ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" лютого 2025 р. Справа№ 910/9531/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Козир Т.П.

суддів: Мальченко А.О.

Скрипки І.М.

при секретарі Вага В.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Самофал В.І. орд.;

від відповідача: Фартушна В.Л. дов.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві апеляційну скаргу Державного підприємства "Гарантований покупець"

на рішення Господарського суду міста Києва від 28.10.2024 (повний текст складено 30.10.2024)

у справі № 910/9531/24 (суддя Пукас А.Ю.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Смілаенергопромтранс"

до Державного підприємства "Гарантований покупець"

про стягнення 4 099 729, 05 грн,

УСТАНОВИВ:

У серпні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Смілаенергопромтранс" (далі - позивач) звернулось у Господарський суд міста Києва з позовом до Державного підприємства "Гарантований покупець" (далі - відповідач) та просило стягнути 4 099 729, 05 грн, у тому числі: 3 986 855, 29 грн основного боргу, 25 162,94 грн 3% річних та 87 710,82 грн інфляційних втрат коштів.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач неналежним чином виконував умови договору №6323/02 від 17.08.2010 в частині повної оплати виробленої та поставленої позивачем у березні-травні 2023 року електричної енергії за "зеленим" тарифом.

Відповідач, заперечуючи проти позову у суді першої інстанції, не визнав заявлену позивачем заборгованість, з огляду на дію та дотримання спеціального нормативного регулювання спірних правовідносин; з моменту введення воєнного стану, з урахуванням положень ст. 1 Закону України "Про оборону України", в Україні дії особливий період, що є загальновідомою обставиною; наказами Міненерго від 28.03.2022 №140 (чинний до 05.07.2022) та №206 від 15.06.2022 встановлено особливий порядок розрахунків з виробниками електричної енергії за "зеленим" тарифом; відповідач здійснює розрахунки з позивачем у повній відповідності із вказаними наказами, отже він не порушує умов договору, тому відсутні підстави для стягнення нарахованих позивачем сум; оскільки він не порушував взяті на себе зобов`язання, відсутні підстави для стягнення 3% річних та інфляційних втрат коштів; також просить, у разі якщо суд дійде висновку про наявність підстав для задоволення позову, зменшити розмір 3% річних до 1 грн від стягнутої суми.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28 жовтня 2024 року закрито провадження у справі в частині суми основного боргу в розмірі 649917,48 грн.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Смілаенергопромтранс" задоволено частково.

Стягнуто з Державного підприємства "Гарантований покупець" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Смілаенергопромтранс" основний борг - 3 336 937, 81 грн, інфляційні втрати - 87 710,82 грн, 3 % річних - 24 509,36 грн, судовий збір - 41 389,90 грн.

В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Повернуто Товариству з обмеженою відповідальністю "Смілаенергопромтранс" з Державного бюджету України 7 799 грн судового збору, сплаченого згідно платіжної інструкції № 3140 від 01.08.2024.

У відшкодуванні витрат (на професійну правничу допомогу)Товариству з обмеженою відповідальністю "Смілаенергопромтранс" відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням суду, Державне підприємство "Гарантований покупець" звернулося з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині задоволених вимог та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не повно дотримано норми матеріального права та не взято до уваги обставини, які мають значення для вирішення справи, оскільки за існуючого алгоритму розрахунків обов`язок Гарантованого покупця щодо оплати 100% вартості електричної енергії обумовлений 100% оплатою НЕК "Укренерго" послуги перед Гарантованим покупцем у відповідному періоді, однак станом на 18.06.2024 загальна заборгованість НЕК "Укренерго" перед відповідачем, у тому числі за спірний період, складала 22,574 грн; розрахунок інфляційних втрат є арифметично неправильний, оскільки сукупний індекс інфляції округлений не до десятих, а до мільйонних; на виконання зобов`язань за договором вплинули обставини непереборної сили (введення воєнного стану), про що відповідач повідомляв всіх своїх контрагентів на своєму веб-сайті, що унеможливлює стягнення основного боргу, 3% річних та інфляційних нарахувань; наявні підстави для зменшення розміру 3% річних, про що свідчать висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечив проти її задоволення та просить залишити оскаржуване рішення без змін, посилаючись на те, що стан розрахунків між відповідачем та НЕК "Укренерго" не впливає на строки розрахунків за отриману по договору електричну енергію, а свої претензії до НЕК "Укренерго" відповідач має можливість вирішувати в судовому порядку чи шляхом скарг до Регулятора; твердження про неправильність розрахунку інфляційних і необхідність заокруглення до десятих не стосуються даної справи, оскільки згідно розрахунку взагалі не було необхідності здійснювати якість маніпуляції з заокругленням, тому ймовірно скаржник взяв текст апеляційної скарги з іншої справи; відповідачем не надано доказів на підтвердження обставин непереборної сили; вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції та 3% річних є правом кредитора, яким позивач скористався для захисту майнового права та інтересу; позивачем заявлені 3% річних в розмірі, що передбаченим законодавства, тому відсутні підстави для зменшення їх розміру.

