ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2025 Справа № 914/188/23

Господарським судом Львівської області в складі судді Бортник О. Ю. за участі секретаря судового засідання Свистуна П.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом: Заступника керівника Франківської окружної прокуратури міста Львова Львівської області, м. Львів, в інтересах держави

до відповідача 1: Львівської міської ради, м. Львів,

до відповідача 2: Обслуговуючого кооперативу «Гаражно-будівельний кооператив «Львів-автокар», м. Львів-Винники,

про визнання недійсними рішень, скасування державної реєстрації права власності

За участі представників:

від прокуратури: Леонтьєва Н.Т. - прокурор,

від відповідача 1: Гордєєва О.В. - представник,

від відповідача 2: Юнко М.В. - адвокат.

Суть спору: Заступник керівника Франківської окружної прокуратури міста Львова Львівської області звернувся до Господарського суду Львівської області з позовом в інтересах держави до Львівської міської ради, м. Львів, та Обслуговуючого кооперативу «Гаражно-будівельний кооператив «Львів-автокар», м. Львів-Винники, про визнання недійсним рішення Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області № 4839 від 12.11.2020 р «Про передачу у власність ОК «Гаражно-будівельний кооператив «Львів-автокар» земельної ділянки»; визнання недійсним рішення Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області № 4842 від 12.11.2020 «Про передачу у власність ОК «Гаражно-будівельний кооператив «Львів-автокар» земельної ділянки»; скасування державної реєстрації права власності Обслуговуючого кооперативу «Гаражно-будівельний кооператив «Львів-автокар», м. Львів-Винники, на земельну ділянку з кадастровим номером № :11:016:0085, площею 0,198 га, номер запису про право власності/довірчої власності: 41554005.

Стислий виклад позиції заступника керівника Франківської окружної прокуратури міста Львова.

Заступник прокурора окружної прокуратури стверджує, що спірними рішеннями Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області, правонаступником якої є Львівська міська рада, незаконно передано у власність відповідача 2 земельні ділянки з кадастровими номерами :11:016:0040 та :11:016:0041 для будівництва та обслуговування гаражів.

Згідно з відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ці земельні ділянки об`єднано і 14.04.2021 зареєстровано за ОК «ГБК «Львів-автокар» право власності на земельну ділянку за кадастровим № :11:016:0085, площею 0, 198 га на підставі заяви № 44, посвідченої 04.02.2021 приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Глод А.Р. та рішень Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області №№ 4839, 4842 від 12.11.2020.

Спірні рішення та державну реєстрацію права власності відповідача 2 на земельну ділянку з кадастровим номером :11:016:0085, площею 0, 198 га прокуратура вважає незаконними й такими, що порушують права та інтереси держави й територіальної громади з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Згідно з ч.1 ст. 134 Земельного кодексу України, земельні ділянки державної чи комунальної власності продаються або передаються в користування (оренду, суперфіцій, емфітевзис) окремими лотами на конкурентних засадах (на земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Крім цього, в силу норм ст. 41 Земельного кодексу України, гаражно-будівельним кооперативам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування земельні ділянки для гаражного будівництва передаються безоплатно у власність або надаються в оренду у розмірі, який встановлюється відповідно до затвердженої містобудівної документації.

Спірні земельні ділянки, які об`єднано у земельну ділянку з кадастровим номером :11:016:0085, розташовані, відповідно до генерального плану міста Львова, в межах території багатоповерхової житлової забудови, в межах функціональної зони Ж-4 (зона багатоквартирної житлової забудови).

У межі діючого генплану с. Рясне-Руська Яворівського району спірна земельна ділянка не входила, план зонування та детальний план цієї території с. Рясне-Руська розроблений не був.

Згідно з приписами ст. 41 ЗК України гаражно-будівельним кооперативам, в порядку ст. 41 Земельного кодексу України, земельні ділянки можуть надаватись лише для гаражного будівництва і лише з цільовим призначенням землі житлової та громадської забудови.

