: протягом 3 робочих днів з дня затвердження протоколу.

Кошти в розмірі 311167 грн 60 коп., внесені переможцем цільового аукціону, як гарантійний внесок у розмірі 10% (без ПДВ) від початкової вартості лоту, на п/р Відповідача 3 зараховуються в рахунок сплати вартості придбаного майна.

Кошти в розмірі 2893 858 грн 68 коп., вносяться переможцем цільового аукціону, як гарантійний внесок за придбане майно, на п/р Відповідача 3 протягом 10 (десяти) календарних днів після укладання договору купівлі-продажу придбаного майна.

Кошти в розмірі 3205026 грн 28 коп., внесені переможцем цільового аукціону на п/р Відповідача 3, розподіляються не пізніше наступного робочого дня після дати зарахування коштів на рахунок Відповідача 3 від переможця цільового аукціону, наступним чином:

· кошти в розмірі 160251 грн 31 коп. зараховуються Відповідачу 3 як винагорода за організацію та проведення цільового аукціону згідно Договору-доручення;

· кошти в розмірі 320 502 грн 63 коп. перераховуються біржею на рахунок, отримувач: ТОВ "ВОЛИНСЬКИЙ РЕГІОНАЛЬНИЙ ЦЕНТР". Призначення платежу: брокерська винагорода згідно Договору-доручення;

· кошти в розмірі 2724272 грн 34 коп. перераховуються Відповідачем 3 на рахунок, банк отримувач коштів - ТУ ДКСУ у Волинській області. Призначення платежу: перерахування гарантійного внеску від переможця цільового аукціону в рахунок сплати вартості майна Позивача згідно Договору-доручення.

Позивач зазначає, що за наслідками аукціону 7 травня 2024 року між Відповідачем 1 в особі повіреного ТОВ "Волинський регіональний центр" та Відповідачем 2 укладено Договір Договір (том 4, а.с. 3-4). Боржник-платник податків: Позивач.

Згідно пунктів 1, 2 Договору Продавець продав, а Відповідач 2 купив на цільовому аукціоні, проведеному через Відповідача 3 Лот №1: цілісний майновий комплекс (15 одиниць). Зазначене майно дійсно належить Позивачу, описане у податкову заставу згідно з актом опису майна від 23 січня 2020 року №10 та з актом опису майна від 1 серпня 2023 року №34, яке підлягає реалізації в рахунок погашення його податкового боргу згідно з рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 19 січня 2012 року по справі №2А/0370/3714/11, яким надано дозвіл на погашення податкового боргу за рахунок майна, що перебуває у податковій заставі.

За пунктом 4.1 Договору Відповідач 2 (переможець цільового аукціону) протягом 10 календарних днів після укладення Договору згідно Протоколу про проведення цільового аукціону №20240411-ДПА від 7 травня 2024 року зобов`язався оплатити вартість придбаного на цільовому аукціоні майна в сумі 2893858 грн 68 коп., що з урахуванням сплаченого гарантійного внеску в розмірі 311167 грн 70 коп. становить ціну реалізації майна і складає 3205026 грн 28 коп..

Пунктом 6 Договору встановлено, що згідно пункту 95.14 Податкового кодексу цей договір має бути підписаний платником податків Позивачем, майно якого було продано на аукціоні. У разі відмови боржника від підписання платником податків договору купівлі-продажу, Продавець зобов`язаний забезпечити підписання цього договору керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу, за дорученням якого здійснювався продаж майна, у присутності не менш як двох понятих, та згідно умов чинного законодавства.

Відповідно до пункту 7 Договору боржник-платник податків зобов`язується передати, а Відповідач 2 прийняти дане майно протягом 3 днів з моменту повної оплати Відповідачем 2, із складанням Акту прийому-передачі майна.

Пунктами 9, 10 Договору визначено, що право власності і ризик випадкової загибелі майна переходить від Продавця до Відповідача 2, з моменту підписання цього Договору. Договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками Сторін та діє протягом усього часу, протягом якого Покупець буде власником майна (його частини).

Позивач вказує, що цілісний майновий комплекс відокремленого підрозділу "Санаторій "Шахтар" Позивача зареєстрований як об`єкт нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 27 жовтня 2014 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 11. Наголошує, що акти опису майна не збігаються з актами опису майна, зазначеними у постанові суду від 19 січня 2012 року судом у справі №2А/0370/3714/11, та вважаючи, що дозвіл суду стосується іншого майна, зазначеного в інших актах опису майна, ніж в акті опису майна від 23 січня 2020 року №10 та акті опису майна від 1 серпня 2023 року №34.

Також Позивач доводить, що власником цілісного майнового комплексу є Держава Україна в особі Міністерства енергетики та вугільної промисловості, форма власності державна.

Позивач вказує, що відповідно до приписів ст.95 Податкового кодексу України для відчуження зазначеного державного майна була необхідна попередня згода або органу приватизації, або уповноваженого державного органу (наразі - Міністерства енергетики України).

Позивач вважає, що проведення цільового аукціону з продажу майна платника податків - Позивача проведено з істотними порушеннями вимог законодавства, що в свою чергу порушує права Позивача на користування майном та суперечить інтересам держави, оскільки майно вибуло з державної власності поза волею Держави в особі Третьої особи 1.

Аналізуючи встановлені обставини справи та переглядаючи спірні правовідносини на предмет наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції приймає до уваги наступні положення діючого законодавства з урахуванням фактичних даних справи.

Відповідно до частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Частинами 1 - 3, 5 статті 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з частиною першою статті 216 Цивільного кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

За змістом частин 1-3 статті 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.

Розглядаючи позовну вимогу Позивача про визнання протиправним проведення аукціону та визнання недійсним органу, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони щодо проведення оскаржуваного аукціону, органу уповноваженого на проведення такого аукціону та яким нормам законодавства не відповідають дії Відповідача 1 щодо реалізації заставного майна та його реалізація для погашення боргу перед державою.

Апеляційний господарський суд констатує, що відповідно до постанови Волинського окружного адміністративного суду від 19 січня 2012 року в справі № 2а/0370/3714/11, суд надав дозвіл на погашення суми податкового боргу за рахунок майна Позивача, що перебуває у податковій заставі. Вказане рішення суду набрало законної сили 12 квітня 2012 року та не оскаржувалось боржником (Позивачем).

Продаж майна відокремленого підрозділу «Санаторій Шахтар» Позивача, яке перебуває в податковій заставі Відповідача 1 та належить Позивачу, здійснювався на підставі Акту опису майна від 23 січня 2020 року № 10 (додаток № 2) та Акту опису майна від 1 серпня 2023 року № 34 (додаток № 3).

7 травня 2024 року на товарній біржі відбувся цільовий аукціон № 20240411-ДПА з продажу майна, яке перебуває в податковій заставі Відповідача 1 та належить Позивачу, а саме: ЛОТ 1 - Цілісний майновий комплекс. Опис об`єкта нерухомого майна:

1. Основний (лікувальний) корпус, загальною площею 1115,6 кв.м;

2. Будівля конференц-залу, загальною площею 97,4 кв.м;

3. Будівля насосної станції з очисними спорудами, загальною площею 91,0 кв.м;

4. Оздоровчий комплекс, загальною площею 277,7 кв.м;

5. Спальний комплекс №3, загальною площею 417,4 кв.м;

6. Адміністративний корпус, загальною площею 139,5 кв.м;

7. Насосна з водонапірною башнею, загальною площею 7,8 кв.м;

8. Будівля майстерні з гаражем, загальною площею 127,2 кв.м;

9. Будівля їдальні загальною площею 361,7 кв.м;

10. Овощесховище, загальною площею 103,4 кв.м;

11. Прохідна загальною площею 16,8 кв.м;

12. Будівля протипожежної станції з свердловиною загальною площею 17,3 кв.м;

13. Закрита трансформаторна підстанція, загальною площею 22,8 кв.м;

14. Спальний корпус №2, загальною площею 444,8 кв.м;

15. Котельня на три котли з тепломережею, загальною площею 147,9 кв.м. Реєстраційний номер майна 11. Місцезнаходження майна: Волинська область, Іваничівський район с. Павлівка, вул. Незалежності, 2а.

