ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

"10" березня 2025 р. Справа№910/19911/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Владимиренко С.В.

суддів: Ходаківської І.П.

Євсікова О.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Софт Генерація»

на рішення Господарського суду міста Києва від 19.09.2024

у справі №910/19911/23 (суддя Васильченко Т.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Софт Генерація»

до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Аркс»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ОСОБА_1

про стягнення 27 407,09 грн

ВСТАНОВИВ:

Товариство з додатковою відповідальністю «Софт Генерація» (далі по тексту - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Страхова компанія «Аркс» (далі по тексту - відповідач) про стягнення 27 407, 09 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, щовідповідач в порушення взятих на себе зобов`язань за договором добровільного страхування наземного транспорту "Все включено" №53087Га/05АВ від 08.08.2022 за наслідками настання страхового випадку, прийняв рішення про відмову у виплаті позивачу страхового відшкодування, яке, на думку останнього, суперечить вимогам закону, а тому наявні підстави для стягнення з відповідача суми сплачених коштів за ремонт автомобіля у розмірі 27407,09 грн.

Господарський суд міста Києва рішенням від 19.09.2024 у справі №910/19911/23 в задоволені позову відмовив.

Ухвалюючи вказане рішення суд першої інстанції встановив, що у відповідності до положень пункту 25.2 договору страхування, страхувальник чи вигодонабувач мали повідомити (проінформувати) страховика про обставини зміни власника транспортного засобу автомобіля марки "Mercedes-Benz V 220", державний номерний знак НОМЕР_1 , у строк до 21.07.2023 включно, однак вказаного не зробили, що не заперечується учасниками справи. Зважаючи на те, що позивач, як страхувальник, належним чином не виконав умови договору страхування в частині повідомлення страховика про зміну власника застрахованого транспортного засобу, прийнята страховиком відмова за наслідками розгляду страхової події, яка має ознаки страхового випадку, у повній мірі відповідає узгодженим між сторонами на власний розсуд умовам договору страхування та не протирічить вимогам чинного законодавства.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Софт Генерація» звернулось до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 19.09.2024 у справі №910/19911/23 скасувати повністю та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування вимог та доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що факт зміни власника застрахованого транспортного засобу сам по собі не може вважатись таким, що має істотне значення для оцінки ступеня страхового ризику та й взагалі зміни самого страхового ризику, а несвоєчасне повідомлення страховика про настання страхового випадку саме по собі не може бути підставою для відмови від страхового відшкодування, а лише в тому випадку, коли воно позбавляє страховика можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком, тобто якщо буде доведено, що відсутність у страховика відомостей про це могло вплинути на його обов`язок виплатити страхове відшкодування.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.11.2024 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Софт Генерація» на рішення Господарського суду міста Києва від 19.09.2024 у справі №910/19911/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Владимиренко С.В., судді: Демидова А.М., Ходаківська І.П.

29.11.2024 суддя Демидова А.М. заявила самовідвід від розгляду справи №910/19911/23 Заява судді про самовідвід заявлена з метою недопущення сумнів у її неупередженості, що можуть виникнути у зв`язку з тим, що родич близької особи брав участь (був учасником судового процесу) у даній справі.

Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 29.11.2024 заяву про самовідвід судді Демидової А.М. від розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Софт Генерація» на рішення Господарського суду міста Києва від 19.09.2024 у справі №910/19911/23 - задовольнив. Матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Софт Генерація» на рішення Господарського суду міста Києва від 19.09.2024 у справі №910/19911/23 передав для здійснення визначення складу судової колегії автоматизованою системою відповідно до положень ст. 32 Господарського процесуального кодексу України.

Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду від 02.12.2024 у зв`язку з задоволенням заяви про самовідвід судді Демидової А.М. від розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Софт Генерація» на рішення Господарського суду міста Києва від 19.09.2024 у справі №910/19911/23, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.12.2024 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Софт Генерація» на рішення Господарського суду міста Києва від 19.09.2024 у справі №910/19911/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Владимиренко С.В., судді: Євсіков О.О., Ходаківська І.П.

Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 03.12.2024 витребував з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/19911/23. Відклав розгляд питання про відкриття, повернення, залишення без руху або відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Софт Генерація» на рішення Господарського суду міста Києва від 19.09.2024 у справі №910/19911/23.

Матеріали справи №910/19911/23 надійшли на адресу Північного апеляційного господарського суду 06.01.2025.