Проте спірними рішеннями відповідачу 2 надано у власність для будівництва та обслуговування гаражів земельні ділянки з земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення, яким присвоєно код КВЦПЗ 12.04 для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства. Вказане, на думку прокуратури, суперечить ст. 41 Земельного кодексу України.

Засновниками відповідача 2 є три фізичні особи, відповідач 2 є обслуговуючим кооперативом. Приписи ст. 41 ЗК України дають підстави для висновку, що безоплатно у власність земельні ділянки передаються гаражно-будівельним кооперативам. Таке передання повинно бути обумовлене виключними цілями, що випливають із змісту діяльності гаражно-будівельного кооперативу - задоволення потреб його членів та конкретного напрямку його діяльності. Відповідач 2 мав довести та обґрунтувати, а орган, що здійснює розпорядження земельною ділянкою, перевірити наявність чи відсутність обставин, які підтверджують потребу членів гаражно-будівельного кооперативу у виділенні їм земельної ділянки відповідної площі для задоволення їх мінімальних потреб у забезпеченні місця для зберігання транспортного засобу (гараж). Документація із землеустрою мала містити й належне обґрунтування щодо необхідності виділення членам кооперативу відповідних земельних ділянок відповідної площі. З цього питання заступник керівника окружної прокуратури посилається також на висновки Верховного Суду, які викладено у його постанові від 30.05.2018 р. у справі № 910/9373/17.

Прокурор вважає, що при визначенні розміру земельної ділянки, яка безоплатно передається для здійснення гаражного будівництва з розрахунку на 1 члена кооперативу, варто виходити з приписів ст. 121 ЗК України. відповідно до цієї правової норми, «норма безоплатної приватизації землі на 1 особу для будівництва індивідуальних гаражів становить - не більше 0,01 гектара».

Прокурор вважає безоплатне виділення обслуговуючому кооперативу, членами якого є троє громадян України, 0,198 га землі таким, що не є співрозмірним із розмірами Рясне-Руської сільської ради та тією обставиною, що цією радою загалом безоплатно передано у власність гаражно-будівельним кооперативам понад 60 га земель.

Щодо обраного способу захисту права прокурор посилається на норми ст. ст. 16, 393 ЦК України, ст.ст. 152, 155 ЗК України та п. 7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ».

В силу ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, визнання недійсними або скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, відповідні права припиняються.

Прокурор посилається на неможливість безоплатної передачі права власності на земельну ділянку поза конкурсом, всупереч положенням чинного законодавства України.

Прокурор вважає, що визнання недійсними рішень органу місцевого самоврядування, якими відчужено земельну ділянку, скасування державної реєстрації речового права щодо незаконно відчуженої земельної ділянки, переслідує легітимну мету - здійснення контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів усього суспільства.

На думку прокуратури, повноваження Рясне-Руської сільської ради закінчились, а її правонаступником стала Львівська міська рада. Прокурор залучив Львівську міську раду до участі у справі в якості відповідача 1, оскільки вона є правонаступником Рясне-Руської сільської ради.

Стислий виклад заперечень відповідача 2 проти позову.

Відповідач 2 у відзиві (том справи 2, а.с. 1-12) позовні вимоги не визнає, вважає, що органом, який уповноважений здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, є орган місцевого самоврядування. Прокуратура позбавила орган місцевого самоврядування можливості відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави шляхом звернення з позовом до суду.

Позов пред`явлено у даній справі державою до неї самої, позивач та відповідач не можуть збігатися, оскільки такий збіг унеможливлює наявність спору. При цьому відповідач 2 посилається на висновки Великої Палати Верховного Суду, які викладено у постанові від 05.10.2022 р. у справі № 826/3115/17.

Крім цього відповідач 2 зазначає, що заступник керівника окружного органу прокуратури м. Львова не уповноважений підписувати позовні заяви від імені керівника прокуратури.

Наявність у заступника керівника відповідних повноважень у Регламенті не є самостійною підставою для підписання ним позовної заяви від імені окружної прокуратури, оскільки суперечить нормам ст. 13 Закону України «Про прокуратуру».

