СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2025 року м. Харків Справа № 922/3419/24

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Здоровко Л.М., суддя Лакіза В.В., суддя Мартюхіна Н.О.

без участі представників сторін,

розглянувши у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Корбаня В.В. (вх.№3088Х/2) на рішення Господарського суду Харківської області від 02.12.2024, ухвалене у приміщенні Господарського суду Харківської області суддею Калантай М.В., дата складання повного тексту рішення - 02.12.2024, у справі №922/3419/24

за позовом Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, м. Харків,

до фізичної особи-підприємця Корбаня Володимира Вікторовича, м. Харків,

про стягнення 100 926, 27грн

ВСТАНОВИВ:

Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом до фізичної особи-підприємця Корбаня В.В. про стягнення 100 926, 27грн, з яких: 87 143, 41грн заборгованості з орендної плати, 13 782, 86грн пені.

Позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язань щодо внесення орендної плати та пені за договором оренди №7039 від 04.03.2019 за період 21.02.2020-01.06.2022.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 02.12.2024 позов задоволено частково; стягнуто з фізичної особи-підприємця Корбаня Володимира Вікторовича на користь Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради 84 069, 27грн заборгованості з орендної плати, 13 659, 90грн пені, 2 345, 66грн судового збору; в іншій частині позову відмовлено.

Рішення місцевого господарського суду мотивовано тим, що відповідачем не надано суду та в матеріалах справи відсутні докази повного та своєчасного внесення орендної плати за договором.

Поряд з цим, суд першої інстанції вважає необґрунтованим включення до складу заборгованості відповідача суми орендної плати, нарахованої за період з 01.02.2022 по 23.02.2022, розмір якої відповідно до наданого позивачем розрахунку становить 3 074, 14грн. Враховуючи, що позивач необґрунтовано здійснив нарахування орендної плати за лютий 2022 року (з 01.02.2022 по 23.02.2022), відповідно, суд першої інстанції дійшов висновку, що вимога про стягнення з відповідача суми пені за несвоєчасне внесення даного орендного платежу, розмір якої відповідно до наданого позивачем розрахунку становить 122, 96грн, також заявлена ним безпідставно.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, відповідач звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 02.12.2024 в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову повністю.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що він не міг користуватись у своїй господарській діяльності орендованим майном під час дії карантину.

Крім того, апелянт зазначає, що з 01.02.2022 до 01.01.2023 був звільнений від сплати орендних платежів, у зв`язку із введенням воєнного стану.

Апелянт також повідомив суд, що орієнтовний розмір витрат, які складаються із витрат на професійну правничу допомогу, пов`язаних з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, складає 15 000, 00грн.

Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що у даному випадку апелянтом було подано апеляційну скаргу на рішення господарського суду у справі з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, за таких підстав, відповідно до частини 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Крім того, дана справа не відноситься до категорії справ, зазначених у частині 4 статті 247 Господарського процесуального кодексу України, що не можуть бути розглянуті у порядку спрощеного провадження.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 08.01.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця Корбаня В.В. на рішення Господарського суду Харківської області від 02.12.2024 у справі №922/3419/24; постановлено здійснити розгляд апеляційної скарги фізичної особи-підприємця Корбаня В.В. на рішення Господарського суду Харківської області від 02.12.2024 у справі №922/3419/24 у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи; встановлено позивачу строк до 03.02.2025 для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами їх надсилання апелянту; встановлено учасникам справи строк до 03.02.2025 для подання заяв і клопотань.

Копії ухвали апеляційного господарського суду про відкриття апеляційного провадження вручені позивачу та представнику відповідача у справі у підсистемі "Електронний суд", користувачами якої вони є.

Поштовий конверт з копією ухвали Східного апеляційного господарського суду від 08.01.2025, що був надісланий на адресу відповідача повернувся до суду з відміткою підприємства поштового зв`язку "адресат відсутній".