Разом з тим колегія суду при прийнятті постанови враховує правові висновки, висвітлені у постанові від 4 липня 2023 року в справі №233/4365/18 Великої Палати Верховного Суду, згідно якого: оскільки продаж майна на публічних торгах є правочином, то оскаржити останній можна за певних умов (зокрема, у разі ефективності такого способу захисту для позивача), а не протокол як документ, який засвідчує вчинення цього правочину. Зокрема, за висновком Великої Палати Верховного Суду, вимогу про визнання недійсними електронних торгів суд може інтерпретувати як позов про визнання недійсним відповідного договору купівлі-продажу. Проте ця вимога лише за певних умов може бути ефективним способом захисту, наприклад, тоді, якщо позивачем і відповідачем є продавець і покупець за договором купівлі-продажу.

Якщо майно боржника за результатом проведеного аукціону перебуває у власності боржника, то ефективним способом захисту порушеного права особи, яка вправі оскаржувати результати аукціону, є пред`явлення позову про визнання недійсними результатів аукціону. Якщо ж за результатами аукціону з переможцем укладено договір купівлі-продажу то ефективним способом захисту порушеного права особи, яка вправі оскаржувати результати аукціону, є пред`явлення позову про визнання недійсними результатів аукціону й укладеного з переможцем аукціону договору купівлі-продажу майна боржника та застосування реституції у випадку повернення майна, що перебуває у власності переможця аукціону (аналогічна правова позиція наведена і в постанові Велика Палата Верховного Суду в справі № 910/2592/19 від 13 лютого 2024 року).

В той же час колегія суду констатує факт того, що в матеріалах справи відсутні докази, котрі б вказували на реєстрацію речових прав відносно оскаржуваного майна за переможцем аукціону Відповідачем 2.

З огляду на викладене апеляційний господарський суд приймає до уваги, що позов у цій справі заявлений боржником (Позивачем) як продавцем майна за Договором, укладеним на Аукціоні, до Відповідача 2 як покупця такого майна та стосується як визнання недійсним Договору, так і до Відповідача 1 та Відповідача 3 як органів що проводили оскаржуваний аукціон.

Суд апеляційної інстанції враховує і те, що згідно з усталеною практикою Верховного Суду при вирішенні спору про визнання недійсними результатів торгів (аукціону) необхідним є встановлення: чи мало місце порушення вимог законодавства при його проведенні; чи вплинули ці порушення на результати аукціону; чи мало місце порушення прав і законних інтересів особи, яка оспорює результати аукціону (постанови Верховного Суду від 13 березня 2018 року в справі №911/494/17, від 25 квітня 2018 року в справі №910/16955/17, від 11 червня 2019 року в справі №920/1316/14, від 26 вересня 2019 року в справі №11/19).

Пунктом 87.2 статті 87 Податкового кодексу України визначено, що джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами.

В силу дії пункту 87.5 статті 87 Податкового кодексу України, у разі якщо здійснення заходів щодо погашення податкового боргу платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, не привело до повного погашення суми податкового боргу або у разі недостатності у платника коштів для погашення податкового боргу, контролюючий орган визначає дебіторську заборгованість платника податків, строк погашення якої настав, джерелом погашення податкового боргу такого платника податків.

Контролюючий орган укладає з платником податків договір щодо переведення права вимоги такої дебіторської заборгованості. Така дебіторська заборгованість продовжує залишатися активом платника податків, що має податковий борг, про що зазначається в договорі між платником податків і контролюючим органом, та повинна бути відповідним чином розкрита в примітках до фінансової звітності.

Податковий борг продовжує обліковуватися за платником податків, у якого він виник, до надходження коштів до бюджету за рахунок стягнення цієї дебіторської заборгованості. Контролюючий орган повідомляє платнику податків про таке надходження в п`ятиденний строк з дня отримання відповідного документа.

У разі відмови платника податків, що має податковий борг, від укладення з контролюючим органом договору щодо переведення права вимоги дебіторської заборгованості такий контролюючий орган звертається до суду щодо зобов`язання платника податків укласти зазначений договір.

За пунктом 89.3 статті 89 Податкового кодексу України визначено, що майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису. До акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу. Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, яке пред`являється платнику податків, що має податковий борг. Акт опису майна, на яке поширюється право податкової застави, складається податковим керуючим у порядку та за формою, що затверджені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Відмова платника податків від підписання акта опису майна, на яке поширюється право податкової застави, не звільняє такого платника податків від поширення права податкової застави на описане майно. У такому випадку опис здійснюється у присутності не менш як двох понятих.

Між тим пунктами 95.1-95.4 статті 95 Податкового кодексу України обумовлено, що контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги. Стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини. Контролюючий орган звертається до суду щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі.

Рішення суду щодо надання вказаного дозволу є підставою для прийняття контролюючим органом рішення про погашення усієї суми податкового боргу. Рішення контролюючого органу підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу та скріплюється гербовою печаткою контролюючого органу. Перелік відомостей, які зазначаються у такому рішенні, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Контролюючий орган на підставі рішення суду здійснює стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу за рахунок готівки, що належить такому платнику податків. Стягнення готівкових коштів здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Поряд з тим, пункт 95.7 статті 95 Податкового кодексу України визначає, що продаж майна платника податків здійснюється на публічних торгах та/або через торгівельні організації. Продаж майна платника податків на публічних торгах здійснюється у такому порядку:

95.7.1) майно, яке може бути згруповано та стандартизовано, підлягає продажу за кошти виключно на біржових торгах, які проводяться біржами, що створені відповідно до закону і визначені контролюючим органом на конкурсних засадах;

95.7.2) цінні папери - на фондових біржах у порядку, встановленому Законом України «Про цінні папери та фондовий ринок»;

95.7.3) інше майно, об`єкти рухомого чи нерухомого майна, а також цілісні майнові комплекси підприємств підлягають продажу за кошти виключно на цільових аукціонах, які організовуються за поданням відповідного контролюючого органу на зазначених біржах.

У відповідності до пункту 95.22 статті 95 Податкового кодексу України, контролюючий орган звертається до суду щодо стягнення з дебіторів платника податку, що має податковий борг, сум дебіторської заборгованості, строк погашення якої настав та право вимоги якої переведено на контролюючі органи, у рахунок погашення податкового боргу такого платника податків. Сума коштів, що надходить у результаті стягнення дебіторської заборгованості, в повному обсязі (але в межах суми податкового боргу) зараховується до відповідного бюджету чи державного цільового фонду в рахунок погашення податкового боргу платника податків. Сума дебіторської заборгованості, що стягнута понад суму податкового боргу, передається у розпорядження платника податку.

Колегія суду звертає увагу на пункти 96.2, 96.3 статті 96 Податкового кодексу України, якими визначено, що у разі якщо сума коштів, отримана від продажу внесеного в податкову заставу майна державного підприємства, яке не підлягає приватизації, у тому числі казенного підприємства, не покриває суму податкового боргу такого платника податків і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням публічних торгів, або у разі відсутності майна, що відповідно до законодавства України може бути внесено в податкову заставу та відчужено, контролюючий орган зобов`язаний звернутися до органу виконавчої влади, до сфери управління якого належить такий платник податків, з поданням щодо прийняття рішення про:

96.2.1) надання відповідної компенсації з бюджету за рахунок коштів, призначених для утримання такого органу виконавчої влади, до сфери управління якого належить такий платник податків;

96.2.2) досудову санацію такого платника податків за рахунок коштів державного бюджету;

96.2.3) ліквідацію такого платника податків та призначення ліквідаційної комісії;

96.2.4) виключення платника податків із переліку об`єктів державної власності, які не підлягають приватизації відповідно до закону, з метою порушення справи про банкрутство, у порядку, встановленому законодавством України.