Відповідь прокуратури на відзив (том справи 2, а.с. 29-39).

Щодо права прокуратури звертатися до суду в інтересах держави прокурор посилається на висновки Верховного Суду, які викладено у його постановах у справах № № 5023/10655/11, № 915/478/18, № 587/430/16-ц, № 761/3884/18, № 922/1441/19, № 926/1111/15.

Прокурор також наводить висновки Верховного Суду, які викладено у його постанові від 07.11.2018 р. у справі № 916/749/17. Відповідно до вказаних висновків, правомірним є захист інтересів територіальної громади, у разі прийняття органом місцевого самоврядування рішення, яке є незаконним та порушує інтереси держави в особі територіальної громади, шляхом звернення прокурора з позовом до суду та визначенням ради відповідачем, оскільки іншого органу місцевого самоврядування, який би міг здійснити захист інтересів держави в особі територіальної громади, не існує.

Вказана ситуація є виключним випадком, коли прокурор має не тільки право, але і обов`язок, звернутися до суду для захисту інтересів держави.

Прокурор вважає, що за таких обставин прокуратура не мала обов`язку повідомляти відповідача 1 в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» про наявне чи потенційне порушення інтересів держави та про звернення до суду. На думку прокуратури, саме орган місцевого самоврядування, правонаступником якого є відповідач 1, допустив порушення у спірному матеріальному правовідношенні, оскільки прийняв спірне рішення. Цей орган не може бути позивачем, в особі якого прокуратура мала б звернутись до суду.

Прокуратура стверджує, що в силу приписів ст. 5, ст. 15 та ст. 24 Закону України «Про прокуратуру» перший заступник керівника та заступник керівника окружної прокуратури мають право подавати позовні заяви в порядку, у тому числі й господарського судочинства.

Письмові пояснення відповідача 2 (том справи 2, а.с. 184-199, том справи 3, а.с. 120-127, том справи 3, а.с. 258-267).

Відповідач 2 стверджує, що спірна земельна ділянка не належала до земель м. Львова. Вказане підтверджується постановою апеляційного суду у справі № 813/479/17 від 15.02.2018 р.

Постановою Верховного Суду у цій справі від 19.08.2021 р. встановлено, що з 1996 року зміни межі Рясне-Руської сільської ради та міста Львова не було, уповноважений орган рішення про зміну меж цих населених пунктів не приймав.

Відповідно до ухвали Львівської міської ради № 4657 від 21.05.2015 р., Правил зонування території м. Львова спірна земельна ділянка належить до зони багатоповерхової житлової забудови.

Відповідач 2 вважає, що відповідно до ст. 17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у разі, якщо територія територіальної громади не обмежується територією одного населеного пункту, генеральні плани населених пунктів у межах такої громади розробляються у складі комплексного плану або включаються до нього як складові відповідно до статті 16-1 цього Закону. Строк дії генерального плану населеного пункту не обмежується.

Генплан с. Рясне-Руська до матеріалів справи прокурором не додано.

Прокуратура безпідставно ототожнює гаражно-будівельний кооператив з обслуговуючим кооперативом, яким є Відповідач 2. В силу п. 1.6. Статуту відповідач 2 за своєю організаційно-правовою формою належить до обслуговуючих кооперативів.

Прокуратура безпідставно посилається на висновки Верховного Суду, які викладено у його постановах у справі № 910/9373/17 та у постанові «від 17.06.2014 р. без вказання номеру справи», оскільки правовідносини у цих справах тау справі № 914/188/23 не є подібними.

Норми ЗК України не обмежують права обслуговуючих кооперативів на отримання земельних ділянок та не містять вимог щодо обґрунтувань (розрахунку) площ таких земельних ділянок.

Відповідач 2 вважає, що Львівська міська рада не є правонаступником Рясне-Руської сільської ради. На обґрунтування цієї обставини відповідач 2 посилається на висновки судів у справах № 640/15962/20 та 640/14698/20.