Верховний Суд неодноразово висловлював (підтримував) позицію, за якою листи, що повернулися з відмітками: "адресат відсутній, за закінченням терміну зберігання або інші причини, є належно врученими, за умови, що їх було направлено на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (щодо юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців) або на адресу місця реєстрації (щодо фізичних осіб) чи на адресу, самостійно зазначену стороною як адреса для листування.

Відповідно до частин 3, 7 статті 120 Господарського процесуального кодексу України, виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Отже, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

30.01.2025 від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, зазначає, що за період дії карантину з 12.03.2020 до 30.06.2023 на діяльність відповідача не поширювались будь-які заборони, що свідчить про безпідставність та необґрунтованість висновків про ненарахування та несплати орендної плати за договором оренди комунального майна протягом дії карантину відповідно до підпункту 6 пункту 2 Розділу ІІ Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)".

Крім того, позивач зазначає, що діяльність відповідача здійснювалась впродовж дії карантину, що додатково свідчить про відсутність правових підстав для безоплатного користування орендованим майном.

Щодо періоду з 01.02.2022 по 23.02.2022 зазначає, що позивачу було відмовлено у задоволенні позовних вимог за вказаний період.

З огляду на викладене, просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Заяв і клопотань від учасників справи не надійшло.

Дослідивши матеріали справи, які суд визнає достатніми для розгляду апеляційної скарги у спрощеному провадженні, викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта та доводи позивача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Як встановлено місцевим господарським судом, 04 березня 2019 року між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, як орендодавцем, та фізичною особою-підприємцем Корбань Володимиром Вікторовичем, як орендарем, укладено договір оренди нерухомого майна №7039 (надалі - Договір).

Предметом зазначеного Договору відповідно до пункту 1.1. є строкове платне користування майном, яке належить до комунальної власності територіальної громади м. Харкова, а саме: нежитлове приміщення №12 та частина нежитлового приміщення №15 у підземному підвуличному пішохідному переході біля ст. м. "Історичний музей" загальною площею 7, 80кв.м, яке належить до комунальної власності територіальної громади м. Харкова, розташоване за адресою: м. Харків, м-н Конституції, 17-М та знаходиться на балансі КП "Підземне місто" (далі - Балансоутримувач).

Пунктом 2.1 Договору передбачено, що набуття орендарем права користування майном настає після підписання сторонами цього Договору та акта приймання-передачі майна.

Об`єкт оренди, визначений Договором, був переданий Орендодавцем Орендареві згідно акта приймання-передачі від 04 березня 2019 року.

Відповідно до пункту 3.1 Договору, вартість об`єкта оренди визначається на підставі висновку про вартість майна і становить 623 600, 00грн станом на 18.10.2018.

Згідно з пунктом 3.2 Договору, орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати за майно територіальної громади м. Харкова та пропорції її розподілу (далі - Методика) / Додаток №2 до Положення про оренду манна територіальної громади м. Харкова, затвердженого рішенням сесії Харківської міської ради 7 скликання №755/17 від 20.09.2017.

Базова орендна плата становить 4 385, 99грн без ПДВ за лютий 2019 року.

Ставка орендної плати становить 8% (вісім відсотків).

Пунктом 10 Методики передбачено, що: "перед розрахунком орендної плати за перший місяць оренди чи після перегляду розміру орендної плати визначається розмір орендної плати за базовий місяць розрахунку за такою формулою:

Опл.міс = (Опл./12) х Ід.о х Ім,

де Опл.міс - розмір орендної плати за місяць, грн.;

Опл - розмір річної орендної плати, визначений за цією Методикою, грн.;

Ід.о - індекс інфляції за період з дати проведення незалежної або стандартизованої оцінки до базового місяця розрахунку орендної плати;

Ім - індекс інфляції за базовий місяць розрахунку орендної плати.

Розмір орендної плати за перший місяць оренди визначається шляхом коригування розміру орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції за період з першого числа наступного за базовим місяця до останнього числа першого місяця оренди".

