ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2025 року Справа № 918/627/24

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Розізнана І.В., суддя Грязнов В.В. , суддя Павлюк І.Ю.

секретар судового засідання Дика А.І.

за участю представників сторін:

прокурор - Мельничук Л.О.

від Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Перлина парку"- Сороковий П.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу першого заступника керівника Рівненської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Рівненської області у справі № 918/627/24 від 24.10.24р. повний тест від 01.11.2024 (суддя Горплюк А.М.)

за позовом Керівника Вараської окружної прокуратури в інтересах держави

в особі Вараської міської ради

до Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Перлина парку"

про стягнення безпідставно збережених коштів пайової участі в розмірі 772 650,07 грн..

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 24.10.24 у справі №918/627/24 в позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись з ухваленим судом першої інстанції рішенням від 24.10.24 у справі №918/627/24 Перший заступник керівника Рівненської обласної прокуратури звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд рішення Господарського суду Рівненської області від 24.10.2024 у справі №918/627/24 скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Стягнути з відповідача на користь Рівненської обласної прокуратури судові витрати по справі у повному обсязі.

Листом Північно-західного апеляційного господарського суду №918/627/24/7693/24 від 26.11.2024 витребувано матеріали справи з Господарського суду Рівненської області.

26.11.2024 від Рівненської обласної прокуратури до Північно-західного апеляційного господарського суду поштовими засобами зв`язку надійшло клопотання про долучення платіжної інструкції № 2513 та 2514 від 20.11.2024 .

02.12.2024 матеріали справи надійшли на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 09.12.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Першого заступника керівника Рівненської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Рівненської області від 24.10.24 у справі № 918/627/24. Розгляд апеляційної скарги призначено на 28.01.2025 об 15:00 год. у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду за адресою: 33001 м. Рівне вул. Яворницького, 59 у залі судових засідань №1.

24.12.2024 через підсистему "Електронний Суд" від Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Перлина парку" до Північно-західного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу. Із підстав висвітлених у відзиві, відповідач просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення Господарського суду Рівненської області від 24.10.2024 у справі №918/627/24 залишити без змін.

16.01.2025 від Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Перлина парку" до Північно-західного апеляційного господарського суду надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 20.01.2025 клопотання (заяву) представника Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Перлина парку"- Сорокового П.М. про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду у справі №918/627/24 задоволено.

28.01.2025 у судове засідання з`явився представник відповідача Сороковий П.М.. (в режимі відеоконференцзв`язку за допомогою власних технічних засобів), а також прокурор Мельничук Л.О.

Заслухавши доводи прокурора та заперечення представника відповідача стосовно поданої апеляційної скарги судом апеляційної інстанції постановлено ухвалу про оголошення перерви в судовому засіданні до 19.02.2025 об 14:30 год.

18.02.2025 через підсистему "Електронний Суд" від Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Перлина парку" до Північно-західного апеляційного господарського суду надійшли додаткові пояснення по справі.

19.02.2025 у судове засідання з`явився представник відповідача Сороковий П.М.. (в режимі відеоконференцзв`язку за допомогою власних технічних засобів), а також прокурор Мельничук Л.О., які додатково надали свої пояснення з приводу апеляційної скарги та оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стосовно права кожного на розгляд його справи судом упродовж розумного строку, критерії оцінювання розумності строку справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних), це складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (справа Кучерук проти України) (заява 2570/04). Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" усім суб`єктам правовідносин гарантується захист їх прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону.

Згідно п. 31 Рішення Європейського суду з прав людини від 01.02.2007 у справі "Макаренко проти України" суд нагадує, що "розумний" строк проваджень має визначатись відповідно до обставин справи та наступних критеріїв: складність справи, поведінка заявника і компетентних органів та інтерес, який мав заявник у цьому спорі.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського від 19.02.2025, із врахуванням положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини, оголошено перерву в судовому засіданні до 04.03.2025 об 15:30 год.