Відповідно до статті 216 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) у судовому засіданні оголошувалась перерва з 21 січня по 18 лютого 2025 року.

Представник відповідача (апелянта) у судовому засіданні підтримала доводи, викладені у апеляційній скарзі, просила її задовольнити.

Представник позивача у судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 17.08.2010 між ТОВ "Смілаенергопромтранс" та ДП "Енергоринок" (далі - ДПЕ) був укладений Договір № 6323/02 (далі - Договір)

30.06.2019, з метою реалізації Закону України "Про ринок електричної енергії" в частині правонаступництва Гарантованого покупця за договором купівлі-продажу електричної енергії за "зеленим тарифом між ДПЕ та виробником електричної енергії, між ДП "Енергоринок", ДП "Гарантований покупець" та ТОВ "Смілаенергопромтранс" була укладена Додаткова угода №197/01 до Договору, згідно пункту 10 якої вона набирає чинності з 01.07.2019.

У пункті 1 додаткової угоди від 30.06.2019 №197/01 сторони дійшли згоди в преамбулі Договору слова "Державне підприємство "Енергоринок" (далі -ДПЕ), що діє на підставі ліцензії на право здійснення підприємницької діяльності з оптового постачання електричної енергії від 18.01.2012 № 579645 та має статус платника податку на прибуток на загальних умовах" замінити на слова "Державне підприємство "Гарантований покупець" (далі - Гарантований покупець), що діє на підставі ліцензії на провадження господарської діяльності зі здійснення функцій гарантованого покупця".

У подальшому між позивачем та відповідачем укладено низку додаткових угод до Договору, а саме: від 28.12.2019 № 1873/07, від 05.05.2020 № 1350/01/20, від 26.02.2021 № 982/01/21, від 25.05.2023 № 1369/07/23, від 12.02.2024 № 1893/07/24.

Позивачем заявляється до стягнення борг за продаж електричної енергії за березень-травень 2023 року, у зв`язку з чим підлягає застосуванню редакція договору, що діяла в цей період.

Так, відповідно до пункту 1.1 Договору продавець за "зеленим" тарифом зобов`язується продавати, а гарантований покупець зобов`язується купувати всю відпущену електричну енергію, вироблену продавцем за "зеленим" тарифом, та здійснювати її оплату відповідно до умов цього Договору та законодавства України, у тому числі Порядку купівлі гарантованим покупцем електричної енергії, виробленої з альтернативних джерел, затвердженого постановою НКРЕКП від 26.04.2019 № 641 (далі - Порядок № 641), або Порядку продажу та обліку електричної енергії, виробленої споживачами, а також розрахунків за неї, затвердженого постановою НКРЕКП від 13.12.2019 №2804 (далі - Порядок продажу електричної енергії споживачами).

Відповідно до підпунктів 3.1-3.3 Договору обсяг фактично проданої та купленої електричної енергії визначається відповідно до положень глави 8 Порядку або глави 5 Порядку продажу електричної енергії споживачами на підставі даних обліку, наданих гарантованому покупцю адміністратором комерційного обліку відповідно до глави 7 Порядку або глави 4 Порядку продажу електричної енергії споживачами. Розрахунок за куплену гарантованим покупцем електроенергію здійснюється грошовими коштами, що перераховуються на поточний рахунок продавця за "зеленим" тарифом, з урахуванням ПДВ. Оплата електричної енергії, купленої гарантованим покупцем у продавців за "зеленим" тарифом у розрахунковому місяці, оплат продацем за "зеленим" тарифом частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії гарантованого покупця, формування актів купівлі-продажу електричної енерії та актів приймання-передачі частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії гарантованого покупця здійснюється згідно з главою 10 Порядку або глави 6 Порядку продажу електричної енергії споживачами.