В той же час, розмір річної орендної плати визначається відповідно до положень пункту 7 Методики, згідно якого: "у разі оренди нерухомого майна (крім оренди нерухомого майна фізичними та юридичними особами, зазначеними у пункті 8 цієї Методики) розмір річної орендної плати визначається за формулою:

Опл = (Вп х Сор)/100;

де Опл - розмір річної орендної плати, грн.;

Вп - вартість орендованого майна, визначена шляхом проведення незалежної оцінки, грн.;

Сор - орендна ставка, визначена згідно з додатком 2 до Методики.

Незалежна оцінка вартості об`єкта оренди повинна враховувати його місцезнаходження і забезпеченість інженерними мережами. Результати незалежної оцінки є чинними протягом 6 місяців від дня її проведення, якщо інший термін не передбачено у звіті з незалежної оцінки".

Відповідно до пунктів 3.3, 3.4 Договору, нарахування орендної плати починається з дати підписання акта приймання передачі. Нарахування орендної плати та пені припиняється з дати підписання приймання-передачі Майна або з моменту розірвання Договору відповідно до пункту 10.6.

За умовами пунктів 3.5, 3.6 Договору, орендна плата за орендоване майно сплачується Орендарем щомісяця за попередній місяць до 20-го числа поточного місяця. Розмір орендної плати за кожний місяць визначається шляхом коригування Орендарем розміру орендної плати за минулий місяць на індекс інфляції за поточний місяць і сплачується ним самостійно. Орендар сплачує орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

Відповідно до пункту 10.1. Договору, він діє з 04.03.2019 до 04.02.2022.

Водночас, згідно з пунктом 10.5 Договору, у разі відсутності заяви однієї зі сторін про припинення або зміну Договору протягом 30 днів після закінчення його строку Договір вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах.

Докази направлення сторонами заяв про припинення Договору в матеріалах справи відсутні, а тому його слід вважати пролонгованим у вищевказаному порядку.

Крім того, як зазначає позивач у позові, Договір продовжено без проведення аукціону, оскільки його укладено та продовжено вперше, а строк Договору становить менше п`яти років, згідно з частиною 2 статті 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Як вбачається з наданих позивачем відомостей щодо оплат за Договором та розрахунку заборгованості, відповідачем належним чином не було виконано обов`язки зі сплати орендних платежів у строки, порядку та розмірі, встановлених Договором.

Так, відповідачем двічі було внесено орендну плату, а саме:

- 04.03.2019 в розмірі 31 180, 53грн (внаслідок чого у нього виникла переплата, яка враховувалася позивачем за період з березня по грудень 2019 року та частково за січень 2020 року);

- 12.11.2021 в розмірі 3 553, 27грн (відповідно до пункту 3.11 Договору дана сума була віднесена на погашення нарахованої суми пені).

Таким чином, починаючи з січня 2020 року (строк сплати до 20.02.2020) відповідач вносив орендну плату не в повному обсязі та з порушенням встановлених Договором строків.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що за період з січня 2020 року по лютий 2022 року у відповідача виникла заборгованість в розмірі 87 143, 41грн.

При цьому, згідно з поясненнями позивача, наведеними у відповіді на відзив, орендна плата за лютий 2022 року у відповідності з рішенням Харківської міської ради №496/23 від 01.12.2023 була нарахована лише за період з 01.02.2022 по 23.02.2022.

Пунктом 3.10 Договору передбачено, що орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, стягується на користь Орендодавця з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожний день прострочення (включаючи день проплати).

Відповідно до пункту 7.3. Договору, у разі прострочення Орендарем виконання зобов`язання щодо сплати орендної плати в повному обсязі чи частково нарахування та стягнення пені проводиться до моменту сплати основної суми боргу у встановленому пунктом 3.10 Договору порядку незалежно від строку та моменту, коли зобов`язання повинно було бути виконано.