04.03.2025 з`явився представник відповідача Сороковий П.М.. (в режимі відеоконференцзв`язку за допомогою власних технічних засобів), а також прокурор Мельничук Л.О.. Учасники справи підтримали свої правові позиції, котрі були висвітлені у попередніх судових засіданнях.

Згідно з ст.ст. 269, 270 ГПК України апеляційна інстанція переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Під час дослідження матеріалів справи апеляційним судом встановлено наступне.

Згідно матеріалів справи та з Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, відомості і документи якої є офіційними, Державною інспекцією архітектури та містобудування України (далі ДІАМ України) 13.09.2019 видано дозвіл на виконання будівельних робіт серії РВ14 на об`єкт: "Будівництво багатоквартирного житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення в мікрорайоні Перемоги".

Замовником будівництва об`єкту є ОК "ЖБК "Перлина парку". Будівництво здійснювалось на земельній ділянці з кадастровим номером :01:005:0024 площею 0,1823 га, з цільовим призначенням 02.03 для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку.

Згідно даних Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, 21.05.2021 ДАБІ України видано ОК "ЖБК "Перлина парку" сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів серії ІУ № 15 по об`єкту: "Будівництво багатоквартирного житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення в мікрорайоні Перемоги".

У сертифікаті зазначено, що будівельні роботи виконувались у строк з 30.09.2019 до 30.04.2021. Експлуатація від 21.05.2021. Загальний будівельний об`єм становить 16023 м3. Загальна площа квартир 2801,69 м2. Загальна кількість квартир - 48.

У розділі "Пайова участь" вказано, що кошти пайової участі не сплачувались на підставі ст. 13 Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні".

Також згідно інформації ВК Вараської міської ради від 03.06.2024 №4330-968-3110-37- 05-24, договорів із ОК "ЖБК "Перлина парку" про пайову участь у розвитку інфраструктури міста Вараш з Вараською міською радою не укладалось, перерахування коштів пайової участі не проводилось.

Прокурор вказує, що оскільки відповідач, відповідно до абз. 2 п. 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №132-IX не перерахував до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту до прийняття такого об`єкта в експлуатацію, тому просить суд стягнути з відповідача до бюджету кошти пайової участі в сумі 772 650,07 грн.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 24.10.2024 у задоволенні позову відмовлено повністю. Мотивуючи оскаржуване судове рішення, місцевим господарським судом, зокрема, зазначено наступне:

1) оскільки договір пайової участі на будівництво багатоквартирного житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення в мікрорайоні Перемоги між Вараською міською радою та ОК "ЖБК "Перлина парку" укладено не було, то правовідносини між цими суб`єктами не виникли та відповідач не порушив норми закону;

2) прокурор подаючи позов до місцевого господарського суду та в судовому засіданні не навів норму закону та не обґрунтував правові підстави для здійснення розрахунку суми безпідставно збережених коштів на дату здачі об`єкта в експлуатацію (2021 рік) та застосування в 2021 році порядку розрахунку який встановлений законом для 2020 року.

Не погоджуючись з ухваленим судом першої інстанції рішенням від 24.10.24 у справі №918/627/24 Перший заступник керівника Рівненської обласної прокуратури звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою. Прокурор просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги задоволити в повному обсязі з огляду на наступне:

1) місцевим господарським судом неправильно застосовано норми матеріального права, не враховано практику Верховного Суду з розгляду подібних спорів.

2) на дату прийняття об`єкта в експлуатацію (21.05.2021) діяли показники опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, які затверджено наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 20.05.2021 №119 (показники розраховані станом на 01.04.2021), а відтак прокурором правильно проведено розрахунок нарахування безпідставно збережених коштів.

