ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

26 лютого 2025 року Справа № 903/1028/24

Господарський суд Волинської області у складі судді Якушевої І.О., за участю секретаря судового засідання Ведмедюка М.П. розглянувши за правилами загального позовного провадження справу № 903/1028/24

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробничий центр Валідус, м. Київ

до Акціонерного товариства Оператор газорозподільної системи Волиньгаз, м. Луцьк

про стягнення 593243,15 грн.,

за участю представників:

від позивача: Саліхов О. О. адвокат (ордер серія АІ № 1766258 від 25.11.2024),

від відповідача: н/з,

в с т а н о в и в:

10.12.2024 через систему Електронний суд до Господарського суду Волинської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробничий центр Валідус про стягнення з Акціонерного товариства Оператор газорозподільної системи Волиньгаз 593243,15 грн., з них: 368980,80 грн. заборгованості за переданий товар на підставі договору поставки №13А430-23811-21 від 20.03.2020, 138775,48 грн. збитків, завданих інфляцією, 30216,21 грн. процентів річних, 55270,66 грн. пені.

Ухвалою суду від 16.12.2024 було прийнято позовну заяву до розгляду в порядку загального позовного провадження та відкрито провадження у справі; постановлено розгляд справи призначити на 08.01.2025; запропоновано відповідачу до 06.01.2025 подати суду відзив на позов із урахуванням вимог ст. 165 ГПК України.

17.12.2024 через систему Електронний суд від позивача надійшло клопотання про проведення підготовчого засідання без участі представника; зазначив, що підтримує позовні вимоги та в разі відсутності підстав для відкладення підготовчого засідання просив закрити підготовче провадження у справі і призначити розгляд справи по суті.

02.01.2025 через систему Електронний суд від відповідача надійшов відзив на позов, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову та застосувати строк позовної давності щодо вимоги про стягнення пені. На підтвердження своїх доводів посилається на те, що нарахування процентів є безпідставним та необґрунтованим, вини Акціонерного товариства Оператор газорозподільної системи Волиньгаз у виникненні заборгованості з оплати переданого товару немає, а строк позовної давності щодо нарахування пені сплив.

15.01.2025 через систему Електронний суд від позивача надійшла відповідь на відзив відповідача від 02.01.2025, в якій позивач посилається на те, що відповідач не надав жодних доказів на підтвердження своїх аргументів, отже обставини на які він посилається як на підставу своїх заперечень не можуть вважатися доведеними; прострочення здійснене тільки відповідачем, який порушив як порядок здійснення передоплати за договором, так і вимоги Цивільного кодексу України та договору щодо повної оплати вартості товару, який після його прийняття перейшов у власність відповідача відповідно до п.3.13. договору поставки; позовна давність щодо стягнення пені не спливла.

У судовому засіданні 23.01.2025 представники позивача та відповідача висловили думку про можливість закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 23.01.2025 постановлено закрити підготовче провадження; призначити справу до розгляду по суті на 12.02.2025.

11.02.2025 від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із непрацездатністю уповноваженого представника та зайнятістю іншого представника в судовому засіданні у м. Івано-Франківську.

12.02.2025 в судовому засіданні представник позивача заявив, що справу можна розглядати за відсутності представника відповідача, оскільки явка обов`язковою не визнавалась і у відповідача є інші представники, які могли б бути присутніми в судовому засіданні 12.02.2025.

Суд відмовив у задоволенні клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, оскільки представництво в суді не обмежується певним колом осіб, явка представників сторін у судове засідання 12.02.2025 обов`язковою не визнавалась.

В судовому засіданні 12.02.2025 було оголошено перерву до 26.02.2025.

В судове засідання 26.02.2025 представник відповідача не з`явився.

25.02.2025 від представника відповідача через систему «Електронний суд» надійшло клопотання про розгляд справи по суті без участі його представника.

Враховуючи клопотання відповідача, зважаючи на те, що відповідач висловив свою позицію щодо позову, подавши відзив на позов, справу було розглянуто за відсутності представника відповідача.