При прийнятті ухвали № 6 від 29.12.2020 р., на яку посилається прокуратура, Львівська міська рада керувалась розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12.06.2020 р. № 718-р, яке скасоване рішенням суду в частині включення Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області до складу Львівської ОТГ з адміністративним центром у місті Львів. З огляду на вкладене, відповідач 2 робить висновок, що згадана ухвала № 6 від 29.12.2020 р. втратила чинність у цій частині.

За таких обставин відповідач 2 вважає, що провадження у справі підлягає закриттю.

На думку відповідача 2, у даному спорі відсутній інтерес держави, оскільки «в результаті задоволення позову окружна прокуратура не одержує ніякого конкретного матеріального чи нематеріального блага. У результаті задоволення позову у справі благо отримає територіальна громада, а не держава».

Подаючи позов у справі, прокуратура «здійснює захист інтересів територіальної громади, а не держави».

«… без відповідного делегування повноважень з боку міської ради органи прокуратури не мають повноважень на пред`явлення від імені територіальної громади в особі відповідної міської ради позовів».

Відповідач 2 стверджує, що органом, який уповноважений здійснювати функції захисту інтересів Львівської міської ради у спірних правовідносинах є виконавчі органи Львівської міської ради (Департамент містобудування Львівської міської ради) в силу Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель».

Відповідач 2 цитує суду висновки Верховного Суду та Київського окружного адміністративного суду у справі № 640/15962 та вкотре зазначає про необхідність закриття провадження у справі.

У поясненнях від 19.02.2025 р. відповідач 2 наполягає на тому, що позивач та відповідач у справі збігаються в одній особі і такий збіг унеможливлює наявність спору.

Львівська міська рада не є правонаступником Рясне-Руської сільської ради.

Правові норми ЦК України, ГК України, Закону України «Про кооперацію» та Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» не обмежують права обслуговуючого кооперативу на отримання земельних ділянок та не вимагають необхідності обґрунтування площ.

Відповідач 2 вважає, що прокуратурою обрано неналежний спосіб захисту, оскільки рішення органу державної влади виконане і задоволення позовної вимоги про визнання його недійсним не призводить до відновлення прав позивача.

Пояснення прокуратури від 11.05.2023 р. (том справи 3, а.с. 3-10).

Прокуратура стверджує, що формування спірної земельної ділянки та надання її у власність Рясне-Руської сільської ради здійснювалось відповідно до Генерального плану міста Львова та детального плану території Залізничного району м. Львова.

На момент прийняття спірного рішення існував Генеральний план села Рясне-Руська, затверджений у 2018 р., зміни до якого не вносились.

У документах, на які посилається відповідач 2, гаражного будівництва не передбачено, а гостьові (тимчасові) автостоянки та об`єкти і будівлі інженерної інфраструктури не є гаражним будівництвом.

Будівництво гаражів на спірній земельній ділянці не належить до допустимого виду забудови цієї земельної ділянки.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

Позовна заява залишалась судом без руху. У зв`язку з усуненням недоліків позовної заяви ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Підготовче засідання у справі відкладалось, строк підготовчого провадження у справі продовжувався з підстав, зазначених в наявних у матеріалах справи ухвалах суду. Ухвалою суду від 27.03.2023р. відмовлено у задоволенні клопотань відповідача-2 про продовження строку на подання відзиву на позовну заяву, оскільки такий не пропущено, та залишено без розгляду клопотання відповідача-2 від 20.02.2023р, про залишення позовної заяви без руху.

Ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу № 914/188/23 до судового розгляду по суті. Цією ж ухвалою розгляд клопотання відповідача-2 від 02.05.2023р. та заяв про закриття провадження у справі від 02.05.2023р. та від 26.05.2023р. відкладено та ухвалено розглянути їх на стадії розгляду справи по суті.

Судове засідання з розгляду справи по суті відкладалось, провадження у справі зупинялось та поновлялось, в судовому засіданні судом оголошувались перерви з підстав, зазначених в наявних у матеріалах справи ухвалах суду, в тому числі протокольних.