Суддя Євсіков О.О. з 30.12.2024 по 12.01.2025 перебував у відпустці.

Після виходу судді Євсікова О.О. з відпустки, Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 13.01.2025 відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Софт Генерація» на рішення Господарського суду міста Києва від 19.09.2024 у справі №910/19911/23. Розгляд апеляційної скарги ухвалив здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

16.01.2025 від Товариства з обмеженою відповідальністю «Софт Генерація» надійшло клопотання, в якому скаржник просить проводи розгляд справи №910/19911/23 в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, оскільки позивач вважає за необхідне надати суду усні пояснення, доводи, міркування, ставити питання відповідачеві, тощо.

Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 20.01.2025 у справі №910/19911/23 відмовив Товариству з обмеженою відповідальністю «Софт Генерація» в задоволенні клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

29.01.2025 на адресу Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача, за яким відповідач просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 19.09.2024 у справі №910/19911/23 залишити без змін.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що в період з 09.07.2023 по 04.08.2023 ТЗ MERCEDES-BENZ V 220, д/н НОМЕР_1 вибував із законного володіння та користування ТОВ "Софт Генерація", що спростовує твердження позивача про зворотнє, зазначене має істотне значення для оцінки страхового ризику; станом на дату настання заявленої події 07.08.2023 ТОВ "Софт Генерація" володіло та користувалося ТЗ MERCEDES-BENZ V 220, д/н НОМЕР_1 на підставі Договору суборенди транспортного засобу від 04.08.2023, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Муніципальний консалтинговий центр" та ТОВ "Софт Генерація"; повноваження ТОВ "Софт Генерація" щодо ТЗ MERCEDES-BENZ V 220, д/н НОМЕР_3, визначаються умовами Договору суборенди транспортного засобу від 04.08.2023, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Муніципальний консалтинговий центр" та ТОВ "Софт Генерація"; відповідно до Договору суборенди транспортного засобу від 04.08.2023, станом на дату заявленої події від 07.08.2023, у суборендаря ТОВ "Софт Генерація" - відсутні повноваження на укладення договорів страхування на умовах повного КАСКО щодо ТЗ MERCEDES-BENZ V 220, д/н НОМЕР_1 , відсутні повноваження визначати ТОВ «Софт Генерація» вигодонабувачем та отримувати страхове відшкодування.

Розглянувши доводи та вимоги апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 08.08.2022 між Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Аркс" (далі - страховик, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Софт Генерація" (далі - страхувальник, позивач) було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту "Все включено" №53087Га/05АВ (далі - договір) предметом якого є майнові інтереси страхувальника (вигодонабувача), що не суперечать закону, пов`язанні з володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом (надалі - ТЗ) та іншим майном, а саме: автомобілем марки "Mercedes-Benz V 220", державний номерний знак НОМЕР_1 , 2016 року випуску.

Відповідно до пункту 3 та 7 договору страхування, вигодонабувачем та власником транспортного засобу є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової карти платника податків: НОМЕР_2 . Транспортний засіб використовується на підставі договору оренди.

Пунктом 9 договору страхування передбачено, що до страхових ризиків (з урахуванням пункту 24.2 договору) відноситься: викрадення; збитки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (надалі - ДТП) та збитки внаслідок інших подій.

Страхова сума становить 745 000,00 грн (пункту 11 договору).

У розумінні договору страхування, страховим випадком є виникнення пошкоджень ТЗ чи втрата ТЗ внаслідок однієї із події, зазначеної у п. 24.2 договору.

За умовами цього договору, страховик бере на себе зобов`язання компенсувати страхувальнику прямі збитки, які є наслідком настання певних подій за страховими ризиками, що наведені у п. 24.2 цього договору, які носять ознаки ймовірності та випадковості, а також зобов`язується компенсувати понесені страхувальником додаткові витрати згідно з п. 33.1 та п. 33.2 договору в результаті настання страхового випадку (пункт 24.1 договору страхування).