Таким чином порядок розрахунків регульований Порядком купівлі гарантованим покупцем електричної енергії, виробленої з альтернативних джерел енергії, затвердженого постановою НКРЕКП від 26.04.2019 № 641.

Позивач вказує, що ним на виконання умов Договору продано відповідачу електричну енергію з альтернативних джерел, зокрема, протягом березня-травня 2023 року, що підтверджується актами купівлі-продажу електроенергії від 31.03.2023 в кількості 2 787 432 кВт*год на суму 16004765,56 грн; від 30.04.2023 в кількості 2 753 512 кВт*год на суму 15981163,37 грн та від 31.05.2023 в кількості 2 809 720 кВт*год на суму 16 307 390,10 грн.

Зазначені акти підписані представниками сторін без зауважень та претензій, що підтверджує належне виконання позивачем зобов`язань з продажу електричної енергії та прийняття її відповідачем без зауважень та претензій.

08.05.2024 Постановою НКРЕКП №896 затверджено розмір вартості зазначеної послуги, наданої відповідачем у грудні 2022, у березні-червні 2023 та у листопаді та грудні 2023.

Вказана постанова оприлюднена 10.05.2024, у зв`язку з чим позивач зазначає, що за березень-травень 2023 року відповідач зобов`язаний повністю розрахуватися за електроенергію, яка продана позивачем у відповідні місяці, не пізніше 15.05.2024.

Однак, всупереч умов Договору, відповідачем здійснено лише часткову оплату в розмірі 14 938 210, 67 грн за електричну енергію, отриману у березні 2023 року згідно наступних доказів: 15.03.2023 в розмірі 4 955 448,94 грн згідно платіжної інструкції № 282717; 24.03.2023 в розмірі 5377100,82 грн згідно платіжної інструкції № 284652; 31.03.2023 в розмірі 4605660,91 грн згідно платіжної інструкції № 285 618.

Отже, на час подання позову у відповідача за березень існувала заборгованість в розмірі 1 066 554, 89 грн.

За електричну енергію, отриману у квітні 2023 року відповідачем сплачено 13 592 162,42 грн згідно наступних доказів: 14.04.2023 в розмірі 5759322,68 грн згідно платіжної інструкції №901; 25.04.2023 в розмірі 5878657,07 грн згідно платіжної інструкції №201; 28.04.2023 в розмірі 1954185,67 грн згідно платіжної інструкції №201.

Отже, на час подання позову у відповідача за квітень існувала заборгованість в розмірі 2 388 997,95 грн.

За електричну енергію, отриману у травні 2023 року, відповідачем сплачено 15 776 087,65 грн згідно наступних доказів: 15.05.2023 в розмірі 5936673,06 грн згідно платіжної інструкції № 15/05/2023292 980; 25.05.2023 в розмірі 4703345,67 грн згідно платіжної інструкції № 25/05/2023294; 31.05.2023 в розмірі 5 136 068,72 грн згідно платіжної інструкції №31/05/2023295.

Отже, на час подання позову у відповідача за травень існує заборгованість в розмірі 531 302, 45 грн.

У зв`язку із викладеними обставинами позивач звернувся до суду із даним позовом та просив стягнути з відповідача 3 986 855, 29 грн основного боргу, 25162,94 грн - 3% річних та 87 710,82 грн інфляційних втрат коштів.

Відповідач у відзиві на позовну заяву, не заперечуючи факт отримання електричної енергії від позивача у спірний період, її обсяг, вартість та часткову оплату, однак вважав, що заявлена до стягнення заборгованість є неправомірною з огляду на дію та дотримання спеціального нормативного регулювання спірних відносин.