У зв`язку з допущеним відповідачем порушенням строків сплати орендної плати за період з січня 2020 року по лютий 2022 року, позивач нарахував суму пені в розмірі 13 782, 86грн за період з 21.02.2020 (дата початку прострочення з внесення орендної плати за січень 2020 року) по 01.06.2022.

Докази погашення відповідачем вищевказаних сум заборгованості з орендної плати та пені в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи вищевикладені обставини, посилаючись на невиконання відповідачем своїх договірних зобов`язань, позивач звернувся до місцевого господарського суду з даним позовом, у якому просить стягнути з відповідача на свою користь 87 143, 41грн заборгованості з орендної плати та 13 782, 86грн пені.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд апеляційної інстанції виходить з такого.

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Спірні правовідносини виникли між сторонами у справі у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем як орендарем своїх зобов`язань за договором оренди щодо своєчасної та у повному обсязі оплати орендних платежів.

За своєю правовою природою договір оренди №7039 від 04.03.2019 є договором найму (оренди), згідно з яким за приписами статті 759 Цивільного кодексу України, наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Частиною 1 статті 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (у редакції, що діяла на момент укладення договору) регламентовано, що орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Частиною 3 статті 18 Законом України "Про оренду державного та комунального майна" визначений обов`язок орендаря вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.

Зазначене також кореспондується з частиною 1 статті 762 Цивільного кодексу України.

Як зазначає апелянт, він не міг користуватись у своїй господарській діяльності орендованим майном під час дії карантину, відтак, вважає безпідставним нарахування орендної плати за період з 12.03.2020.

Судова колегія зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" від 11.03.2020 №211 установлено з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України карантин.

Зазначеною постановою в редакції постанови Кабінету Міністрів України №255 від 02.04.2020, зокрема, була передбачена заборона до 24 квітня 2020 року роботи суб`єктів господарювання, яка передбачає приймання відвідувачів, зокрема закладів громадського харчування (ресторанів, кафе тощо), торговельно-розважальних центрів, інших закладів розважальної діяльності, фітнес-центрів, закладів культури, торговельного і побутового обслуговування населення, крім, зокрема торгівлі продуктами харчування, пальним, засобами гігієни, лікарськими засобами та виробами медичного призначення, ветеринарними препаратами, кормами, пестицидами та агрохімікатами, насінням і садивним матеріалом, засобами зв`язку за умови забезпечення відповідного персоналу засобами індивідуального захисту, а також дотримання відповідних санітарних та протиепідемічних заходів.

У редакції постанови Кабінету Міністрів України від 22.04.2020 №291 та 04.05.2020 №343 заборонена робота суб`єктів господарювання, яка передбачає приймання відвідувачів, зокрема закладів громадського харчування (ресторанів, кафе тощо), торговельно-розважальних центрів, інших закладів розважальної діяльності, фітнес-центрів, закладів культури, крім, зокрема торговельного (виключно в магазинах, зокрема магазинах, що розташовані у торговельно-розважальних центрах) і побутового обслуговування населення за умови забезпечення персоналу (зокрема захист обличчя та очей) та відвідувачів засобами індивідуального захисту, зокрема респіраторами або захисними масками, у тому числі виготовленими самостійно, перебування в приміщенні не більше одного відвідувача на 10 кв. метрів торговельної площі, а також дотримання інших санітарних та протиепідемічних заходів.

У подальшому постановою Кабінету Міністрів України №392 від 20.05.2020 продовжено на всій території карантин. Будь-які заборони, що були передбачені постановою №211, у постанові №392 не встановлено.

У подальшому постановами Кабінету Міністрів України №641 від 22.07.2020, №1236 від 09.12.2020 заборона приймання відвідувачів закладами торговельного і побутового обслуговування населення стосувалось регіонів, на яких встановлено "помаранчевий" або "червоний" рівень епідемічної небезпеки поширення COVID-19.