Відповідно до пункту 24.2 договору страхування до страхових ризиків відносяться: "викрадення" - незаконне заволодіння ТЗ під час його знаходження в будь-якому місці в будь-який час, з урахуванням умов, вказаних в розділі 16 цього договору, шляхом: грабежу - відкритого викрадення ТЗ; крадіжки - таємного викрадення ТЗ; розбою - нападу з метою заволодіння ТЗ, поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, або з погрозою застосування такого насильства; "збитки внаслідок ДТП" - будь-яке пошкодження або знищення ТЗ, його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП; "збитки внаслідок інших подій" - викрадення окремих складових частин ТЗ чи додаткового обладнання, вказаного в розділі 6 договору, а також пошкодження або знищення (повна загибель) ТЗ, його окремих складових частин чи додаткового обладнання, вказаного в розділі 6 договору, внаслідок протиправних дій третіх осіб, передбачених Кримінальним кодексом України; пошкодження або знищення (повна загибель) ТЗ, його окремих складових частин чи додаткового обладнання, вказаного в розділі 6 договору, внаслідок стихійного лиха (бурі, урагану, смерчу, повені, затоплення, паводку, зливи, граду, селю, землетрусу, зсуву, оповзню, осідання ґрунту, обвалу, лавини, незвичайних для даної місцевості морозів та великих снігопадів, дії підґрунтових вод, шторму, цунамі, удару блискавки та інших надзвичайних явищ природи), пожежі або вибуху, нападу тварин, падіння предметів на ТЗ (дерев, снігу, льоду, стовпів, рекламних щитів та ін.), попадання каміння або інших предметів, що відлетіли з-під коліс ТЗ, зовнішнього фізичного впливу інших випадкових, раптових та непередбачуваних подій (окрім вказаних в п. 24.2.1, п. 24.2.2 договору), якщо такі події не є виключенням зі страхових випадків згідно з умовами розділу 29 цього договору.

У пункті 25.2 договору страхування сторони погодили, що страхувальник зобов`язаний, зокрема, при укладенні договору надати страховикові інформацію про всі відомі йому обставини, що мають істотне значення для оцінки ступеня страхового ризику, і надалі письмово протягом 3 (трьох) робочих днів з дати виникнення таких обставин, інформувати його про будь-які зміни страхового ризику чи обставини, що істотно впливають на умови договору (в т.ч., але не виключно, передача застрахованого ТЗ в оренду (прокат) заставу, або іншого обтяження на застрахований ТЗ (окрім обтяження, яке пов?язане з виконанням договірних відносин страхувальника з вигодонабувачем-банком), накладення арешту, користування, зберігання, передача в статутний капітал юридичної особи, зміна власника ТЗ, заміна кузова чи двигуна, встановлення додаткового обладнання та/або заміна комплектуючих ТЗ на відмінні від тих, які приймались на страхування, наявність подвійного страхування, зняття ТЗ з державного обліку, перереєстрація ТЗ, скасування державної реєстрації, втрата ключів чи реєстраційних документів на застрахований ТЗ, поломка чи зняття пристрою для запобігання викраденню, наявність випадків протягом попереднього року, що могли б бути кваліфіковані як страхові за даним договором, використання ТЗ як таксі, укладення будь-якого іншого правочину щодо ТЗ).

Згідно пункту 25.3 договору страхування страховик має право, зокрема, перевіряти достовірність повідомленої страхувальником інформації та наданих документів, а також виконання страхувальником умов договору та правил; робити запити про відомості щодо заявленої події, застрахованого ТЗ, щодо страхувальника/ вигодонабувача/ особи, допущеної до керування, попередніх власників ТЗ, документів та інформації щодо реєстрації/ перереєстрації ТЗ, належного виконання страхувальником/ вигодонабувачем/ особою, допущеною до керування ТЗ, умов договору та правил, до органів державної влади та місцевого самоврядування, правоохоронних органів, банків, медичних закладів, та інших підприємств, установ та організацій, незалежно від форми власності та підпорядкування, в т.ч., до тих, що володіють інформацією про обставини заявленої події, інформацією, яка стосується застрахованого ТЗ, страхувальника/ вигодонабувача/ особи, допущеної до керування застрахованим ТЗ, попередніх власників ТЗ, документів та інформації щодо реєстрації/ перереєстрації ТЗ, а також самостійно з`ясовувати причини та обставини заявленої події; визнати подію нестраховим випадком та/або відмовити у виплаті страхового відшкодування на підставі умов цього договору та законодавства.

Страховик має право відмовити у виплаті страхового відшкодування, якщо страхувальник при переході права власності на застрахований ТЗ протягом 3 (трьох) робочих днів з дати зміни власника не повідомив страховика письмово (пункт 29.5.13 договору страхування).