Так, відповідач зазначив, що при вирішенні питання щодо розміру коштів, що підлягають сплаті за поставлену електричну енергію, слід керуватися нормативно-правовими актами, які встановлювали та встановлюють регуляторні механізми щодо розміру розподілу грошових коштів у ці періоди.

Такими актами, за доводами відповідача, є наказ Міненерго № 140 від 28.03.2022 (далі - Наказ 140), який втратив чинність на підставі наказу № 221 від 05.07.2022 та № 206 від 15.06.2022 (далі - Наказ 206).

Відповідач вказував, що Наказом №206 зобов`язано ДП "Гарантований покупець" з дати набрання ним чинності на період дії воєнного стану України з коштів, що наявні на поточному рахунку, забезпечити перерахування коштів на сплату платежів за придбану електричну енергію, вироблену з альтернативних джерел енергії, в межах 75 % від середньозваженого розміру "зеленого" тарифу за 2021 рік.

Відповідач зазначив, що всі його розрахунки здійснені у відповідності до зазначених вище наказів, а тому згідно доводів відповідача позивачем не доведено порушення порядку розрахунків та строків оплати електричної енергії, а відповідачем навпаки, сплачено понад встановлену норму.

Заперечуючи проти нарахування позивачем 3% річних та інфляційних втрат, відповідач вказував, що такі вимоги є похідними від основного зобов`язання, яке в свою чергу заявлено позивачем безпідставно.

Водночас, відповідач просив суд першої інстанції зменшити розмір нарахованих 3% річних та посилався на висновки Великої Палати Верховного Суду у справі № 902/417/18.

Додатково відповідач звертав увагу суду на те, що при розрахунку позивачем дати настання у відповідача обов`язку з остаточної оплати за отриманий товар не враховано нову редакцію Порядку №641 від 26.01.2024.

З матеріалів справи також вбачається, що відповідачем за час розгляду справи здійснено часткове погашення суми основного боргу в розмірі 649917,48 грн у зв`язку з чим позивач просить суд закрити провадження у справі в цій частині та повернути судовий збір.

За наслідками розгляду даного спору суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги є доведеними та обґрунтованими, однак у зв`язку із частковою сплатою відповідачем суми основного боргу та помилками у розрахунку 3% річних стягнув на користь позивача основний борг в розмірі 3336937,81 грн, інфляційні втрати в розмірі 87710,82 грн, 3 % річних в розмірі 24509,36 грн, закрито провадження у справі в частині суми основного боргу в розмірі 649917,48 грн у зв`язку з відсутністю предмета спору, а в іншій частині позову відмовив.

Північний апеляційний господарський суд погоджується із цим висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Права та обов`язки сторін у даній справі виникли на підставі договору №6323/02 від 17.08.2010, який за своєю правовою природою є господарським договором постачання енергетичних ресурсів через приєднану мережу.

Договір укладений належним чином, підписаний повноважними особами, у встановленому порядку не визнаний недійсним, отже, є обов`язковим для сторін.

Спірні правовідносини врегульовані як загальними положеннями ЦК України та Господарського кодексу України (далі - ГК України), так і нормами спеціального Закону України "Про ринок електричної енергії" та низкою підзаконних нормативних актів.

Предметом розгляду у даній справі є матеріально-правова вимога про стягнення боргу за поставлену електричну енергію та застосування наслідків прострочення виконання грошових зобов`язань.

Так, відповідно до ст. 714 ЦК України, положення якої кореспондуються з положеннями ст. 275 ГК України, за договором постачання енергетичних та інших ресурсів через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму їх використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію (ч.ч.6, 7 ст. 276 ГК України).

Статтею 62 Закону України "Про ринок електричної енергії" (в редакції, чинній на час спірних правовідносин) з метою забезпечення загального економічного інтересу в електроенергетичній галузі України, необхідного для задоволення інтересів громадян, суспільства і держави, та забезпечення сталого довгострокового розвитку електроенергетичної галузі і конкурентоспроможності національної економіки України на учасників ринку відповідно до цієї статті можуть бути покладені спеціальні обов`язки для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії.

До спеціальних обов`язків, що покладаються на учасників ринку електричної енергії відповідно до цього Закону для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії, належать, зокрема:

1) забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії;

2) виконання функцій постачальника універсальних послуг;

3) виконання функцій постачальника "останньої надії";

4) надання послуг із забезпечення розвитку генеруючих потужностей;

5) підвищення ефективності комбінованого виробництва електричної та теплової енергії.