Нормами Податкового кодексу України встановлено загальний порядок погашення заборгованості платників податків перед бюджетом та визначено перелік заходів, які повинен здійснити контролюючий орган у певній послідовності для примусового стягнення податкового боргу, а саме стягнення коштів, які перебувають у власності боржника, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна боржника, яке перебуває у податковій заставі.

Правовідносини щодо продажу майна, яке перебуває в податковій заставі, щодо яких виник спір у цій справі, врегульовані статтею 95 Податкового кодексу України, згідно з положеннями якої контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі (пункт 95.1).

Пунктом 95.3 статті 95 Податкового кодексу України визначено, що контролюючий орган звертається до суду щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі. Рішення суду щодо надання вказаного дозволу є підставою для прийняття контролюючим органом рішення про погашення усієї суми податкового боргу.

Продаж майна платника податків здійснюється, зокрема, на публічних торгах та/або через торгівельні організації у порядку, передбаченому пунктом 95.7 статті 95 Податкового кодексу України. Зокрема, об`єкти нерухомого майна підлягають продажу за кошти виключно на цільових аукціонах, які організовуються за поданням відповідного контролюючого органу на зазначених біржах (підпункт 95.7.3).

Покупець майна, яке перебуває у податковій заставі, набуває права власності на таке майно відповідно до умов, визначених у договорі купівлі-продажу, що укладається за результатами проведених торгів. Договір купівлі-продажу майна, що укладається за результатами проведених торгів, обов`язково має бути підписаний платником податків - боржником, майно якого було продано на торгах. У разі відмови боржника від підписання договору купівлі-продажу такий договір підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу, за дорученням якого здійснювався продаж майна, у присутності не менш як двох понятих (підпункт 95.7.14 пункту 95.7 статті 95 Податкового кодексу України).

Нормами Податкового кодексу України також встановлено особливий порядок погашення податкового боргу державних підприємств (стаття 96 Податкового кодексу України), проте такі особливості не змінюють послідовність реалізації стадій стягнення податкового боргу, визначених статтею 95 Податкового кодексу України. Норми статті 96 Податкового кодексу України застосовуються лише тоді, коли процедура стягнення боргу за рахунок коштів, які знаходяться у власності платника, передбачена статтею 95 Податкового кодексу України, з будь-яких причин, вказаних в законі, не вирішила проблему погашення боргу.

Тобто, особливості погашення податкового боргу державних підприємств, що визначені статтею 96 Податкового кодексу України стосуються вже стадії коли контролюючим органом було виконано повний перелік дій, встановлених Податковим кодексом України щодо порядку стягнення податкового боргу, зокрема, звернутись до суду з вимогою про стягнення коштів з рахунків у банку; отримати судовий дозвіл на погашення усієї суми боргу за рахунок майна; провести торги з продажу майна, внесеного в податкову заставу, вжиття заходів щодо погашення наявного податкового боргу за рахунок додаткових джерел погашення податкового боргу. Якщо такі заходи не мали результатом погашення податкового боргу державного підприємства, то орган державної податкової служби вчиняє дії, передбачені статтею 96 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), для залучення коштів (майна) органу виконавчої влади, до сфери управління якого належить такий платник податків, для погашення податкового боргу останнього.

Таким чином контролюючий орган має виконати повний перелік дій, встановлених Податковим кодексом України щодо порядку стягнення податкового боргу з державного підприємства.

Колегія суддів звертає увагу, що Верховний Суд вже неодноразово висловлював свою позицію щодо спірних правовідносин, зокрема, аналогічна правова позиція була викладена в постановах Верховного Суду від 20 грудня 2018 року у справі № 826/10168/15, від 28 січня 2019 року у справі № 810/2322/17, а також у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 826/8951/15 (на яку посилається контролюючий орган у касаційній скарзі як на таку, що не була врахована судами першої та апеляційної інстанцій при прийнятті оскаржуваних рішень).

Процедуру продажу майна, яке перебуває у податковій заставі, на цільових аукціонах, окрім норм ПКУ, встановлює Порядок проведення цільових аукціонів з продажу майна платника податків, яке перебуває у податковій заставі, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 22 травня 2017 року № 518 (надалі - Порядок № 518) та Порядок зміни початкової ціни продажу майна платника податків, яке перебуває у податковій заставі, в рахунок погашення його податкового боргу та оприлюднення інформації про час та умови проведення відповідних торгів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 року № 1244 (далі - Порядок № 1244).

Відтак, колегія суддів розглядає доводи Позивача наведені в позовній заяві та заперечення Третьої особи 1 наведені в апеляційній скарзі щодо порушень порядку проведення оскаржуваного аукціону в правовому полі Законодавства України, котре направлено на врегулювання відносин щодо порядку реалізації стадії податкового боргу, та констатує наступне.

Оцінючи доводи апеляційної скарги Третьої особи 1 щодо відсутності згоди на погашення усієї сум податкового боргу, колегія суддів зауважує, що відповідно до вимог пункту 95.2 ПКУ, дозвіл на погашення суми податкового боргу за рахунок майна Позивача, що перебуває у податковій заставі було надано 19 січня 2012 року Волинським окружним адміністративним судом. Станом на момент ухвалення постанови Волинського окружного адміністративного суду від 19 січня 2012 року у справі № 2а/0370/3714/11 судом було встановлено, що Нововолинською ОДПІ були складені акти опису майна № 22 від 8 грудня 2011 року, № 8 від 27 травня 2011 року, № 5 від 8 квітня 2011 року, № 3 від 28 лютого 2011 року, на яке поширюється право податкової застави. Дані обтяження були включені у Державний реєстр обтяжень рухомого майна, що підтверджується витягами про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна № 34237151 від 14 грудня 2011 року, № 34236832 від 14 грудня 2011 року, № 32628427 від 18 серпня 2011 року, № 31013922 від 14 грудня 2011 року, №3 0677989 від 17 березня 2011 року. Враховуючи наведене, Волинський окружний адміністративний суд дійшов висновку що позовні вимоги про надання дозволу на погашення суми податкового боргу за рахунок майна Позивача є правомірними та підлягають до задоволення, та надав дозвіл на погашення суми податкового боргу за рахунок майна Позивача, що перебуває у податковій заставі.

У постанові від 10 квітня 2020 року у справі N826/18574/14 Верховний Суд дійшов висновків, що: контролюючий орган звертається до суду щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі. Рішення суду щодо надання вказаного дозволу є підставою для прийняття контролюючим органом рішення про погашення усієї суми податкового боргу. Рішення контролюючого органу підписується його керівником та скріплюється гербовою печаткою контролюючого органу. Перелік відомостей, які зазначаються у такому рішенні, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Зміст наведених законодавчих положень дає підстави для висновку, що податковий борг платника податків може бути погашений за рахунок будь-якого майна такого платника, переданого у податкову заставу, при цьому рішення про погашення усієї суми податкового боргу шляхом продажу майна, яке перебуває у податковій заставі приймається на підставі рішення суду.