Пунктом 30.1 договору страхування встановлено, що договір набуває чинності з 00-00 годин дати початку дії договору, яка вказана в п. 18.1 договору, але не раніше дня, наступного за днем сплати страхувальником страхового платежу (першого страхового платежу) в обсязі, визначеному в п. 17.2 договору на розрахунковий рахунок чи до каси страховика, та діє до 24-00 години дня, вказаного в п. 18.2 договору як дата закінчення дії договору.

Згідно пункту 18 договору страхування, строк дії договору з 15.08.2022 по 14.08.2023 включно.

07.08.2023 із автомобілем марки "Mercedes-Benz V 220", державний номерний знак НОМЕР_1 трапилась подія, що містить в собі ознаки страхової події, а саме: під час руху вказаним транспортним засобом каменем, що вилетів з-під автомобіля, який рухався у протилежному напрямку, було пошкоджене вітрове скло.

07.08.2023 страхувальник звернувся до страховика із заявою про подію та на виплату за договором добровільного страхування наземного транспорту суми страхового відшкодування.

Згідно рахунку-фактури, виставленого СТО - ПАТ "Хмельниччина-Авто" №НА-0004166 від 29.09.2023 вартість відновлювального ремонту автомобіля марки "Mercedes-Benz V 220", державний номерний знак НОМЕР_1 , складає 27 407,09 грн.

Факт надання СТО - ПАТ "Хмельниччина-Авто" послуг з відновлення пошкодженого автомобіля марки "Mercedes-Benz V 220", державний номерний знак НОМЕР_1 підтверджується актом виконаних робіт № НА-0025704 від 29.09.2023.

Відповідно до платіжної інструкції №694 від 29.09.2023 позивачем було сплачено на рахунок СТО вартість відновлювального у розмірі 27 407,09 грн.

30.08.2023 Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Аркс" було направлено на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "Софт Генерація" лист №7874/12ЦВ, у якому страховик повідомив, що на підставі ст. ст. 4, 16, 26 Закону України "Про страхування", п. 25.2.2, п. 25.2.3, п. 25.2.7, 25.2.3.1, п. 25.3.1, п. 25.3.3, п. 25.3.4, п. 29.5.6, п. 29.5.13 договору, вимушений відмовити у здійсненні виплати страхового відшкодування за випадком, заявленим 07.08.2023, у зв`язку з відсутністю у страхувальника правових підстав.

Підставою для відмови позивачу у виплаті страхового відшкодування слугувало те, що під час дії договору страхування, ні страхувальником, ні вигодонабувачем не було повідомлено страховика про зміну власника транспортного засобу, як встановлено умовами пункту 25.2 договору, однак сам по собі факт переходу права власності на автомобіль марки "Mercedes-Benz V 220", державний номерний знак НОМЕР_1 на підставі договору купівлі-продажу автомобіля від 18.07.2023 не є тією обставиною в розумінні умов договору страхування та закону, за якої страховик не міг переконатися, що ця подія є страховим випадком та за якої законодавець пов`язує право страховика відмовити страхувальнику у здійсненні страхового відшкодування.

Позивач зауважує на тому, що він здійснює постійне фактичне володіння та управління автомобілем марки "Mercedes-Benz V 220", державний номерний знак НОМЕР_1 , про що свідчать копії договорів найму та суборенди, укладені з попереднім та теперішнім власником автомобіля і оскільки страхувальник експлуатує автомобіль, то він покриває усі витрати на його утримання,в тому числі, технічний огляд, ремонт та страхування, що підтверджується попереднім та теперішнім власником, а відтак позивач є належним позивачем та має право на отримання вартості відновлювального ремонту.

На момент укладення договору страхування, власником автомобіля марки "Mercedes-Benz V 220", державний номерний знак НОМЕР_1 , був ОСОБА_1 , який виступав вигодонабувачем за договором.

Згідно статті 3 Закону України «Про страхування» страхувальники мають право при укладанні договорів страхування інших, ніж договори особистого страхування, призначати фізичних осіб або юридичних осіб (вигодонабувачів), які можуть зазнати збитків у результаті настання страхового випадку, для отримання страхового відшкодування, а також замінювати їх до настання страхового випадку, якщо інше не передбачено договором страхування.

У подальшому, на підставі договору купівлі-продажу автомобіля від 18.07.2023, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , автомобіль марки "Mercedes-Benz V 220", державний номерний знак НОМЕР_1 , перейшов у власність останнього.

У відповідності до положень пункту 25.2 договору страхування, страхувальник чи вигодонабувач мали повідомити (проінформувати) страховика про обставини зміни власника транспортного засобу автомобіля марки "Mercedes-Benz V 220", державний номерний знак НОМЕР_1 , у строк до 21.07.2023 включно, однак вказаного не зробили, що не заперечується учасниками справи.