Проте, з урахуванням винятків, відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, що він не міг здійснювати господарську діяльність.

Відповідно до пункту 1.2. Договору, майно передається в оренду з метою використання: розміщення торговельного об`єкту з продажу продовольчих товарів, крім товарів підакцизної групи.

При цьому, судова колегія зазначає, що запровадження Кабінетом Міністрів України обмежувальних заходів під час карантину (у тому числі заборона роботи, яка передбачає приймання відвідувачів) само по собі не свідчить про принципову неможливість використання відповідачем орендованого майна у розумінні частини 6 статті 762 Цивільного кодексу України.

Відповідач не довів повного припинення ним господарської діяльності у період карантину, у тому числі внаслідок відсутності доступу до майна, і неможливості користуватися ним.

Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, видами економічної діяльності відповідача є: надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого майна (основний), комплексне обслуговування об`єктів, управління нерухомим майном за винагороду або на основі контракту, діяльність у сфері права, консультування з питань комерційної діяльності й керування, дослідження кон`юктури ринку та виявлення громадської думки, інша професійна, наукова та технічна діяльність.

Відповідач також не вчинив дій, спрямованих на повернення орендованого майна внаслідок припинення господарської діяльності.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає обґрунтованими доводи позивача, що за період дії карантину з 12.03.2020 по 30.06.2023 відповідачем не доведено, що на нього поширювались заборони, що свідчить про безпідставність його доводів про несплату орендної плати за договором оренди протягом дії карантину.

Судова колегія відхиляє доводи апелянта, що з 01.02.2022 до 01.01.2023 він був звільнений від сплати орендних платежів, у зв`язку із введенням воєнного стану, оскільки з 24.02.2022 позивач не нараховував відповідачу орендну плату у відповідності з рішенням Харківської міської ради №496/23 від 01.12.2023.

А судом першої інстанції відмовлено позивачу у задоволенні позовних вимог про стягнення орендної плати та пені за період з 01.02.2022 по 23.02.2022, зважаючи на положення підпункту 1-1 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України №634 від 27.05.2022 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 07.05.2024 №512), яким орендарів державного та комунального майна, що розташоване на території Харківської міської територіальної громади, звільнено від нарахування орендної плати на період з 01.02.2022 (перше число місяця, з якого Харківська міська територіальна громада перебувала в статусі території активних бойових дій) по 01.01.2023 (по перше число, що настає через три місяці після дати завершення бойових дій або тимчасової окупації на відповідній території).

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості з орендної плати за період з січня 2020 року по січень 2022 року в розмірі 84 069, 27грн підлягають задоволенню.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідно до умов пункту 3.10 Договору, позивач здійснив нарахування відповідачу 13 782, 86грн пені за період з 21.02.2020 (дата початку прострочення з внесення орендної плати за січень 2020 року) по 01.06.2022.

Перевіривши розрахунок вищевказаної суми, суд визнав його арифметично вірним. У той же час, позивач необґрунтовано здійснив нарахування орендної плати за лютий 2022 року (з 01.02.2022 по 23.02.2022), відтак, вимога про стягнення з відповідача суми пені за несвоєчасне внесення даного орендного платежу, розмір якої відповідно до наданого позивачем розрахунку становить 122, 96грн, також заявлена ним безпідставно.

Відтак, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, є позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача пені в розмірі 13 659, 90грн.

З огляду на викладене, враховуючи, що місцевий господарський суд забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження усіх фактичних обставин, що мають значення для справи, та дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, а доводи апелянта не є підставою для скасування рішення суду, прийнятого з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Корбаня В.В. слід залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Харківської області від 02.12.2024 у справі №922/3419/24 без змін.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати апелянта зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги та витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги адвоката, покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 129, 256, 269-270, 273, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Корбаня В.В. залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 02.12.2024 у справі №922/3419/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя Л.М. Здоровко

Суддя В.В. Лакіза

Суддя Н.О. Мартюхіна