Отже, станом на момент надання дозволу на погашення податкового боргу Позивача (а саме станом на 19 січня 2012 року) у податкову заставу було описано лише рухоме майно боржника, що перераховане у актах опису, наведених у судовому рішенні. Відповідно і обтяження майна станом на 19 січня 2012 року були внесені лише у Державний реєстр обтяжень рухомого майна (згідно з інформацією із постанови Волинського окружного адміністративного суду від 19 січня 2012 року). Проте, наведене не спростовує того факту, що після ухвалення зазначеного рішення суду, контролюючим органом може бути описано у податкову заставу й інше майно боржника. Це право зокрема унормовано пунктом 89.2 статті 89 Податкового кодексу України, який визначає: право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому.

З аналізу норм чинного законодавства вбачається, що право податкової застави виникає в силу Закону та не потребує письмового оформлення, а опис майна проводиться на підставі рішення контролюючого органу. При цьому акт опису майна лише фіксує певний перелік майна та не є остаточним документом, зобов`язуючим до вчинення будь-яких дій.

Продаж на цільовому аукціоні № 20240411-ДПА від 7 травня 2024 року майна, що перебувало у податковій заставі Відповідача 1, відбувалось на підставі акту опису майна від 23 січня 2020 року № 10 та акту опису майна від 1 серпня 2023 року № 34 (тобто майно боржника було описане у податкову заставу вже після набрання законної сили постановою Волинського окружного адміністративного суду від 19 січян 2012 року у справі N° 2а/0370/3714/11).

При цьому, адміністративний суд в своєму судовому рішенні не обмежував перелік майна боржника для реалізації на цільовому аукціоні, а надав дозвіл на погашення всієї суми податкового боргу (11842175 грн) за рахунок майна Позивача, що перебуває у податковій заставі. При цьому будь-якої ідентифікації майна (окрім як зазначення слова «майна»), зокрема, рухомого чи нерухомого, резолютивна частини судового рішення також не містить.

Між тим, колегія суду звертає увагу, що згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (станом на 31 березня 2021 року) цілісний майновий комплекс «База відпочинку «Шахтар» частково знаходиться в податковій заставі (том 1, а.с. 90).

При цьому, колегія суду звертає увагу Позивача та Третьої особи 1, що передумовою реалізації саме такого виду майна боржника, був лист №653 від 14 листопада 2018 року Третьої особи 1 адресований Позивачу, в якому Третя особа 1 звернула увагу на наростання податкового боргу підприємств вугільної промисловості, і запропонувала із залученням представників територіальних фіскальних служб провести інвентаризацію, у ході якої проаналізувати наявне на праві власності або господарського відання майно та визначити непрофільовані активи, які може бути реалізовано у встановленому порядку для погашення заборгованості із заробітної плати, податків. При цьому до переліку зазначеного майна слід відносити активи, які не використовуються безпосередньо у виробничому циклі, а саме: легковий транспорт, невиробничі приміщення (квартири, бази відпочинку, кафе, басейни). Якщо активи, що підлягають реалізації входять до ЦМК, здійснити заходи відповідно до чинного законодавства щодо їх виключення з ЦМК (том 2, а.с. 39).

Окрім того, Позивач листом від 15 червня 2021 року за № 593/7.1/10-39 адресованим Відповідачу 1 просив у зв`язку із припиненням діяльності відокремленого підрозділу «База відпочинку «Шахтар» та утворенням ліквідаційної комісії, провести заходи по реалізації майна, зазначеного в акті опису №10 від 23 січня 2020 року в рахунок погашення податкового боргу підприємства (том 1, а.с. 88).

Відтак в розрізі вищеописаних доказів та останньої позиції Позивача, наведеної в позовній заяві вбачається контроверсійність доводів Позивача щодо неправомірності проведеного аукціону по продажу майна боржника та виду майна (а саме відокремленого підрозділу «База відпочинку «Шахтар») реалізованого на таких торгах.

Поміж тим, в підтвердження доводів того, що майно, яке реалізоване на спірному аукціоні є - саме відокремленим підрозділом Позивача (яке по своїй суті становить цілісний майновий комплекс санаторію «Шахтар») але ніяк не є - цілісним майновим комплексом в цілому (Позивачем), колегія суду звертає увагу й на інші докази.

Тако наказом Позивача від 24 грудня 2020 року за №164 наказано перейменувати відокремлений підрозділ «Санаторій «Шахтар» Позивача на відокремлений підрозділ База Відпочинку «Шахтар» Позивача.

При цьому в даному наказі зазначено, що відокремлений підрозділ «Санаторій «Шахтар» Позивача створено з наказом Позивача від 9 вересня 2011 року №200 на виконання наказу Третьої особи 1 від 30 серпня 2011 року №436.

Крім того, відповідно до наказу Позивача від 8 червня 2021 року за №49 вбачається, що Позивач звертався до Голови Волинської територіальної організації профспілки працівників вугільної промисловості за отримання погодження ліквідації відокремленого підрозділу База Відпочинку «Шахтар» Позивача, 28 травня 2021 року отримано позитивну відповідь №28/05-01 від 25 травня 2021 року. Наказом вирішено припинити діяльність відокремленого підрозділу База Відпочинку «Шахтар» Позивача, шляхом його ліквідації відповідно до вимог чинного законодавства.

При цьому, колегія суду звертає увагу на інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна об`єкта нерухомого майна, а саме де зазначено дані підприємства: найменування підприємства: відокремлений підрозділ «Санаторій «Шахтар» Позивача (том 1, а.с. 132).

Відтак, з офіційних документів документів чітко прослідковується, що майно котре було продано на аукціоні є відокремленим підрозділом «Санаторій «Шахтар» Позивача, а ніяк не цілісний майновий комплекс який становить сам Позивач.

При цьому, колегія суддів не спростовує того, що цілісний майновий комплекс відокремленого підрозділу "Санаторій "Шахтар" Позивача зареєстрований як об`єкт нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 27 жовтня 2014 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 11, що підтверджено Витягом з державного реєстру, не зважаючи на те, що відокремлений підрозділ «Санаторій «Шахтар» Позивача створено за наказом Позивача від 9 вересня 2011 року №200 на виконання наказу Третьої особи 1 від 30 серпня 2011 року №436.

Поміж тим, колегія суддів зауважує, що Санаторій "Шахтар" Позивача, в своєму комплексі та по своїй структурній будові і становить - цілісний майновий комплекс відокремленого підрозділу "Санаторій "Шахтар" Позивача саме як об`єкт нерухомого майна.

Окрім того, беручи до уваги пояснення Третьої особи 1 від 29 липня 2024 року колегія суддів, вкотре резюмує про продаж саме відокремленого підрозділу "Санаторій "Шахтар" Позивача, що зареєстрований як об`єкта нерухомого майна в кількості 15 одиниць з існуючих 24 одиниць, тобто навіть не всього об`єкта та зауважує наступне.

Третя особа 1 зазначила, що здійснює облік об`єктів державної власності, що належать до сфери його управління, за допомогою АС «Юридичні особи», яка заповнюється суб`єктами господарювання та ведеться Міністерством з метою наповнення Єдиного реєстру об`єктів державної власності. Відповідно до відомостей з АС «Юридичні особи» на балансі відокремленого підрозділу ДП «Волиньвугілля» База відпочинку «Шахтар» обліковується 24 об`єкти нерухомості (копія переліку додається; том 1, а.с. 208-210), право власності на які оформлено в установленому законодавством порядку.

Третя особа 1 зазначає, що до складу відокремленого підрозділу, за інформацією наданою в робочому порядку Позивачем, належить і інше державне майно у кількості 12 одиниць, і майно яке залишилося на балансі Бази відпочинку «Шахтар» і не було реалізовано, не може бути використане у виробничій діяльності державного підприємства, а також не може бути реалізовано, як самостійні об`єкти. Це майно може бути використано лише у складі відокремленого підрозділу, до того ж, усі зазначені об`єкти знаходяться за однією адресою. Отже, Третя особа 1 сама вказує, що відокремлений підрозділ ДП «Волиньвугілля» База відпочинку «Шахтар» є цілісним (єдиним) майновим комплексом, що обліковується на балансі Позивача.