В судовому засіданні 26.02.2025 представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити. .

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з огляду на наступні обставини.

20.03.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-виробничий центр «Валідус» як постачальником та Акціонерним товариством «Оператор газорозподільної системи «Волиньгаз» як покупцем було укладено договір поставки № 13А 430-23811-21 (надалі - договір поставки).

Відповідно до п. 1.1., 1.2. договору постачальник зобов`язався передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у господарській діяльності, а покупець зобов`язався прийняти товар і сплатити за нього визначену у відповідності до умов договору суму коштів.

Найменування (асортимент) товару, його кількість та вимоги щодо комплектності товару, який підлягає поставці за договором, визначаються специфікацією (додаток № 1 до договору).

У специфікації від 20.03.2020 сторони погодили, що постачальник поставить покупцеві виробниче обладнання (кільцеві пилки, пілотні бури, гумові кільця та гумові головки, вентиляційний фітинг, формовані фітинги) (надалі - товар) на загальну суму 737961,60 грн.

Згідно з п. 1.3. договору поставка товару, визначеного у специфікації, здійснюється окремими партіями згідно з узгодженого сторонами графіку поставок (додаток №2 до договору.)

Відповідно до погодженого графіку поставок (додаток №2 до договору поставки) весь товар позивач зобов`язався поставити до 15.12.2021.

В п. 3.1. договору поставки передбачено, що поставка товару буде здійснюватися окремими партіями на склад покупця, розташований за адресою: 43018, м. Луцьк, вул. Львівська, 152-Б.

Право власності на товар переходить до покупця з моменту підписання уповноваженими представниками покупця видаткової накладної (п. 3.13. договору поставки).

Загальна вартість (ціна) товару за договором складає: 737 961, 60 грн. (з ПДВ). Вартість кожної окремої партії визначається в специфікації (п.2.1. договору поставки).

Покупець здійснює попередню оплату кожної партії товару у розмірі 50% від вартості відповідної партії товару протягом 5 (п`яти) банківських днів з дати отримання рахунку-фактури.

Решту 50% від вартості партії товару покупець перераховує на банківський рахунок постачальника протягом 10 банківських днів з дня одержання відповідної партії товару від постачальника (п. 2.3. договору поставки).

Згідно з п.7.1. договору поставки у разі порушення покупцем встановленого п.2.3. договору строку оплати товару покупець сплачує на користь постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пені, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Договір поставки № 13А 430-23811-21 підписаний представниками та скріплений печатками сторін.

На виконання умов договору позивач передав відповідачу товар на загальну суму 737961, 60 грн., що підтверджується видатковими накладними № 0501-11/21 від 07.12.2021 на суму 198057, 60 грн.; № 0502-11/21 від 07.12.2021 на суму 232465, 20 грн.; № 182 від 17.12.2021 на суму 112554,00 грн.; № 183 від 17.12.2021 на суму 112694, 40 грн.; № 105 від 16.11.2022 на суму 22464, 00 грн.; № 106 від 16.11.2022 на суму 59726, 40 грн.

Видаткові накладні підписані представниками та скріплені печатками сторін.

Відповідач частково здійснив оплату отриманого товару на загальну суму 368980,80 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 10690 від 09.12.2021 на суму 166537,80 грн. та № 10691 від 10.12.2021 на суму 202443,00 грн., а тому заборгованість відповідача перед позивачем за переданий товар на час розгляду справи становить 368980,80 грн.

Доказів, які б спростовували заборгованість в розмірі 368980,80 грн., або доказів її оплати, відповідач суду не надав.

Статтею 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч.ч. 1, 7 ст.193 Господарського кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язань -відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно із ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У зв`язку із несплатою відповідачем вартості отриманого товару у повному обсязі підлягає до задоволення вимога позивача про стягнення з відповідача 368980,80 грн. заборгованості за переданий товар.