Ухвалою суду у задоволенні клопотань Обслуговуючого кооперативу «Гаражно-будівельний кооператив «Львів-автокар» про закриття провадження у справі, які викладено у відзиві на позовну заяву від 08.02.2023р. (Вхідн. № 3546/23 від 13.02.2023р.), у письмових поясненнях від 11.04.2023р. (Вхідн. № 9129/23 від 12.04.23р.), у письмових поясненнях, доводах та міркуваннях у справі від 16.09.2024р. (Вх. № 22480/24 від 16.09.2024р.), у доводах та міркуваннях до заяви про закриття провадження від 09.10.2024р. (Вхідн. № 24540/24 від 09.10.2024р.) та у задоволенні заяв про закриття провадження від 26.05.2023р. (Вх. № 13328/23 від 29.05.2023р.), від 02.05.2023р. (Вх. № 13325/23 від 29.05.2023р.) відмовлено. Цією ж ухвалою у задоволенні клопотання Обслуговуючого кооперативу «Гаражно-будівельний кооператив «Львів-автокар» про залишення позовної заяви без розгляду від 02.05.2023р. відмовлено та відмовлено у задоволенні заяви Обслуговуючого кооперативу «Гаражно-будівельний кооператив «Львів-автокар» про зупинення провадження у справі від 13.01.2025 р.

Мотивувальна частина рішення.

Враховуючи зміст позовної заяви, характер спірних правовідносин між сторонами, до переліку обставин, які є предметом доказування у справі, належить доказування факту незаконності спірних рішень та державної реєстрації права власності відповідача 2 на земельну ділянку, порушення вказаними юридичними фактами прав та охоронювах законом інтересів територіальної громади, а також закону. До предмета доказування осіб, які мають у справі протилежний процесуальний інтерес, належить доказування існування обставин, які спростовують факти, викладені у позовній заяві.

Вичерпний перелік доказів, якими учасники справи підтверджують наявність обставин, що є предметом доказування у справі, зазначено ними в додатках до позовної заяви, відзиву, відповіді на відзив та поданих суду пояснень і заяв.

Беручи до уваги характер спірних правовідносин, вірогідність наявних у матеріалах справи та перевірених судом доказів, застосовуючи викладені нижче норми права та вважаючи встановленими наведені нижче обставини, суд дійшов висновку що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Згідно з нормами ст.ст. 80, 83 ЗК України суб`єктами права власності на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.

Землі, які належать на праві власності територіальним громадам, є комунальною власністю

В силу приписів ст.ст. 122 та 123 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Правовими нормами частини першої статті 134 ЗК України, в редакції, яка діяла на момент прийняття спірних рішень, земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них (оренда, суперфіцій, емфітевзис), у тому числі з розташованими на них об`єктами нерухомого майна державної або комунальної власності, підлягали продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Безоплатна передача земельних ділянок із земель запасу за рахунок земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення, що не надані у власність або користування громадянам чи іншим юридичним особам (обслуговуючому кооперативу) для будівництва та обслуговування гаражів частиною другою ст. 134 ЗК України не передбачена.

Статтею 41 ЗК України передбачено, що земельні ділянки для житлового і гаражного будівництва передаються безоплатно у власність або надаються в оренду у розмірі, який встановлюється відповідно до затвердженої містобудівної документації, житлово-будівельним (житловим) та гаражно-будівельним кооперативам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

У матеріалах справи немає належно затвердженої містобудівної документації, яка б підтверджувала факт планування забудови спірних земельних ділянок села Рясне-Руська, чи Рясне-Руської сільської ради гаражами.

Аргументи відповідача 2 щодо відсутності містобудівної документації, які викладено ним у поданих суду заявах, не беруться судом до уваги, оскільки питання наявності чи відсутності належним чином затвердженої межі між с. Рясне-Руська та м. Львовом не належить до предмета доказування у справі.