Відтак, саме Третя особа 1 як власник Позивача, надаючи відповідні докази інформація про майно станом на 27 червня 2024 року вказує про те, що на балансі саме відокремленого підрозділу ДП «Волиньвугілля» База відпочинку «Шахтар» обліковується 24 об`єкти нерухомості, а не 15 одиниць майно, проданого на аукціоні.

Окрім того, Відповідач 1 направляв на адресу Третьої особи 1 лист від 24 червня 2021 року №10195/6/03-20-13-02-10 щодо надання дозволу на реалізацію цілісного майнового комплексу відокремленого підрозділу База відпочинку Шахтар Позивача.

Третя особа 1 листом від 5 серпня 2021 року № 26/1.2-19.3-12255 надала відповідь, в якій зазначила, що статтею 95 ПК України не передбаченої надання згоди (погодження) уповноваженим органом управління на реалізацію майна державного підприємства, яке перебуває у податковій заставі.

В той же час, доводи апеляційної скарги Третьої особи 1, що в даному листі Третя особа 1 мала на увазі згоду саме Фонду державного майна України, не заслуговують на увагу, з огляду на все вищевстановлене в даній постанові, та з огляду на те, що Третя особа 1 будучи обізнаною з продажем заставного майна з листа Відповідача 1, та зважаючи на її позицію, щодо порушення порядку проведення аукціону, з отриманням такого листа мала всі можливості вказати Відповідачу 1 про його необхідність звернутися із таким листом саме до Фонду державного майна України. Тим самим запобігши продажу такого майна на оскаржуваному аукціоні.

Водночас, зважаючи на вид майна, що підлягав відчуженню на оскаржуваному аукціону, вчиненням Відповідачем 1 дій, встановлених Податковим кодексом України щодо порядку стягнення податкового боргу (зокрема, звернення до суду з вимогою про стягнення коштів; отримання судового дозволу на погашення усієї суми боргу за рахунок майна; проведення торгів з продажу майна, внесеного в податкову заставу) колегія суду виснує, що уповноваженим органом на проведення спірного аукціону є саме Відповідач 1 а не Третя особа 2, як про те вказує Позивач.

При цьому Третя особа 2 дійсно вчиняє відповідні дії щодо боржників державних підприємств, але в силу пункту 96 Податковго кодексу України, уже після вчинення саме Відповідачем 1 всіх дій, встановлених Податковим кодексом України щодо порядку стягнення податкового боргу.

Поряд з тим, наведені в апеляційній скарзі Третьої особи 1 висновки щодо відсутності в резолютивній та мотивувальній частині постанови адміністративного суду переліку майна, реалізованого на оскаржуваному аукціоні, з посиланням на акт опису майна від 23 січня 2020 року по суті зводяться до незгоди Позивача із зазначеним судовим рішенням адміністративного суду (зокрема через неповноту наведених у ньому відомостей), що суперечить принципу юридичної визначеності як одного з основоположних елементів верховенства права. В його основі лежить відоме з римського права положення res judicata (лат. "вирішена справа"), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися. Іншими словами, цей принцип гарантує остаточність рішень ("що вирішено - вирішено і не має переглядатися до безмежності").

Окрім того, дослідивши документи щодо порядку призначення та проведення аукціону колегія суду зауважує, що пунктом 4 розділу III Порядку № 518 визначено, що організатор аукціону не пізніше ніж за 15 днів до дня проведення цільового аукціону оприлюднює відповідне оголошення в засобах масової інформації та на власній вебсторінці. Так, оголошення про проведення цільового аукціону від 7 травня 2024 року було розміщено на вебсайті Відповідача 3 17 квітня 2024 року о 14:42, тобто знаходилося у публічному доступі.

За змістом пункту 95.9 Податкового кодексу України, у разі якщо продажу підлягає цілісний майновий комплекс підприємства, майно якого перебуває у державній або комунальній власності, чи якщо згідно із законодавством з питань приватизації для відчуження майна підприємства необхідна попередня згода органу приватизації або іншого державного органу, уповноваженого здійснювати управління корпоративними правами, продаж майна такого підприємства організовується державним органом приватизації за поданням відповідного контролюючого органу із дотриманням законодавства з питань приватизації. При цьому інші способи приватизації, крім грошової, не дозволяються. Державний орган приватизації зобов`язаний організувати продаж цілісного майнового комплексу протягом 60 календарних днів з дня надходження подання контролюючого органу. Позивач та Третя особа 1 в апеляційній скарзі, оскаржуючи порядок проведення цільового аукціону, зазначає про застосовність до спірних правовідносин положень Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» від 29 листопада 2001 року, оскільки 100 % статутного капіталу Позивача належить державі в особі Міністерства енергетики та вугільної промисловості.

Також судом апеляційної інстанції враховується висновок наведений у постанові Верховного Суду від 28 березня 2023 року в справі № 440/11471/21, де зазначено таке: Статтею 1 Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» встановлено мораторій на застосування примусової реалізації майна державних підприємств та господарських товариств, у статутних капіталах яких частка держави становить не менше 25 відсотків, господарських товариств в оборонно-промисловому комплексі, визначених частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", до вдосконалення визначеного законами України механізму примусової реалізації майна. Відповідно до статті 2 Закону, під примусовою реалізацією майна підприємств розуміється відчуження об`єктів нерухомого майна та інших основних засобів виробництва, що забезпечують ведення виробничої діяльності цими підприємствами, а також акцій (часток, паїв), що належать державі в майні інших господарських товариств і передані до статутних капіталів, акцій (часток) господарських товариств в оборонно-промисловому комплексі, визначених частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності" цих підприємств, якщо таке відчуження здійснюється шляхом: звернення стягнення на майно боржника за рішеннями, підлягають виконанню Державною виконавчою службою, крім рішень щодо виплати заробітної плати та інших виплат, що належать працівнику у зв`язку із трудовими відносинами, та рішень щодо зобов`язань боржника з перерахування фондам загальнообов`язкового державного соціального страхування заборгованості із сплати внесків до цих фондів, яка виникла до 1 січня 2011 року, та з перерахування органам Пенсійного фонду України заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що дія Закону розповсюджується на механізм звернення стягнення на майно боржника за рішеннями, що підлягають виконанню Державною виконавчою службою, а не податковим органом.

Отже, у разі звернення податкового органу з позовом до суду про надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника, що перебуває у податковій заставі, застосуванню підлягає Податковий кодекс України, який встановлює механізм і процедуру такого погашення, а норми Закону розповсюджуються на механізм звернення стягнення на майно боржника за рішеннями, що підлягають виконанню Державною виконавчою службою, а не податковим органом.

Окрім того, у пункті 3.1 рішення Конституційного Суду України від 10 червня 2003 року в справі № 1-11/2003 (справа про мораторій на примусову реалізацію майна) зазначено, що «під примусовою реалізацією майна підприємств у Законі України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» розуміється відчуження об`єктів нерухомого майна та інших основних засобів виробництва, що забезпечують ведення виробничої діяльності цими підприємствами, а також акцій (часток, паїв), які належать державі в майні інших господарських товариств і передані до статутних фондів цих підприємств, у разі, якщо таке відчуження здійснюється шляхом: - звернення стягнення на майно боржника за рішеннями, що підлягають виконанню Державною виконавчою службою; - продажу майна в процесі провадження справ про банкрутство...».

В той же час, аналізуючи приписи Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» від 29 листопада 2001 року та норми пункту 95.9 статті 95 Податкового кодексу України, вбачається, що питання погашення податкового боргу регулюються Податковим кодексом України, який встановлює механізм і процедуру такого погашення, а дія Закону України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» розповсюджується на механізм звернення стягнення на майно боржника за рішеннями, що підлягають виконанню Державною виконавчою службою, а не податковим органом.