Спеціальні обов`язки із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії покладаються на гарантованого покупця, постачальників універсальних послуг, оператора системи передачі, виробників електричної енергії з альтернативних джерел енергії, яким встановлено "зелений" тариф та які за результатами аукціону набули право на підтримку на строк застосування "зеленого" тарифу, на строк дії підтримки виробників електричної енергії з альтернативних джерел енергії, які за результатами аукціону набули право на підтримку.

Частиною 2 статті 65 цього ж Закону (в редакції, чинній на час спірних правовідносин) передбачено, що гарантований покупець зобов`язаний купувати у суб`єктів господарювання, яким встановлено "зелений" тариф, всю відпущену електричну енергію, вироблену на об`єктах електроенергетики з альтернативних джерел енергії за встановленим їм "зеленим" тарифом, аукціонною ціною з урахуванням надбавки до нього/неї протягом всього строку застосування "зеленого" тарифу, або строку дії підтримки, якщо такі суб`єкти господарювання входять до складу балансуючої групи гарантованого покупця.

За змістом частин 4, 5 статті 65 Закону України "Про ринок електричної енергії" (в редакції, чинній на час спірних правовідносин) Гарантований покупець зобов`язаний купувати у суб`єктів господарювання, яким встановлено "зелений" тариф, всю відпущену електричну енергію, вироблену на включених до складу балансуючої групи гарантованого покупця об`єктах електроенергетики або чергах їх будівництва (пускових комплексах) з альтернативних джерел енергії (а з використанням гідроенергії - вироблену лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями), за встановленим їм "зеленим" тарифом з урахуванням надбавки до нього протягом всього строку застосування "зеленого" тарифу, обсяг якої не перевищує обсяг електричної енергії, який може бути відпущений відповідним об`єктом електроенергетики або чергою його будівництва (пусковим комплексом) у кожному розрахунковому періоді (годині), згідно із встановленою потужністю електрогенеруючого обладнання, зазначеною в ліцензії на виробництво електричної енергії. При цьому в кожному розрахунковому періоді (місяці) обсяг відпуску електричної енергії, виробленої на об`єкті електроенергетики або черзі його будівництва (пусковому комплексі) з альтернативних джерел енергії (а з використанням гідроенергії - лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями), визначається за вирахуванням обсягу витрат електричної енергії на власні потреби в електричній енергії відповідного об`єкта згідно з показниками приладів обліку на власні потреби.

Купівля-продаж такої електричної енергії за "зеленим" тарифом з урахуванням надбавки до нього здійснюється на підставі двостороннього договору між виробником або споживачем, якому встановлено "зелений" тариф, та гарантованим покупцем. Такий договір укладається на підставі типового договору купівлі-продажу електричної енергії за "зеленим" тарифом. Типова форма договору купівлі-продажу електричної енергії за "зеленим" тарифом затверджується Регулятором.

Договір купівлі-продажу електричної енергії за "зеленим" тарифом укладається між гарантованим покупцем та виробником або споживачем, які виробляють електричну енергію з альтернативних джерел енергії (крім доменного та коксівного газів, а з використанням гідроенергії - лише мікро-, міні- та малими гідроелектростанціями) на весь строк дії "зеленого" тарифу.

Отже, Законом визначено, що порядок і строки розрахунку визначаються договором між Гарантованим покупцем та виробником.

З матеріалів справи вбачається, що позивач у період з березня по травень 2023 року виробив та продав відповідачу електричну енергію на загальну суму 48293319,03 грн, яка прийнята останнім без заперечень та зауважень, що підтверджується актами купівлі-продажу електроенергії.

Частиною 1 ст. 691 ЦК України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Абзацом 2 ч.1 ст. 530 ЦК України визначено, що зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

За умовами пункту 3.3 укладеного між сторонами у справі Договору (у редакції додаткової угоди від 12.02.2024), оплата електричної енергії здійснюється відповідно до Порядку № 641.