Обслуговуючий кооператив "Житлово-будівельний кооператив "Перлина парку" повністю підтримує рішення першої інстанції, звертає увагу на тому, що:

1) договір пайової участі на будівництво багатоквартирного житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення Перемоги між Вараською міською радою та ОК "ЖБК "Перлина пару" укладено не було, а тому правовідносини із сплати участі на підставі договору у сторін не виникли;

2) здійснюючи розрахунок прокурор послався на наказ Міністерства розвитку громад та територій України від 20.05.2021 №119, який є доказом на підставі якого може бути визначено суму позову (а не лише нормативним документом). При цьому прокурор не надав цей доказ до матеріалів справи.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Частиною 2 статті 4 ГПК України визначено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу, що під час розгляду даного спору суду необхідно встановити:

1) Наявність/відсутність обов`язку забудовника укласти договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту.

2) У разі встановлення наявності такого обов`язку в забудовника укласти договір, надати правову оцінку підставам нарахування безпідставно збережених коштів та їх обґрунтованому розміру.

Так, згідно ст.1 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" замовником будівництва визначається фізична або юридична особа, яка має намір забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву.

Частиною першою статті 2 цього "Про регулювання містобудівної діяльності" вказано, що плануванням і забудовою територій є діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб, яка передбачає, зокрема, розроблення містобудівної та проектної документації, будівництво об`єктів; реконструкцію існуючої забудови та територій; створення та розвиток інженерно-транспортної інфраструктури.

Відповідно до ст.40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону.

Замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

За змістом даної статті Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури. Величина пайової участі визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування відповідно до встановленого ним розміру (у межах встановленого законом граничного розміру) з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами, або на основі встановлених органом місцевого самоврядування нормативів для одиниці створеної потужності (якщо загальна кошторисна вартість будівництва об`єкта не визначена). Замовник об`єкта будівництва зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту (окрім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті) шляхом звернення замовника про укладення договору про пайову участь та доданих до нього документів, що підтверджують вартість будівництва об`єкта, з техніко-економічними показниками та укласти договір про пайову участь з органом місцевого самоврядування до прийняття об`єкта містобудування в експлуатацію. Розмір пайової участі визначається протягом десяти робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про укладення відповідного договору та доданих до нього документів, а договір укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації зазначеного звернення, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію.

Разом з тим, на момент прийняття в експлуатацію об`єкта відповідача, 01 січня 2020 року набули чинності норми Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" від 20 вересня 2019 року № 132-ІХ, якими статтю 40 Закону № 3038-VІ виключено.

У той же час, Закон №132-ІХ врегулював відповідні правовідносини у пункті 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення, а саме установив, що протягом 2020 року замовники будівництва на земельній ділянці у населеному пункті перераховують до відповідного місцевого бюджету кошти для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (пайова участь) у такому розмірі та порядку, зокрема:

- розмір пайової участі становить (якщо менший розмір не встановлено рішенням органу місцевого самоврядування, чинним на день набрання чинності цим Законом):

для нежитлових будівель та споруд 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта;

для житлових будинків 2 відсотки вартості будівництва об`єкта, що розраховується відповідно до основних показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування (підпункт 1 частини 2);

- замовник будівництва зобов`язаний протягом 10 робочих днів після початку будівництва об`єкта звернутися до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, до якої додаються документи, які підтверджують вартість будівництва об`єкта. Орган місцевого самоврядування протягом 15 робочих днів з дня отримання зазначених документів надає замовнику будівництва розрахунок пайової участі щодо об`єкта будівництва (підпункт 3 частини 2);

- пайова участь сплачується виключно грошовими коштами до прийняття відповідного об`єкта будівництва в експлуатацію (підпункт 4 частини 2).

При цьому, договори про сплату пайової участі, укладені до 01.01.2020, є дійсними та продовжують свою дію до моменту їх повного виконання (частина 1).

Щодо наявності правових підстав участі прокурора в даній справі, колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу на наступному.