Аналогічна правова позиція висловлена також і Верховним Судом у постанові від 24 квітня 2020 року в справі № 822/1262/17.

Крім того, статтею 90 ПКУ передбачено пріоритет податкової застави щодо пріоритету інших обтяжень (включаючи інші застави), який встановлюється відповідно до Закону. Аналіз наведених приписів податкового законодавства свідчить про правомірність порядку проведення оскаржуваного Позивачем цільового аукціону, оскільки у спірних правовідносинах застосуванню підлягає саме ПКУ, а не Закон України «Про введенні мораторію на примусову реалізацію майна».

При цьому, колегія суддів вважає нерелевантною практику на котру покликається Третя особа 1 в апеляційній скарзі, як на підставу визнання протиправним та недійсним проведення аукціону за котрою такий аукціон має проводити Третя особа 2 (зокрема постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду по справі 927/640/19 та рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 12 березня 2018 року по справі №808/3618/17), оскільки майно ДП "Ніжинський комбінат хлібопродуктів" яке є державною власністю, було включене до переліку об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації (зокрема, по справі 927/640/19 зазначено, що Постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2015 року №271 "Про проведення прозорої та конкурентної приватизації у 2015-2017 роках" затверджено перелік об`єктів державної власності, що підлягають приватизації у 2015-2017 роках після їх виключення із Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", згідно з додатком 2. До вказаного переліку включено ДП "Ніжинський комбінат хлібопродуктів"; по справі № 808/3618/17 зазначено, що: Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 10.05.2018 №358 "Про затвердження переліку об`єктів великої приватизації державної власності, що підлягають приватизації у 2018 році" пакет акцій у розмірі 60,2475% ПАТ "Запоріжжяобленерго" включено до вказаного переліку. В подальшому відповідно до Законів України "Про Фонд державного майна України", "Про приватизацію державного і комунального майна", враховуючи Розпорядження №358, Фонд наказом від 08.06.2018 №754 прийнято рішення про приватизацію державного пакета акцій розміром 60,2475% статутного капіталу АТ "Запоріжжяобленерго").

В той же час колегія суду звертає увагу Третьої особи 1, що в матеріалах справи не містяться доказів (а судом апеляційної інстанції під час дослідження вищеописаних нормативно-правових актів) не встановлення віднесення Позивача чи прийняття відносно нього рішення компетентним органом про віднесення його до об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації (з досліджених нормативно-правових актів лише встановлено, що до групи В під номером 00176259 відноситься об`єкт що не підлягає приватизації, а саме: відокремлений підрозділ «Шахта «Бужанська» державного підприємства «Волиньвугілля». З даного в котре опосередковано вбачається, що об`єкти Позивача є відокремленими підрозділами, котрі становлять цілісні майнові комплекси відносно котрих приймаються ті чи інші рішення щодо приватизації/заборони приватизації чи продажу).

Підсумовуючи усе описане вище, досліджуючи дії Відповідача 1 в правовому полі статтей 89, 95 Податкового кодексу України, в площинні постанови Волинського окружного адміністративного суду від 19 січня 2012 року, враховуючи те, що було реалізовано 15 із 24 одиниць саме відокремленого підрозділу ПозивачаБаза відпочинку «Шахтар» та листи Позивача щодо реалізації спірного майна й лист Третьої особи 1 від 14 листопада 2018 року, з огляду на особливий порядок погашення податкового боргу державних підприємств, колегія суддів виснує, що з досліджених доказів не встановлено порушень порядку продажу майна, яке перебуває в податковій заставі та не встановлено наявності підстав для визнання аукціону недійсними, а також скасування результатів аукціону з продажу майна, що оформлені Протоколом про проведення цільового аукціону №20240411-ДПА від 7 травня 2024 року.

З огляду на усе описане вище суд апеляційної інстанції відмовляє в задоволенні вказаних вимог.

Відповідно приймаючи таке рішення, Північно-західний апеляційний господарський суд змінює рішення місцевого господарського суду в цій частині з огляду на відмову в позову в цілому але з інших мотивів та підстав.

Що ж стосується позовної вимоги про визнання недійсним з моменту укладення Договору, то колегія суду зауважує наступне.

Під час підготовки справи до судового розгляду, суддею доповідачем встановлено, що в матеріалах справи відсутні відзиви на позовну заяву, котрі описані суддею під час написання описової частини рішення (сторінки 2 та 3 судового рішення), а саме: відзив Відповідач 2 на позовну заяву (вх.№01-75/4090/24 від 13 червня 2024 року; вх.№01-75/5263/24 від 1 серпня 2024 року); відзив Відповідач 3 на позов (вх..№01-75/4087/24 від 13 червня 2024 року); відзив Відповідач 1 на позовну заяву (вх.№01-75/4114/24 від 14 червня 2024 року).

В той же час, під час дослідження вищеописаних документів в електронному форматі вбачається, що дані відзиви надійшли на поштову адресу Господарського суду Волинської області, містять відтиск вхідного штампу Господарського суду Волинської області із зазначенням дати надходження таких відзиві та присвоєнням письмовим документам вхідного реєстраційного номеру та містить конверти, в котрих їх направлено сторонам.

З огляду на вказане ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду, серед іншого, витребувано у Господарського суду Волинської області для долучення до матеріалів справи документи надіслані сторонами на поштову адресу суду, а саме: відзив Товариства з обмеженою відповідальністю Сітіавто на позовну заяву (вх.№01-75/4090/24 від 13 червня 2024 року; вх.№01-75/5263/24 від 1 серпня 2024 року); відзив Товариства з обмеженою відповідальністю Українська універсальна біржа на позов (вх..№01-75/4087/24 від 13 червня 2024 року); відзив Головного управління ДПС у Волинській області на позовну заяву (вх.№01-75/4114/24 від 14 червня 2024 року).

6 лютого 2026 року на адресу апеляційного господарського суду від Господарського суду Волинської області надійшли витребувані матеріали.

Також на виконання пункту 2 ухвали апеляційного господарського суду від 3 лютого 2025 року в справі №903/511/24 судом першої інстанції надіслано, як вказано місцевим господарським судом, повторно видрукувані із Бази даних "Діловодство спеціалізованого суду" запитувані документи, а саме: реєстраційна картка процесуальних документів від 13 червня 2024 року №01-75/4087/24 на 1 арк.; відзив Відповідача 3 від 13 червня 2024 року на позовну заяву на 7 арк., з додатками на 19 арк., поданий через підсистему "Електронний суд"; відзив Відповідача 2 від 12 червня 2024 року на позовну заяву на 1 арк., з додатками на 5 арк., надісланий засобами АТ "Укрпошта" (вхідний №01-75/4090/24 від 13 червня 2024 року); реєстраційна картка процесуальних документів від 14 червня 2024 року №01-75/4114/24 на 1 арк.; заява Позивача від 14 червня 2024 року на 1 арк., з додатком на 1 арк., подана через підсистему "Електронний суд"; відзив Відповідача 1 від 14 червня 2024 року на позовну заяву на 2 арк., з додатками на 14 арк., надісланий засобами АТ "Укрпошта" (вхідний №01-75/4124/24 від 14 червня 2024 року); реєстраційна картка процесуальних документів від 1 серпня 2024 року №01- 75/5263/24 на 1 арк.; відзив Відповідача 2 від 1 серпня 2024 року на позовну заяву на 3 арк., з додатками на 5 арк., поданий через підсистему "Електронний суд". Також надіслано відзив на позовну заяву Відповідача 2 від 8 серпня 2024 року, який не міститься у переліку витребуваних документів на 3 арк., з додатками на 5 арк., поданий через підсистему "Електронний суд" (вхідний №01-75/5419/24 від 08.08.2024). Одночасно місцевий господарський суд повідомив, що всі вказані документи були зареєстровані у БД "ДСС" до справи №903/511/24, приєднані до матеріалів справи та надіслані на вимогу листа Північно-західного апеляційного господарського суду від 22 листопада 2024 року за № 903/511/24/7660/24.