Позивачем надано договори найму та суборенди автомобіля марки "Mercedes-Benz V 220", державний номерний знак НОМЕР_1 , які підтверджують факт постійного користування спірним транспортним засобом позивачем.

Відповідач заперечує проти позову і наголошує на тому, що неповідомлення страховика про зміну істотних умов договору страхування, зокрема, в частині зміни власника автомобіля марки "Mercedes-Benz V 220", державний номерний знак НОМЕР_1 , є порушенням умов договору та слугує самостійною підставою для відмови у визнанні події страховим випадком та виплати вартості відновлювального ремонту. Відповідач наголошує на тому, що зміна власника, зняття з державного обліку та перереєстрація автомобіля марки "Mercedes-Benz V 220", державний номерний знак НОМЕР_1 , що відбулися під час дії договору страхування прямо впливають на оцінку страховиком ступеня страхового ризику, а оскільки факту прийняття нових ризиків в порядку передбаченому договором між страхувальником та страховиком не відбулося, то за настання події, яка має ознаки страхового випадку, у страховика наявні правові підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції дійшов висновку про правомірність відмови відповідачем у виплаті страхового відшкодування. При цьому, суд виходив з порушення позивачем передбаченого договором страхування обов`язку повідомити відповідача про зміну власника застрахованого позивачем транспортного засобу який перебував в оренді позивача та права страховика відмовити у виплаті страхового відшкодування у разі порушення страхувальником умов договору.

Колегія суддів не може погодитись з вказаним висновком суду, вважає, що суд першої інстанції формально підійшов до вирішення справи, натомість судом неповно з`ясовано обставини, на які позивач і відповідач посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, не досліджено усіх наявних у справі доказів та не надано оцінки усім аргументам позивача і відповідача.

Частиною 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з договорів та інших правочинів.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 979 ЦК України договір страхування укладається відповідно до цього Кодексу, Закону України "Про страхування", інших законодавчих актів.

Статтею 1 Закону України "Про страхування" (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до статті 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання, у разі настання страхового випадку, здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Вказана норма кореспондується зі ст. 979 ЦК України, якою визначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката) (частина 1 статті 990 ЦК України).

За змістом пункту 3 статті 20 Закону України "Про страхування" страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Абзацом 2 статті 8 Закону України "Про страхування" визначено, що страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник (ст. 9 Закону України "Про страхування").

Статтею 25 Закону України "Про страхування" передбачено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводяться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта, що складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, визначеній страховиком.

Відповідно до ст. 26 Закону України "Про страхування" підставами для відмови страховика у здійсненні страхової виплати або страхового відшкодування є:

1) навмисні дії страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на дії, пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, в стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або захисту майна, життя, здоров`я, честі, гідності та ділової репутації. Кваліфікація дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, встановлюється відповідно до чинного законодавства України;

2) вчинення страхувальником - фізичною особою або іншою особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного кримінального правопорушення, що призвів до страхового випадку;

3) подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про предмет договору страхування або про факт настання страхового випадку;

4) отримання страхувальником повного відшкодування збитків за майновим страхуванням від особи, винної у їх заподіянні;

5) несвоєчасне повідомлення страхувальником про настання страхового випадку без поважних на це причин або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків;

6) інші випадки, передбачені законом.

Умовами договору страхування можуть бути передбачені інші підстави для відмови у здійсненні страхових виплат, якщо це не суперечить закону.

Пунктом 29.5.13 договору сторони встановили, що страховик має право відмовити у виплаті страхового відшкодування якщо страхувальник при переході права власності на застрахований ТЗ протягом 3( трьох) робочих днів з дати зміни власника не повідомив страховика письмово.

Отже, у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком і має оцінюватись судом у кожному конкретному випадку. (Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 23.06.2022 у справі № 910/16064/20, від 29.06.2022 у справі № 216/1806/20).

Відповідно до ст. 26 Закону України "Про страхування", рішення про відмову у страховій виплаті приймається страховиком у строк не більший передбаченого правилами страхування та повідомляється страхувальнику в письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови.

З огляду на це, вирішуючи спір щодо відмови страховика у виплаті страхового відшкодування суд повинен дати оцінку щодо правомірності такої відмови страховика з урахування підстав такої відмови (причин, з яких було відмовлено у виплаті страхового відшкодування), зазначених у рішенні про відмову.