Згідно ч. 2 ст. 2 ЦК України одним з учасників цивільних відносин є держава Україна, яка відповідно до статей 167, 170 ЦК України набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом, та діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом ч. 3 ст. 4 ГПК України до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Статтею 53 ГПК України визначено участь у судовому процесі органів та осіб, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Так, відповідно до ч. 4, 5 ст. 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених ст. 174 цього Кодексу.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Положення п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України "Про прокуратуру".

Так, відповідно до частини першої, абзацу першого частини третьої та абзацу першого частини четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Про необхідність обґрунтування прокурором підстав представництва у суді зазначено й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц.

Аналіз положень частин третьої-п`ятої статті 53 ГПК України у взаємозв`язку зі змістом частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави вважати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження; 2) у разі відсутності такого органу.

Отже, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень. При цьому, щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом таких підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Отже, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що під захистом права розуміється державна примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути виражений як концентрований вираз змісту (суті) державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в іншій спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Відповідно до п. 4-1 ч. 1 ст. 71 Бюджетного кодексу України кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту спрямовуються до бюджету розвитку місцевого бюджету.

Частиною 3 ст. 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

Бюджетом розвитку згідно з п. 19 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визнаються доходи і видатки місцевого бюджету, які утворюються і використовуються для реалізації програм соціально-економічного розвитку та зміцнення матеріально-фінансової бази.

Тобто, орган місцевого самоврядування до компетенції якого віднесено повноваження здійснювати захист інтересів держави в галузі бюджету, фінансів, цін та у галузі будівництва є Вараська міська рада.

Прокурор зазначає, що здійснює представництво в суді законних інтересів держави через їх порушення, що виражається в порушенні норм законодавства під час ухилення відповідача від сплати коштів пайової участі замовника будівництва у розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Вараш, а також через нездійснення Вараською міською радою повноважень по зверненню до суду з позовом.

У зв`язку з несплатою коштів пайової участі замовником будівництва ОК "ЖБК "Перлина парку" Вараська міська рада не отримала коштів пайової участі, що призвело до заподіяння матеріальної шкоди (збитків) бюджету ради.

Як вбачається з матеріалів справи, окружною прокуратурою 12.06.2024 за №52-1249 вих-24 до Вараської міської ради скеровано запит щодо вжиття заходів до стягнення з ОК "ЖБК "Перлина парку" коштів пайової участі в розвитку інфраструктури населеного пункту.

Разом з тим, листом Вараської міської ради від 14.06.2024 №4330-1045-3110-37-05- 24 прокуратуру повідомлено, що претензійно-позовна робота щодо стягнення з ОК "ЖБК "Перлина парку" коштів пайової участі не проводилась та проводитись не буде.

Отже, на переконання колегії суддів, даний спір пов`язаний із реалізацією прокурором повноважень згідно зі статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", зокрема, представництва інтересів держави у суді, а тому з наявних доказів в матеріалах справи та сформованої судової практики наявні усі правові підстави вважати обґрунтованими прокурором підстави для звернення з позовом в інтересах держави.

Щодо незгоди Першого заступника керівника Рівненської обласної прокуратури з рішенням Господарського суду Рівненської області від 24.102.2024 у справі №918/627/24, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Так, відповідно до внесених Законом №132-ІХ змін, починаючи із 01.01.2020, у замовників будівництва відсутній обов`язок укладати з органом місцевого самоврядування відповідний договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту. Дійсними та такими, що продовжують свою дію до моменту їх повного виконання, є лише договори про сплату пайової участі, укладені до 01.01.2020 (ч. 1 п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №132-ІХ).

Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постановах від 08.10.2019 у справі №911/594/18 та від 14.12.2021 у справі №643/21744/19, перерахування замовником об`єкта будівництва у передбачених законом випадках коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту до відповідного місцевого бюджету є обов`язком, а не правом забудовника. Тому укладення в таких випадках договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, який опосередковує відповідний платіж, є обов`язковим на підставі закону.