Отримавши вказані відзиви та дослідивши їх зміст судом апеляційної інстанції вбачається, що ті відзиви, котрі були надіслані засобами АТ «Укрпошта» (що не заперечується місцевим господарським судом у супровідному листі від 6 лютого 2025 року), та які не були долучені місцевим господарським судом до матеріалів справи під час перебування справи на розгляді в суді першої інстанції, долучені не у витребуваних оригіналах, а у копіях, корі зроблені з оригіналів таких відзивів. Дане прослідковується з відтиску копії штемпеля вхідної кореспонденції проставленого в нижньому правому куті, а також з наявності копії конверту.

Що ж до покликання місцевого господарського суду в супровідному листі від 6 лютого 2025 року на те, що всі вказані документи були зареєстровані у БД "ДСС" до справи №903/511/24, приєднані до матеріалів справи, то колегія суду звертає увагу місцевого господарського суду на вимоги Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України.

А саме, Розділом VII Формування і оформлення судових справ Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, визначено можливість змішаного формування судової справи, однак, такий розгляд має проводитися за винесеною ухвалою суду.

У випадку прийняття суддею (суддею-доповідачем), у провадженні якого перебуває судова справа, рішення щодо розгляду (формування та зберігання) судової справи (матеріалів кримінального провадження) в електронній чи змішаній (паперовій та електронній) формі, формування матеріалів судової справи здійснюється у відповідній (их) формі (ах) (паперовій та/або електронній). До справ, розгляд яких вирішено здійснювати в електронній чи змішаній (паперовій та електронній) формі, застосовуються правила формування судової справи (матеріалів кримінального провадження) у паперовій формі.

У випадку прийняття суддею (суддею-доповідачем), у провадженні якого перебуває судова справа, рішення щодо розгляду (формування та зберігання) судової справи (матеріалів кримінального провадження) в електронній чи змішаній (паперовій та електронній) формі, складання внутрішнього опису здійснюється у відповідній (их) формі (ах) (паперовій та/або електронній).

При електронній та змішаній формі розгляду (формування та зберігання) справи, порядок відображення документів у внутрішньому описі, незалежно від форми опису та документів, має відповідати визначеному цією Інструкцією порядку формування документів судової справи у паперовій формі.

При змішаній формі розгляду (формування та зберігання) справи, незалежно від форми опису та документів, нумерація аркушів документів справи здійснюється з урахуванням нумерації аркушів усіх документів справи у паперовій та електронній формах.

В той же час матеріали справи №903/511/24 не містять ухвали про розгляд справи у змішаному форматі як і не містять в описі документів аркушів усіх документів справи у паперовій та електронній формах.

При цьому, як вбачається зі змісту судового рішення суд констатутував факт неукладеності Договору з мотивів відсутності підпису усіх сторін Договору. В той же час, саме Позивач долучив до матеріалів справ копію Договору який не відповідає оригіналу. При цьому Відповідач 2 у клопотанні від 14 лютого 2025 року зауважує про те, що ним в суді під час судового розгляду надавався суду вказаний Договір, де зверталася увага на особливості та порядок його підписання з участі понятих та керівника податкового органу. В той же час Відповідач 1 зауважує, що пояснити яким чином у матеріалах справи відсутня належна копія Договору не може (при цьому, якраз оригінал відзиву Відповідача 2 від 12 червня 2024 року на позовну заяву на 1 арк., з додатками на 5 арк., надісланий засобами АТ "Укрпошта" (вхідний №01-75/4090/24 від 13 червня 2024 року) відсутній в матеріалах справи).

Окрім того, Відповідач 1 у письмових поясненнях вказав, що як вбачається із фактичних обставин справи, Позивачем до суду подано екземпляр Договору, який був переданий для підписання ДП Волиньвугілля в особі генерального директора Шикера Миколи Євгеновича, і що останній відмовився його підписувати (поміж тим, в матеріалах справи також відсутній оригінал відзиву Відповідача 1 від 14 червня 2024 року на позовну заяву на 2 арк., з додатками на 14 арк., надісланий засобами АТ "Укрпошта" (вхідний №01-75/4124/24 від 14 червня 2024 року). При цьому, Договір долучений Відповідачами 1 та 2 до матеріалів справи судом першої інстанції не досліджувався та до уваги не брався з незрозумілих причин.

В той же час апеляційний господарський суд констатує, що продаж майна платника податків здійснюється, зокрема, на публічних торгах та/або через торгівельні організації у порядку, передбаченому пунктом 95.7 статті 95 Податкового кодексу України. Зокрема, об`єкти нерухомого майна підлягають продажу за кошти виключно на цільових аукціонах, які організовуються за поданням відповідного контролюючого органу на зазначених біржах (підпункт 95.7.3).

Покупець майна, яке перебуває у податковій заставі, набуває права власності на таке майно відповідно до умов, визначених у договорі купівлі-продажу, що укладається за результатами проведених торгів. Договір купівлі-продажу майна, що укладається за результатами проведених торгів, обов`язково має бути підписаний платником податків - боржником, майно якого було продано на торгах. У разі відмови боржника від підписання договору купівлі-продажу такий договір підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу, за дорученням якого здійснювався продаж майна, у присутності не менш як двох понятих (підпункт 95.7.14 пункту 95.7 статті 95 Податкового кодексу України).

Розділом ІІІ Порядку №518 щодо підготовки до проведення цільового аукціону передбачено, що цільовий аукціон проводиться на підставі відповідного договору, який укладається контролюючим органом з уповноваженою товарною біржою. До договору додаються завірена контролюючим органом копія акта опису майна в податкову заставу та витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна та/або Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (пункт 1).

Досліджуючи спірний Договір, колегією суду враховується, що даний примірник оскаржуваного Договору, на виконання вимог Податкового кодексу України (коли Генеральний директор Позивача ОСОБА_1 відмовився підписувати Договір) підписаний керівником контролюючого органу Відповідача 1 (Лисенюк С.М.), за дорученням якого здійснювався продаж майна, і у присутності двох понятих. Також, згідно Договору, у розділі Підписи сторін, зазначено підпис П.І.Б. Лисеюк С.М. (керівник Відповідача 1).

Далі значаться Інші залучені особи, поняті: Савчук Андрій Юрійович та Рожанський Андрій Миколайович їхні паспортні дані та їх підписи (том 4, а.с. 3-4).

Отже Договір підписаний сторонами у відповідності до положень статті 95 ПК України, спеціального закону котрий регулює питання продажу майна, що перебуває у податковій заставі.

Водночас у відповідності до пункту 7 Договору, боржник-платник податків зобов`язується передати, а Покупець прийняти дане майно протягом 3 днів з моменту повної оплати Покупцем, із складанням Акту прийому-передачі майна. Як вбачається із фактичних обставин справи, вищезгаданими сторонами в присутності 2-х понятих було підписано Акт приймання-передачі нерухомого майна, на виконання умов Договору, за яким Відповідач 2 прийняв у власність майно (згідно переліку 15 об`єктів).

Поміж тим, суд апеляційної інстанції враховує і факт того, що а ні Позивачем, а ні Третьою особою 1 в апеляційній скарзі не заперечуються обставини підписання Договору у відповідності до положень статті 95 ПК України та дослідження їх примірників судом апеляційної інстанції.