Водночас, виходячи зі змісту статті 979 ЦК України та статті 16 Закону України "Про страхування" та суті страхування, у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкоджало страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись судом в кожному конкретному випадку.

На переконання суду апеляційної інстанції, допущене позивачем порушення п. 29.5.13 договору страхування не перешкодило відповідачу переконатись в тому, що заявлена подія є страховим випадком, а тому - не є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції при прийнятті рішення дійшов неправильного висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки порушення позивачем п. 29.5.13 договору не перешкодило відповідачу переконатись, що ця подія є страховим випадком, а наявність інших порушень договору страхування, виключень зі страхових випадків чи обмежень страхування відповідачем не доведено.

Крім того судом апеляційної інстанції відхиляються як необґрунтовані доводи відповідача, що для оцінки ступеня страхового ризику, зміни страхового ризику та обставини, що впливають на умови договору є зміна власника ТЗ, оскільки страхувальником на момент укладення договору добровільного страхування наземного транспорту та на момент подання заяви про подію та виплату страхового відшкодування був позивач, договір був чинний, а відповідач не вказав яким чином нове свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу змінить страховий ризик та чому оцінити ступень страхового ризику не можливо було при направленні позивачем заяви про подію та виплату за договором із наданням цих документів.

Інші доводи відповідача щодо умов договорів оренди та суборенди також не заслуговують на увагу, оскільки такі доводи не були висловленні в листі відповідача про відмову у здійсненні виплати страхового відшкодування за випадком, заявленим 07.08.2023.

Крім того на момент укладення між сторонами договору добровільного страхування наземного транспорту "Все включено" №53087Га/05АВ такі умови відповідача не цікавили, оскільки відповідач погодився укласти договір із страхувальником та отримати від нього страховий платіж.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про те, що відповідач не мав можливості переконатися, що подія зазначена позивачем в заяві про страховий випадок, яка направлена протягом періоду дії договору страхування, є страховим випадком, а відтак відмова відповідача у здійсненні страхового відшкодування є необґрунтованою, що в свою чергу підтверджує обґрунтованість заявленої до стягнення з відповідача суми 27 407, 09 грн, яка сплачена позивачем за ремонт автомобіля згідно із платіжною інструкцією від 29.09.2023 №694.

Відтак позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до частин 1-5 статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно із частиною 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

У рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.

У справі «Салов проти України» від 06.09.2005 ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно статті 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення від 27.09.2001 у справі «Hirvisaari v. Finland»). У рішенні звертається увага, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення від 09.12.1994 у справі «Ruiz Torija v. Spain»).

ЄСПЛ у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» ЄСПЛ також зазначив, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

У пункті 53 рішення ЄСПЛ у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

Апеляційним господарським судом при винесені даної постанови було надано обґрунтовані та вичерпні висновки доводам сторін із посиланням на норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню для вирішення спірних правовідносин.

Згідно із частиною 1 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг.

Відповідно до статті 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи неправильне застосування норм матеріального права, рішення Господарського суду міста Києва від 19.09.2024 у справі №910/19911/23 підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, рішення Господарського суду міста Києва від 19.09.2024 у справі №910/19911/23 скасуванню, з ухваленням нового рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Розподіл судових витрат підлягає здійсненню на підставі положень статті 129 ГПК України.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Софт Генерація» на рішення Господарського суду міста Києва від 19.09.2024 у справі №910/19911/23 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 19.09.2024 у справі №910/19911/23 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Аркс» (04070, м. Київ, вул. Іллінська, 8, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Софт Генерація» (21036, м. Вінниця, вул. Антона Листопада, 7а, ) страхове відшкодування у розмірі 27 407, 09 грн (двадцять сім тисяч чотириста сім гривень 09 копійок) та 2 684, 00 грн (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири гривні 00 копійок) судового збору.

4. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Аркс» (04070, м. Київ, вул. Іллінська, 8, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Софт Генерація» (21036, м. Вінниця, вул. Антона Листопада, 7а, ) 4 026, 00 грн (чотири тисячі двадцять шість гривень 00 копійок) судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Видачу наказів на виконання даної постанови доручити Господарському суду міста Києва.

6. Матеріали справи №910/19911/23 повернути до Господарського суду міста Києва.

7. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст.ст. 287, 288, 289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя С.В. Владимиренко

Судді І.П. Ходаківська

О.О. Євсіков