Строк, визначений Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності" для укладення договору пайової участі протягом 15 днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію, встановлено саме для добровільного виконання стороною такого обов`язку, і закінчення цього строку не припиняє цього обов`язку замовника та не звільняє замовника від обов`язку укласти договір. Адже невиконання особою положень законодавства не повинно призводити до настання бажаного для неї внаслідок такого невиконання результату у вигляді звільнення від платежу та надавати майнові переваги порівняно із законослухняною особою.

Тобто, відсутність укладеного договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту не усуває зобов`язання забудовника сплатити визначені суми, таке зобов`язання повинне бути виконане до прийняття новозбудованого об`єкта в експлуатацію і спір у правовідносинах щодо сплати таких сум може виникнути лише щодо їх розміру.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.12.2021 у справі №643/21744/19 виклала висновок про вирішення правової проблеми, пов`язаної із застосуванням норм права до правовідносин, які виникли до внесення змін у законодавство щодо скасування обов`язку замовника будівництва укласти відповідний договір:

"Відповідно до статті 5 ЦК Україниакти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Зовнішнім виразом зміни правового регулювання суспільних відносин є процес втрати чинності одними нормами та/або набуття чинності іншими.

Так, при набранні чинності новою нормою права передбачається розповсюдження дії цієї норми на майбутні права і обов`язки, а також на правові наслідки, які хоча й випливають із юридичних фактів, що виникли під час чинності попередньої норми права, проте настають після набрання чинності новою нормою права.

Водночас зміна правових норм і врегульованих ними суспільних відносин не завжди збігаються. У певних випадках після скасування нормативного акта має місце його застосування компетентними органами до тих відносин, які виникли до втрати ним чинності та продовжують існувати у подальшому. Такі правовідносини є триваючими. При цьому триваючі правовідносини повинні виникнути під час дії норми права, що їх регулює, та існувати після втрати нею чинності.

Стаття 40 закону № 3038-VI визначала зобов`язання замовника будівництва, який має намір забудови земельної ділянки, шляхом перерахування до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту, де здійснюється будівництво, у строк до прийняття об`єкта в експлуатацію. Прийняття об`єкта в експлуатацію є строком, з якого вважається, що забудовник порушує зазначені зобов`язання. Одночасно з прийняттям об`єкта в експлуатацію у відповідності із частиною другою статті 331 ЦК України забудовник стає власником забудованого об`єкта, а відтак і правовідносини забудови земельної ділянки припиняються.

Аналізуючи правову природу цих правовідносин, можна зробити висновок, що з моменту завершення будівництва та прийняття новозбудованого об`єкта в експлуатацію правовідносини забудови припиняються, а тому не можна вважати, що на них поширюються положення статті 40 Закону № 3038-VIпісля втрати нею чинності.

Крім того, пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» визначено, що ця норма права застосовується лише до договорів, які підписані до 1 січня 2020 року. Саме у цьому випадку правовідносини з оплати участі в інфраструктурі населеного пункту є триваючими та до них можуть застосовуватись положення норми права, що втратила чинність. Якщо ж договори під час дії цієї норми укладено не було, то немає підстав вважати, що такі правовідносини виникли та тривають…

Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдносин i їх юридичному змісту. Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Аналогічні правові висновки Великої Палати Верховного Суду викладені у постановахвід 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17, від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц, від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17.

Таким чином, замовник будівництва, який без достатньої правової підстави за рахунок власника земельних ділянок зберіг у себе кошти, які мав заплатити у вигляді пайового внеску у розвиток інфраструктури населеного пункту, зобов`язаний повернути ці кошти органу місцевого самоврядування на підставі частини першої статті 1212 ЦК України".

Враховуючи вищезазначені правові висновки, колегія суддів апеляційної інстанції виснує, що у зв`язку з відмовою (не укладенням) забудовником договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, права органу місцевого самоврядування на отримання коштів на розвиток інфраструктури населеного пункту є порушеними і в органу місцевого самоврядування виникає право вимагати стягнення коштів, обов`язок сплати яких був встановлений законом. Таким чином, замовник будівництва без достатньої правової підстави за рахунок органу місцевого самоврядування зберіг у себе кошти, які мав заплатити як пайовий внесок у розвиток інфраструктури населеного пункту, а отже, зобов`язаний повернути ці кошти на підставі частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України.

Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (ч.2 ст.1212 ЦК України).

Відносини щодо повернення безпідставно збережених коштів є кондикційними, в яких вина не має значення, важливим є лише факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Тобто, зобов`язання з повернення безпідставно набутого або збереженого майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна.

Отже, у разі порушення зобов`язання з боку замовника будівництва щодо участі у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту у правовідносинах, які виникли до внесення змін у законодавство щодо скасування обов`язку замовника будівництва укласти відповідний договір, орган місцевого самоврядування вправі звертатись з позовом до замовника будівництва про стягнення безпідставно збережених грошових коштів.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 20.07.2022 у справі №910/9548/21 дійшов висновку, що законодавець під час внесення змін до Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" (шляхом виключення статті 40 вказаного Закону на підставі Закону №132-IX) чітко визначив підстави та порядок пайової участі замовників будівництва у розвитку інфраструктури населеного пункту щодо об`єктів, будівництво яких було розпочато до внесення законодавчих змін, а саме:

"Разом з тим, абзацом першим пункту 2 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 132-IX визначено, що договори про сплату пайової участі, укладені до 1 січня 2020 року, є дійсними та продовжують свою дію до моменту їх повного виконання.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що законодавцем під час внесення змін до Закону № 3038-VI (шляхом виключення статті 40 вказаного Закону на підставі Закону № 132-IX) було чітко визначено підстави та порядок пайової участі замовників будівництва у розвитку інфраструктури населеного пункту щодо об`єктів, будівництво яких було розпочато до внесення законодавчих змін, а саме:

- договори пайової участі, укладені до 01.01.2020 на підставі вимог статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", залишались дійсними та підлягали до їх повного виконання і після виключення вказаної статті (абзац 1 пункту 2 Розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №132-IX). Тобто, істотні умови, зокрема щодо розміру пайової участі, строку сплати пайової участі, відповідальності сторін, які відповідно до закону підлягали врегулюванню у таких договорах, залишались незмінними;

- якщо станом на 01.01.2020 такі об`єкти не введені в експлуатацію і договори про сплату пайової участі не були укладені та, оскільки з 01.01.2020 встановлений статтею 40 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності обов`язок щодо перерахування замовником об`єкта будівництва до відповідного місцевого бюджету коштів пайової участі, як і обов`язок щодо укладення відповідного договору, перестав існувати, тому законодавець визначив нормативне регулювання таких правовідносин, зокрема, абзацом 2 пункту 2 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №132-IX.

Отже, розмір та порядок пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту без відповідної вказівки у законі не можуть по-новому визначатись нормами абзацу 2 пункту 2 Розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №132-IX, якщо відповідні істотні умови були визначені укладеним до 01.01.2020 договором про пайову участь, який згідно з абзацом 1 вказаного пункту розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №132-IX є дійсним і продовжує свою дію до моменту його повного виконання…

Системний аналіз зазначених норм та обставин дає підстави для висновку, що обов`язок замовника будівництва щодо звернення у 2020 році до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва виникає:

- для об`єктів, будівництво яких розпочато у попередні роки, якщо станом на 01.01.2020 вони не введені в експлуатацію і договори про сплату пайової участі не були укладені, - протягом 10 робочих днів після 01.01.2020;

- для об`єктів, будівництво яких розпочате у 2020 році, - протягом 10 робочих днів після початку такого будівництва.

Відтак колегія суддів Касаційного господарського суду вважає, що для об`єктів, будівництво яких розпочато раніше (однак які станом на 01.01.2020 не були введені в експлуатацію і якщо договори про сплату пайової участі до 01.01.2020 не були укладені) або будівництво яких розпочате у 2020 році, абзацом другим пункту 2 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 132-IX визначено обов`язок (за винятком передбачених підпунктом 2 цього абзацу випадків) щодо перерахування замовником об`єкта будівництва до відповідного місцевого бюджету пайової участі (коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту) до прийняття такого об`єкта в експлуатацію.