Суд встановив, що спірними рішеннями (том справи 1, а.с. 220-223) відповідачу 2 безоплатно передано у власність загалом 0,198 га землі для будівництва та обслуговування гаражів із земель запасу за рахунок земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення, що не надані у власність або користування громадянам чи іншим юридичним особам. Тоді як, можливість безоплатної передачі земельних ділянок для гаражного будівництва гаражно-будівельним кооперативам встановлена нормами глави 6 ЗК України, яка регулює правовий режим земель житлової та громадської забудови.

Нормами глави 13 ЗК України (Землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення) не передбачено можливості безоплатної передачі земельних ділянок, яких стосується ця глава ЗК України, гаражно-будівельним кооперативам для гаражного будівництва.

Відповідно до розділу ІІ Класифікації видів цільового призначення земель, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів №548 від 23.07.2010, який чинний на момент виникнення спірних правовідносин, для будівництва індивідуальних гаражів та для колективного гаражного будівництва надаються земельні ділянки з кодом КВЦПЗ 02.05 та 02.06 відповідно, що належать до земель категорії «землі житлової та громадської забудови». Проте спірними рішеннями відповідачу 2 виділено земельні ділянки, які віднесено не до цієї категорії земель.

Відповідач 2 є обслуговуючим кооперативом в силу п. 1.6. Статуту (том справи 1, а.с. 121), а не гаражно-будівельним кооперативом. Вказане підтверджується також наявною у матеріалах справи Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (том справи 1, а.с. 162).

Цю обставину визнає й відповідач 2 у своїх письмових поясненнях від 11.04.2023 р., та цитує зміст п. 1.6. свого Статуту (том справи 2, а.с. 187, вхідний номер суду для письмових пояснень 9129/23 від 12.04.2023 р.). Така обставина, згідно з ч. 1 ст. 75 ЦК України не підлягає доказуванню.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про кооперацію» обслуговуючий кооператив - це кооператив, який утворюється шляхом об`єднання фізичних та/або юридичних осіб для надання послуг переважно членам кооперативу, а також іншим особам з метою провадження їх господарської діяльності. Обслуговуючі кооперативи надають послуги іншим особам в обсягах, що не перевищують 20 відсотків загального обороту кооперативу.

В силу пунктів 3.1. та 3.2.1. Статуту відповідача 2 (том справи 1, а.с. 121-122) його створено з метою задоволення соціальних та інших потреб його членів, на основі поєднання їх особистих та колективних інтересів, розвитку їх самоорганізації, самоуправління та самоконтролю, а не для надання послуг членам кооперативу чи іншим особам з метою провадження їх господарської діяльності.

Висновки Верховного Суду у справах цієї категорії спорів (постанови від 30.05.2018 р. у справі № 910/9373/17, від 13.09.2022 р. у справі № 906/260/21) свідчать про те, що сама лише наявність у юридичної особи статусу гаражно-будівельного кооперативу не є достатньою підставою для безоплатної передачі у власність на підставі ст. 41 ЗК України земельної ділянки довільного розміру.

Кооператив, який бажає отримати у власність земельну ділянку для гаражного будівництва повинен обґрунтувати, а орган місцевого самоврядування - перевірити, чи дійсно членам гаражно-будівельного кооперативу для задоволення їхніх потреб у забезпеченні місця для зберігання транспортного засобу необхідні земельні ділянки такого розміру.

Як вбачається із п. 5 Статуту відповідача 2 та Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (том справи 1, а.с. 122, 162-163) членами Кооперативу є три фізичні особи. Відповідач 2 звернувся до Рясне-Руської сільської ради з заявою про надання йому у власність дев`яти земельних ділянок загальною площею 0,8834 га (том справи 1, а.с. 224). У вказаній заяві не має обґрунтування необхідності виділення такої площі земельних ділянок для задоволення потреб згаданих вище трьох фізичних осіб, а також не наведено жодної мети, для задоволення якої, кооперативу є необхідними такі ділянки.

У матеріалах справи немає доказів, які б підтверджували дійсну необхідність членів кооперативу у виділенні самому кооперативу земельних ділянок такої площі.