У зв`язку із порушенням відповідачем строку оплати товару, визначеного договором поставки, позивач у позовній заяві просить стягнути з відповідача 55 270,66 грн. пені, 30 216,21 процентів річних та 138 775,48 грн. збитків, завданих інфляцією.

Пеня, проценти річних, збитки, завдані інфляцією нараховані за кожною партією товару окремо (розрахунки знаходяться у матеріалах справи а.с.30 34)..

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно із статтями 230, 231 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, яку відповідач зобов`язаний сплатити за невиконання чи неналежне виконання господарського зобов`язання. Якщо розмір штрафних санкцій не визначено, санкції застосовуються у розмірі, передбаченому договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 611, ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом положень ч. 4 та 6 ст. 231 Господарського кодексу України у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. Розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Як роз`яснив Пленум Вищого господарського суду України в п. 2.5. постанови «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» № 14 від 17.12.2013 приписом ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Відповідно до п. 7.1. договору у разі порушення покупцем встановленого п. 2.3. договору строку оплати вартості товару (протягом 10 банківських днів з дня одержання відповідної партії товару), покупець сплачує на користь постачальника пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Позивач передав відповідачу товар трьома партіями:

- 07.12.2021 на суму 430522,80 грн.,

- 17.12.2021 на суму 225248,40 грн.,

- 16.11.2022 на суму 82190,40 грн.

Відповідач частково оплатив вартість отриманого товару на суму 368980,80 грн. двома платежами:

- 09.12.2021 на суму 166537,80 грн.

- 10.12.2021 на суму 202443,00 грн.

Позивач зарахував оплату у розмірі 368980,80 грн. в рахунок оплати переданого товару за першою партією 07.12.2021.

Решта товару відповідачем не оплачена.

У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язання з оплати товару у повному обсязі після його отримання впродовж 10 банківських днів підлягає до задоволення вимога позивача про стягнення з відповідача 55270,66 грн. пені (розрахунки а.с.30 34).

Розрахунки пені перевірено за допомогою інформаційно-правової системи "Ліга:Закон".

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стягненню з відповідача у зв`язку із порушенням ним узгодженого у п. 2.3. договору строку виконання зобов`язання з оплати переданого товару підлягає 30216,21 грн. процентів річних та 138775,48 грн. збитків, завданих інфляцією (розрахунки знаходяться в матеріалах справи а.с. 30-34).

Щодо заперечень відповідача, викладених у відзиві на позов від 02.01.2025 про відсутність вини товариства у виникненні заборгованості з оплати переданого товару.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 11 липня 2023 року по справі № 910/18432/21 зазначив, що відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю. Тому у випадках порушення грошового зобов`язання суди не повинні приймати доводи боржника з посиланням на неможливість виконання грошового зобов`язання через відсутність необхідних коштів (стаття 607 Цивільного кодексу України) або на відсутність вини (статті 614, 617 Цивільного кодексу України чи стаття 218 Господарського кодексу України). Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25.06.2020 у справі №910/4926/19, від 30.03.2020 у справі №910/3011/19, від 12.04.2017 у справі №913/869/14.

Зупинення ліцензії відповідача відбулося 29.11.2023, а останню партію товару було передано відповідачу 16.11.2022 - за рік до позбавлення відповідача ліцензії, тобто у відповідача було достатньо часу для виконання взятих на себе зобов`язань згідно з умовами договору.

Щодо заперечень відповідача про те, що передача товару згідно видаткової накладної № 182 від 17.12.2021 на суму 112554,00 грн., видаткової накладної №183 від 17.12.2021 на суму 112694,40, видаткової накладної №105 від 16.11.2022 на суму 22464,00 грн. та № 106 від 16.11.2022 року на суму 59726,40 грн. відбулась з порушенням графіку, а тому за змістом частини четвертої статті 613 Цивільного кодексу України боржник за грошовим зобов`язанням не сплачує проценти за час прострочення, а отже нарахування процентів є безпідставним та необґрунтованим.