Такі висновки Верховного Суду у цій справі відповідають загальним принципам рівності та справедливості, є націленими на те, щоб замовник будівництва, який розпочав його до 01.01.2020 та добросовісно виконав встановлений законом (статтею 40 Закону № 3038-VI) обов`язок щодо пайової участі, був у однакових ринкових умовах із забудовником, який аналогічно розпочав будівництво у попередні роки до 01.01.2020, але до цієї дати такого обов`язку не виконав, можливо навіть свідомо затягуючи процес здачі об`єкта будівництва в експлуатацію до 01.01.2020 з метою уникнення сплати пайової участі".

Враховуючи сформовані правові висновки Верховного Суду та встановлені судом апеляційної інстанції обставини у даній справі, а саме: 13.09.2019 видано Обслуговуючому кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Перлина парку" дозвіл на будівництво; у період з 30.09.2019 по 30.04.2021 проводились будівельні роботи; 21.05.2021 об`єкт здано в експлуатацію; колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що місцевий господарський суд неправильно застосував норми матеріального права та не врахував вищезазначені правові висновки Верховного Суду, що є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, адже, як вже зазначалося, у замовника будівництва (Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Перлина парку") існував обов`язок звернутися у 2020 році до відповідного органу місцевого самоврядування (Вараської міської ради) із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва, будівництво якого розпочато у попередні роки (30.09.2019), оскільки станом на 01.01.2020 даний об`єкт не введено в експлуатацію і договір про сплату пайової участі не було укладено.

Щодо обрахунку розміру пайової участі, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне.

Так, відповідно до підпункту 1 пункту 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", визначено, що розмір пайової участі становить (якщо менший розмір не встановлено рішенням органу місцевого самоврядування, чинним на день набрання чинності цим Законом) для житлових будинків 2 відсотки вартості будівництва об`єкта, що розраховується відповідно до основних показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування.

У матеріалах справи відсутня інформація про наявність рішення органу місцевого самоврядування про менший розмір пайової участі. Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, про необхідність нарахування 2 відсотків вартості будівництва об`єкта, що розраховується відповідно до основних показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну житлову політику і політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування.

Водночас, суд апеляційної інстанції зауважує, що зазначена норма права не містить прямої вказівки станом на який саме момент слід розраховувати 2 відсотки вартості будівництва об`єкта: від показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджених центральним органом виконавчої влади станом на момент початку будівництва (30.09.2019, про що зауважує відповідач) чи станом на момент введення об`єкта в експлуатацію (21.05.2021, про що зауважує прокурор).

Так, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що в постанові Верховного Суду від 20.07.2022 у справі №910/9548/21 зауважено, що обов`язок замовника будівництва щодо звернення у 2020 році до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва виникає для об`єктів, будівництво яких розпочато у попередні роки, якщо станом на 01.01.2020 вони не введені в експлуатацію і договори про сплату пайової участі не були укладені, - протягом 10 робочих днів після 01.01.2020, тобто до 15.01.2020.

Отже, до 15.01.2020 Обслуговуючий кооператив "Житлово-будівельний кооператив "Перлина парку" повинен був подати заяву до Вараської міської ради про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва.

При цьому приписи Закону №132-IX надають можливість Обслуговуючому кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Перлина парку" сплатити розмір пайового внеску до дати прийняття об`єкта в експлуатацію і лише після настання цієї дати ефективним способом захисту порушених прав органів місцевого самоврядування є подання позову до замовників будівництва про стягнення безпідставно збережених коштів пайової участі на підставі статті 1212 ЦК України.