За таких обставин, спірні рішення не відповідають законові та одночасно порушують право територіальної громади на використання земельних ділянок відповідно до встановленого їх цільового призначення (визначеної категорії), а також на оплатне відчуження належних територіальній громаді земельних ділянок шляхом їх продажу окремими лотами на конкурентних засадах (земельних торгах).

Щодо правонаступництва Рясне-Руської сільської ради.

Суд дійшов висновку, що відповідач 1 є правонаступником Рясне-Руської сільської ради, виходячи з такого.

Ухвалою Львівської міської ради від 29.12.2020 № 6 «Про функціонування Львівської міської територіальної громади» (том 1, а. с. 138-140) визнано Львівську міську раду правонаступником всього майна, прав та обов`язків Рясне-Руської територіальної громади.

Ухвалою Львівської міської ради від 29.12.2020 № 7 «Про припинення місцевих рад шляхом приєднання до Львівської міської ради» (том 1, а. с. 141-155), враховуючи Розпорядження № 718-р та інші нормативно-правові акти, Рясне-Руську сільську раду припинено шляхом приєднання до відповідача 1.

Згідно з ч. 1 ст. 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Посилання відповідача 2 на постанову Верховного Суду у справі № 640/15962/20 суд не бере до уваги, оскільки провадження у цій справі закрито, а наведені вище ухвали Львівської міської ради є чинними. Суди у цій справі дійшли висновку, що у спорах, які виникають з публічних правовідносин, де оскаржуються рішення (дії, бездіяльність) державного органу, пов`язані із здійсненням функції від імені держави, стороною є сама держава в особі того чи іншого уповноваженого органу. Функції держави, які реалізовувались ліквідованим органом, не можуть бути припинені і підлягають передачі іншим державним органам, за виключенням того випадку, коли держава відмовляється від таких функцій взагалі.

Щодо права прокуратури на звернення до суду у цій справі та відсутності позивача, то суд з цих питань керується висновками Верховного Суду, які викладено у його постановах у справах № 917/468/19, № 469/1044/17, 925/1133/18. В силу викладених у наведених постановах висновків Верховного Суду безпідставними є твердження відповідача 2 про необхідність делегування прокурору функцій органом місцевого самоврядування, наявність іншого органу, який зобов`язаний залучатись прокуратурою до участі у справі в якості позивача, обов`язкову наявність досудового звернення прокуратури до органу місцевого самоврядування, який, на думку прокуратури, порушив інтереси держави і до якого подано позов.

Суд зазначає, що висновки суду щодо аргументів відповідача 2 про необхідність залишення позову без розгляду, необхідність закриття провадження у справі в зв`язку з відсутністю спору, збігом в одній особі позивача та відповідача, неналежністю позивача, підписання позову неуповноваженою на те особою детально викладено в ухвалі суду від 13.01.2025р., яка набрала законної сили та наявна у матеріалах справи.

Що стосується позовної вимоги про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, яка утворена шляхом об`єднання земельних ділянок, котрих стосуються спірні рішення, то така є похідною від позовних вимог про визнання цих рішень недійсними.

Факт утворення земельної ділянки з кадастровим номером :11:016:0085 шляхом об`єднання земельних ділянок з кадастровими номерами 461013750:11:016:0040 та 461013750:11:016:0041, а також факт державної реєстрації права власності відповідача 2 на цю земельну ділянку підтверджується наявними у матеріалах справи Інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно(том справи 1, а.с. 85-89), листом Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 22.11.2022 р. № 0-13-0.91-2890/15-22 та заявою керівника відповідача 2 (том справи 1, а.с. 111-114).

Згідно з ч. 2 ст. 393 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено законом, власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта.

Відповідно до частин 1 та 4 статті 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Згідно з приписами частини 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права припиняються у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав.

За таких обставин, ця позовна вимога також підлягає задоволенню.

Щодо аргументів відповідача 2 про неефективність обраного прокуратурою способу захисту порушеного права територіальної громади та необхідності відмови у задоволенні позову в зв`язку з цим.