Відповідно до ч.1 ст. 613 Цивільного кодексу України, кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.

Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 613 Цивільного кодексу України, боржник не має права на відшкодування збитків, завданих простроченням кредитора, якщо кредитор доведе, що прострочення не є наслідком його вини або осіб, на яких за законом чи дорученням кредитора було покладено прийняття виконання. Боржник за грошовим зобов`язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора.

При цьому, боржник повинен довести, що прострочення кредитора мало місце і що він не виконав свої зобов`язання саме через прострочення кредитора (постанови Верховного Суду від 19.04.2017 у справі № 6-546цс17, від 13.03.2019 у справі № 338/75/16-ц, від 26.06.2019 у справі № 607/4386/15-ц).

Відповідно до п. 1.3. договору поставка товару, визначеного у специфікації, здійснюється окремими партіями згідно узгодженого сторонами графіку поставок (додаток № 2 до цього договору).

Умови договору поставки № 13А-430-23811-21 від 20.03.2020 визначають обов`язок ме позивача здійснити поставку товару після здійснення відповідачем попередньої оплати партії товару в розмірі 50% від вартості відповідної партії.

07.12.2021 відбулась перша поставка товару Товариством з обмеженою відповідальністю Науково-виробничий центр Валідус на суму 430522,80 грн. без внесення відповідачем передоплати в розмірі 50% від вартості товару на власний ризик та без отримання передоплати від відповідача.

Перша оплата на виконання умов договору поставки в розмірі 166537,80 грн. здійснена відповідачем 09.12.2021, друга - в розмірі 202443,00 грн. здійснена відповідачем 10.12.2021, тобто після першої поставки товару.

17.12.2021 відбулась друга поставка товару на суму 225248,40 грн., 16.11.2022 відбулась третя поставка товару на суму 82190,40 грн.

Відповідно до п. 1.3. договору поставки у разі порушення постачальником строку (строків) поставки товару, визначеного в п. 1.3 договору, постачальник сплачує на користь покупця пеню у розмірі 0,1 % від вартості непоставленого товару за кожен день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково сплачує штраф у розмірі 7 % від вартості непоставленого товару.

Згідно з п. 3.8. договору у випадку, якщо в процесі приймання товару, будуть виявлені недостача товару; недоліки/дефекти товару; некомплектність товару; невідповідність фактично поставленого товару умовам договору та/або документації на товар; відсутність та/або неналежне, неповне оформлення документів, передбачених п. 3.3. договору; інші порушення умов договору, покупець складає відповідний акт про недостачу (недоліки/невідповідність тощо) товару.

Покупець має право відмовитися від договору в разі порушення постачальником строку (строків) поставки товару, визначеного в п.1.3 договору, а також у разі поставки товару, якість та/або характеристики якого не відповідають вимогам п. 1.2., п. 1.4., п. 1.5. договору.

Відповідач не відмовився від договору, прийняв товар на загальну суму 737961,60 грн. без зауважень чи претензій щодо строків його поставки, не скористався у порядку, передбаченому договором, притягнути постачальника до відповідальності за порушення строків поставки у спосіб передбачений договором, відповідачем не доведено, що він не виконав свої зобов`язання з оплати товару саме через прострочення поставки товару позивачем та не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження своїх заперечень.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень, неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).

Беручи до уваги викладене, враховуючи отримання товару відповідачем без зауважень, у нього виникає обов`язок оплатити товар, а також сплатити пеню, збитки, завдані інфляцією, та проценти річних, які нараховані за порушення строку оплати.

Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності за вимогою про стягнення пені.

Заява відповідача про застосування строку позовної давності не підлягає до задоволення.