Зазначене не свідчить, що саме дата введеня об`єкта в експлуатацію є визначальною під час визначення розміру пайового внеску, який потрібно сплатити, адже забудовник в даній справі мав звернутися до органу місцевого самоврядування і отримати розрахунок суми, яку потрібно сплатити в строк до 15.01.2020.

Так, відповідно до наказу Міністерства розвитку громад та територій України №286 від 02.12.2019 (втратив чинність 26.06.2020) вартість 1 кв.м загальної площі квартир будинку (з урахуванням ПДВ), грн в Рівненському регіоні становить 12348 грн.

Враховуючи зазначене, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що до 15.01.2020 Обслуговуючий кооператив "Житлово-будівельний кооператив "Перлина парку" не звернувся до Вараської міської ради з заявою про укладення договору пайової участі, чим порушив приписи Закону №132-IX. Станом на 15.01.2020 вартість 1 кв. м. загальної площі квартир будинку (з урахуванням ПДВ) в Рівненському регіоні становить 12348 грн. Згідно даних сертифіката ІУ №15 від 21.05.2021 загальна площа квартир об`єкта будівництва становить 2081, 69 квадратних метрів. Отже, 12348 * 2801.69 кв.м. * 2% = 691 905, 36 грн сума, яка безпідставно збережена Обслуговуючим кооперативом "Житлово-будівельний кооператив "Перлина парку", не сплачена до 21.05.2021 та підлягає стягненню на користь Вараської міської ради.

У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно зі ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України, апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обгрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обгрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Горіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року).

Відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору підлягають віднесенню на відповідача пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Прокурором заявлено позов про стягнення безпідставно збережених коштів пайової участі в розмірі 772 650, 07 грн (100%), однак судом апеляційної інстанції частково задоволено позовні вимоги, з мотивів, викладених в мотивувальній частині даного судового рішення на суму 691 905, 36 грн (89,55%). Таким чином, сума судового збору за подання позовної заяви 9271, 80 грн (100%) та апеляційної скарги - 13 907, 70 грн підлягатиме стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог - 8307, 90 грн (89,55%) за подання позовної заяви та 12 454, 34 грн (89,55%) - за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 271, 272, 273, 275, 276, 277, 278, 279, 280, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу першого заступника керівника Рівненської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Рівненської області від 24.10.24 у справі № 918/627/24 - задоволити частково.

2. Скасувати рішення Господарського суду Рівненської області від 24.10.24 у справі №918/627/24 та ухвалити нове судове рішення:

2.1 Позов задоволити частково.

2.2. Стягнути з Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Перлина парку" (34403, Рівненська обл., місто Вараш, Промозона, буд. 55, ) на користь Вараської міської ради (34400, Рівненська обл., місто Вараш, Майдан Незалежності 1, ) в дохід місцевого бюджету Вараської міської територіальної громади безпідставно збережених коштів пайової участі в розмірі 691 905 грн 36 коп.

2.3. Стягнути з Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Перлина парку" (34403, Рівненська обл., місто Вараш, Промозона, буд. 55, ) на користь Рівненської обласної прокуратури (р/р НА0015371, МФО 820172, , банк одержувач Державна казначейська служба України, м. Київ, код класифікації видатків бюджету 2800) витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви в розмірі 8302 грн 90 коп.

2.4 У решті позовних вимог відмовити.

3. Стягнути з Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Перлина парку" (34403, Рівненська обл., місто Вараш, Промозона, буд. 55, ) на користь Рівненської обласної прокуратури (р/р НА0015371, МФО 820172, , банк одержувач Державна казначейська служба України, м. Київ, код класифікації видатків бюджету 2800) витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 12 454 грн 34 коп.

4. Господарському суду Рівненської області видати відповідні накази.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду, окрім випадків, визначених ст.ст. 287-291 ГПК України.

6. Справу №918/627/24 повернути до Господарського суду Рівненської області.

Повний текст постанови складений "11" березня 2025 р.

Головуючий суддя Розізнана І.В.

Суддя Грязнов В.В.

Суддя Павлюк І.Ю.