Суд дійшов висновку про безпідставність таких аргументів, виходячи з наступного.

Прокуратурою обрано встановлений законом спосіб захисту порушеного права територіальної громади.

Так, згідно з ст.ст. 152, 155 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється у тому числі й шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Правовими нормами ст.ст. 16, 21, 393 ЦК України встановлено, що способами захисту цивільних прав та інтересів може бути й визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Захист права власності здійснюється у тому числі й шляхом визнання незаконним правового акта, що порушує право власності.

Правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Якщо інше не встановлено законом, власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав, що здійснюється державним реєстратором.

Отже, скасування рішень сільської ради, які є правовстановлюючими документами та продовжують діяти як підстава виникнення права власності відповідача 2 і внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, призводить до усунення порушення права на землю територіальної громади. Такий висновок суду відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду, що викладений у постанові у справі № 927/1206/21.

У матеріалах справи немає доказів того, що спірні земельні ділянки, які у подальшому об`єднані у одну земельну ділянку, вибули з фактичного володіння територіальної громади, а також що відповідач 2 реалізовував щодо цього об`єкта цивільних прав та обов`язків свої правомочності власника (утримання, сплата обов`язкових платежів тощо), окрім факту здійснення ним державної реєстрації цього права у Державному реєстрі.

За таких обставин додаткове ініцюювання спору про витребування земельної ділянки призведе лише до більш тривалого обмеження прав територіальної громади, як власника землі, що не є ефективним захистом порушеного права.

Крім цього, спірні рішення, як уже зазначено вище, є правовстановлюючими документами. Вони створюють, змінюють та припиняють правовідносини власності (як щодо відповідача 2 так і щодо усіх інших юридичних, фізичних осіб та держави з відповідачем 2 як власником майна) впродовж усього часу своєї чинності.

Спірні рішення в силу ст. 144 Конституції України та ст.ст. 59, 73 Закону України «Про місцеве самоврядування» є обов`язковими до виконання на відповідній території. Рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду.

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

На підставі ст. 129 ГПК України судові витрати у справі покладаються на відповідача 2, оскільки спір у справі виник внаслідок його неправильних дій.

Керуючись ст.ст 2, 3, 13, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 129, 201-220, 236, 238, 239, 240, 241, 242, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов Заступника керівника Франківської окружної прокуратури міста Львова Львівської області (79044, м. Львів, вул. Ген. Чупринки, 85) в інтересах держави до Львівської міської ради (79006, м.Львів, пл. Ринок, 1, ), до Обслуговуючого кооперативу «Гаражно-будівельний кооператив «Львів-автокар» (79495, Львівська область, м. Львів, м. Винники, вул. Івана Франка, буд. 17Б, ) задовольнити повністю.

Визнати недійсним рішення Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області № 4839 від 12.11.2020 «Про передачу у власність ОК «Гаражно-будівельний кооператив «Львів-автокар» земельної ділянки».

Визнати недійсним рішення Рясне-Руської сільської ради Яворівського району Львівської області № 4842 від 12.11.2020 «Про передачу у власність ОК «Гаражно-будівельний кооператив «Львів-автокар» земельної ділянки».

Скасувати державну реєстрацію права власності Обслуговуючого кооперативу «Гаражно-будівельний кооператив «Львів-автокар» (ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ -43740840) на земельну ділянку за кадастровим № :11:016:0085, площею 0,198 га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, номер запису про право власності / довірчої власності: 41554005.

Стягнути з Обслуговуючого кооперативу «Гаражно-будівельний кооператив «Львів-автокар» (79495, Львівська область, м. Львів, м. Винники, вул. Івана Франка, буд. 17Б, ) на користь Львівської обласної прокуратури (79005, м. Львів, пр. Шевченка, 17/19, ) 5954,4 грн. судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням суду законної сили.

2. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

3. Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення судового рішення.

Повне рішення складено 10.03.2025р.

Суддя Бортник О.Ю.