Окрім того, в апеляційній скарзі Третя особа 1 погоджується із існуванням Договору в юридичній природі та підписанням його сторонами у відповідності до положень статті 95 Податкового кодексу України.

Зокрема, Третя особа 1 в апеляційній скарзі вказує, що: оскільки Договір є неукладеним, а оплата мала бути проведена після укладення даного Договору, здійснення оплати за даним Договором є передчасним. Враховуючи те, що Договір є неукладеним, право Позивача не порушене. Як вказує Третя особа 1 з вищевказаними твердженнями суду неможливо погодитись, оскільки, у вищезазначеному Договорі наявний реєстраційний номер та наявна дата укладання договору, крім того, Відповідач 2 сплатив повну суму за цим Договором, а тому це свідчить про те, що Відповідачем 1 та Відповідачем 2 виконані майже усі зобов`язання між собою, фінальним результатом яких є відчуження державного майна. Разом з цим, укладання вказаного Договору є результатом проведеного аукціону, щодо продажу державного майна, результати цього аукціону не скасовані.

За таких обставин колегія суду констатує встановлення факту укладення спірного Договору чим спростовуються доводи суду першої інстанції щодо неукладеності цього Договору.

Підсумовуючи усе описане вище, враховуючи те, що судом апеляційної інстанції відмовлено в задоволенні позовних вимог щодо визнання протиправним та визнання недійсним, скасування результатів проведення аукціону з продажу майна, що оформлені Протоколом про проведення цільового аукціону №20240411-ДПА від 7 травня 2024 року та встановлено, що Договір відповідає положенням статті 95 ПК України, спеціального закону котрий регулює питання продаж майна, колегія суддів відмовляє в задоволенні позовної вимоги про визнання недійсним з моменту укладення Договору (дана вимога є похідною вимогою від вимоги про визнання недійсним результатів аукціону, в задоволенні якої судом відмовлено за безпідставністю та недоведеністю).

В той же час суд апеляційної інстанції звертає увагу Позивача на те, що враховуючи те, що за результатами Аукціону з переможцем укладено Договір, тобто між Позивачем та Відповідачами 1 і 2 існують договірні відносини, то за загальним правилом при пред`явленні вимог щодо визнання недійсним Договору необхідно також заявляти вимогу щодо застосування реституції.

Зокрема, відповідно до статтей 215 та 216 Цивільного кодексу України вимога про застосування наслідків недійсності оспорюваного правочину, як і про визнання його недійсним, може бути заявлена однією зі сторін правочину або іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Така вимога може бути об`єднана з вимогою про визнання правочину недійсним, що в цілому сприяє швидкому та ефективному відновленню правового становища сторін, яке існувало до вчинення правочину, або заявлена як самостійна вимога у вигляді окремого позову. Якщо позов щодо застосування наслідків недійсності правочину не подано, суд не може застосувати наслідки недійсності оспорюваного правочину з власної ініціативи, оскільки згідно з абзацом 2 частини 5 статті 216 Цивільного кодексу України зазначене право є у суду лише щодо нікчемних правочинів (такий правовий висновок викладено в пунктах 80-82 постанови судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 вересня 2021 року в справі №904/1907/15 та в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 9 вересня 2021 року в справі №925/1276/19).

Водночас у контексті незастосування реституції при визнанні недійсним Аукціону та правочину суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити про те, що відповідно до частини 1 статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним.

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Проте, згідно з положенням статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод наведені положення чинного законодавства ніяк не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до практики ЄСПЛ втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону, нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним щодо застосування та наслідків дії його норм (рішення у справі "Беєлер проти Італії").

Якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів.

Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення "суспільного", "публічного" інтересу втручання держави у право на мирне володіння майном, може бути виправдано за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало таких заходів.

Окрім того, зважаючи на доводи апеляційної скарги Третьої особи 1 щодо виведення майна із власності держави, то колегія суду звертає увагу апелянта на те, що кошти в розмірі 2724272 грн 34 коп. перераховані Відповідачем 3 на відповідний рахунок (банк отримувач коштів - ТУ ДКСУ у Волинській області. Призначення платежу: перерахування гарантійного внеску від переможця цільового аукціону в рахунок сплати вартості майна Позивача згідно Договору-доручення). Відтак, з даного слідує, що отримувачем коштів за оскаржуваним Договором є ніхто інший, як саме Держава, і такі коти позиціонувалися саме як заборгованість Позивача (податки) перед Державою.

Все вищеописане в своїй сукупності є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог щодо визнання недійсним Договору саме з огляду на безпідставність і недоведеність таких позовних вимог враховуючи укладення оскаржуваного Договору в правовому полі статті 95 ПК України, спеціального закону котрий регулює питання продаж майна.

Відповідно приймаючи таке рішення, Північно-західний апеляційний господарський суд змінює рішення місцевого господарського суду в частині визнання недійсним Договору, задоволюючи апеляційну скаргу Відповідавча 2.

Північно-західний апеляційний господарський суд повно, всебічно та об`єктивно дослідив всі доводи та докази Позивача, Відповідачів 1 та 2, Третіх осіб як вищевказані, так і інші, наведені у позові та апеляційних скаргах, як кожний окремо, так і, головне, у їх комплексі та сукупності на підтвердження чи непідтвердження порушення порядку проведення аукціону та укладеного за наслідками його проведення Договору вимог діючого законодавства України.

Враховуючи недослідження судом оскаржуваного Договору вимогам статті 95 ПК України та порядку проведення аукціону і виду майна проданого на оскаржуваному аукціоні, апеляційний господарський суд прийшов до висновку, про задоволення апеляційної скарги Відповідача 2 шляхом прийняття його доводів та змінює судове рішення в частині визнання оскаржуваного Договору неукладеним.

При цьому, суд апеляційної інстанції відмовляє в задоволенні апеляційної скарги Третьої особи 1 щодо скасування судового рішення повністю та прийняття нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, оскільки доводи апеляційної скарги спростовуються усім вищеописаним в даній постанові.

За змістом пункту 2 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право повністю або частково скасувати судове рішення і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

В силу дії статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, порушення норм матеріального та процесуального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

З огляду на все вищеописане колегія суду задоволює апеляційну скаргу Відповідача 2, при цьому відмовляє в задоволенні апеляційної скарги Третьої особи 1, змінюючи мотивувальну частину оскаржуваного рішення, а також залишає без змін оспорюване рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог.

Судові витрати, в силу дії приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України, за розгляд апеляційних скарг Відповідача 1 та Позивача суд покладає на Позивача.

Керуючись статтями 129, 269-276, 280, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сітіавто" на рішення Господарського суду Волинської області від 24 жовтня 2024 року по справі №903/511/24 - задоволити.

2. Апеляцінгу скаргу Міністерства енергетики України на рішення Господарського суду Волинської області від 24 жовтня 2024 року в справі №903/511/24 - залишити без задоволення.

3. Рішення Господарського суду Господарського суду Волинської області від 24 жовтня 2024 року в справі №903/511/24 - змінити.

4. Викласти мотивувальну частину рішення в редакції даної постанови.

5. В решті рішення Господарського суду Волинської області від 24 жовтня 2024 року в справі №903/511/24 - залишити без змін.

6. Стягнути з Державного підприємства "Волиньвугілля" (45400, м. Нововолинськ, вул. Луцька, буд. 1; код 32365965) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сітіавто" (43005, м. Луцьк, вул. Словацького, буд. 30, оф. 3; ) 10 902 грн судових витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

7. Господарському суду Волинської області видати відповідний наказ.

8. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

9. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

10. Справу №903/511/24 повернути Господарському суду Волинської області

Повний текст постанови виготовлено 6 березня 2025 року.

Головуючий суддя Василишин А.Р.

Суддя Мельник О.В.

Суддя Бучинська Г.Б.