Статтею 257 Цивільного кодексу України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.258 Цивільного кодексу України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно з положеннями ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Враховуючи дати, коли було передано товар - 07.12.2021, 17.12.2021, 16.11.2022 та строк оплати товару, узгоджений у п. 2.3. договору - 50% від вартості партії товару покупець перераховує на банківський рахунок постачальника протягом 10 банківських днів з дня одержання відповідної партії товару від постачальника, відповідач вважає, що за вимогою про стягнення з відповідача пені в розмірі 55270,66 грн. сплив строк позовної давності, а тому просить відмовити у задоволенні позову в цій частині у зв`язку із спливом строку позовної давності.

У заяві про застосування строків позовної давності (а.с. 57) відповідач навів детальний опис, коли і за якою партією товару, на його думку, закінчився строк позовної давності.

Відповідач не виконав належним чином зобов`язань, взятих за договором № 13А-430-23811-21 від 20.03.2020, оскільки не оплатив вартості отриманого товару у повному обсязі у строк, встановлений п. 2.3. договору.

Прострочення оплати товару за товар, отриманий

- за видатковими накладними від 07.12.2021 настав 22.12.2022,

- за видатковими накладними від 17.12.2021 настав 01.01.2022,

- за видатковими накладними від 16.11.2022 настав 01.12.2022.

З моменту закінчення строку оплати за товар позивач дізнався про своє порушене право і у нього виникло право на нарахування пені за прострочення оплати, яким він і скористався.

За першою партією товару позивач нарахував пеню за період з 22.12.2021 по 22.06.2022.

За другою партією товару позивач нарахував пеню за період з 01.01.2022 по 01.07.2022.

За третьою партією товару позивач нарахував пеню за період з 01..12.2022 по 01.06.2023.

Позивач звернувся з позовом до суду 10.12.2024.

Відмовляючи у задоволенні заяви відповідача про застосування строку позовної давності за вимогою про стягнення пені, судом враховано, що постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID- 19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» на всій території України з 12 березня 2020 року було встановлено карантин.

30.03.2020 Верховна Рада України прийняла Закон №540-IX (набрав чинності 02.04.2020) «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», який продовжив низку процесуальних та інших строків (зокрема, позовну давність) на строк дії карантину.

Зокрема, пунктом 12 «Прикінцевих та перехідних положень» Цивільного кодексу України було визначено, що під час дії карантину, строки, встановлені низкою статей цього Кодексу (зокрема, позовна давність), продовжуються на строк дії карантину.

Аналогічну норму було закріплено і в п. 7 «Прикінцевих положень» Господарського кодексу України: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID- 1 9), строки, визначені статтями 232, 269, 322, 324 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 №651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» скасовано з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

До цього Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 в Україні було введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався і триває нині.

Одночасно було продовжено строки Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.03.2022 року № 2120-IX».

Законом України від 08 листопада 2023 № 3450-IX «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» було внесені зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України: пункт 19 викладено у наступній редакції: «19. У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану». Закон набрав чинності 30.01.2024.

Враховуючи наведені норми законодавства, позивач не пропустив строків позовної давності за вимогами про стягнення пені у розмірі 55270,66 грн.

У зв`язку із задоволенням позову на відповідача на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України слід покласти судові витрати по справі у розмірі 7118,91 грн. сплаченого позивачем при подачі позовної заяви судового збору.

У судовому засіданні 26.02.2025 представник позивача заявив про те, що докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу будуть подані у строк, визначений ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Акціонерного товариства Оператор газорозподільної системи Волиньгаз (Волинська обл., м. Луцьк, вул. І. Франка, буд. 12, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробничий центр Валідус (м. Київ, вул. Пирогівський шлях, буд. 34, код )

- 368 980 грн. 80 коп. - заборгованості за переданий товар;

- 138 775грн. 48 грн. - збитків, завданих інфляцією;

- 30 216 грн. 21 грн. процентів річних;

- 55 270 грн. 66 грн. пені;

- 7118 грн. 92 коп. витрат, пов`язаних з оплатою судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги це рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду впродовж 20 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено і підписано 10.03.2025.

Суддя І. О. Якушева