08.05.2024 Постановою НКРЕКП №896 затверджено розмір вартості зазначеної послуги, наданої відповідачем у грудні 2022, у березні-червні 2023 та у листопаді та грудні 2023. Вказана постанова оприлюднена 10.05.2024.

Згідно з пунктом 11.4 Порядку №641 (в редакції, чинній на час спірних правовідносин) Гарантований покупець забезпечує проведення розрахунку та здійснення оплати за відпущену продавцем за "зеленим" тарифом у попередньому розрахунковому періоді (місяці) електричну енергію протягом п`яти робочих днів з дня оприлюднення рішення Регулятора щодо затвердження розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, наданої гарантованим покупцем у розрахунковому місяці.

При визначенні суми коштів для здійснення остаточного місячного платежу за відпущену продавцем за "зеленим" тарифом у попередньому розрахунковому періоді (місяці) електричну енергію гарантованим покупцем, зокрема враховується сума коштів, сплачених такому продавцю за "зеленим" тарифом шляхом здійснення авансових платежів, та сума коштів, отриманих гарантованим покупцем від ОСП відповідно до Договору про надання послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел.

Таким чином, є вірним висновок суду першої інстанції про те, що зобов`язання у відповідача з остаточної оплати за відпущену позивачем за "зеленим" тарифом електричну енергію в період з березня по травень 2023 існувало з 11.05.2024 по 17.05.2024.

Однак, відповідачем, порушення умов Договору та наведених норм чинного законодавства, отримана електрична енергія була оплачена частково, що підтверджується наявними у матеріалах справи платіжними ін і відповідачем не заперечується.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 30 Закону України "Про ринок електричної енергії" позивач має право на своєчасне та у повному обсязі отримання коштів за продану ними електричну енергію відповідно до укладених договорів на ринку електричної енергії та за допоміжні послуги.

Однак, як вірно встановлено судом першої інстанції та не спростовано відповідачем, розмір заборгованості відповідача перед позивачем на час подання позову становив 3 986 855,29 грн, грошове зобов`язання по сплаті якої, на момент звернення з даним позовом до суду, настало, однак доказів її погашення відповідачем не надано.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

В силу приписів ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Твердження відповідача про відсутність у нього заборгованості перед позивачем, з урахуванням положень наказів Міністерства енергетики України від 28 березня 2022 року "Про розрахунки на ринку електричної енергії" № 140 та від 15 червня 2022 року "Про розрахунок з виробниками за "зеленим тарифом" №206, були обґрунтовано відхилені судом першої інстанції.

Так, станом на дату настання строку оплати за заявлений позивачем період наказ Міністерства енергетики України від 28 березня 2022 року "Про розрахунки на ринку електричної енергії" № 140 втратив чинність на підставі наказу Міненерго № 221 від 05.07.2022.

У свою чергу, наказ Міністерства енергетики України від 15 червня 2022 року "Про розрахунок з виробниками за "зеленим тарифом" №206, як і попередній наказ, ніяким чином не обмежує право позивача на отримання повної вартості проданої енергії, встановленої укладеним сторонами в справі договором, а також не змінює терміни виникнення та виконання грошових зобов`язань щодо проведення остаточних розрахунків за договором та згідно з пунктом 10.4 Порядку. Цим наказом лише обмежено розмір виплат, які передбачені пунктом 10.1 Порядку. Проте даний нормативно-правовий акт не обмежує розмір виплат, які підлягають перерахуванню продавцям енергії за "зеленим тарифом" при здійсненні ними остаточних розрахунків згідно з пунктом 10.4 Порядку.

У свою чергу, у матеріалах справи відсутні докази щодо внесення змін до договору в частині розрахунків за спірний період, тоді як саме вищевказаним договором (у редакції відповідної додаткової угоди) регулюються господарсько-правові відносини його учасників.

При цьому, як вірно зазначив суд першої інстанції, саме лише посилання відповідача на наявність наказу Міністерства енергетики України від 15 червня 2022 року "Про розрахунок з виробниками за "зеленим тарифом" №206 не може слугувати беззаперечним доказом відсутності у відповідача заборгованості за договором, оскільки останнім не наведено відповідних розрахунків та не надано належних доказів відсутності на поточному рахунку підприємства грошових коштів, які б дозволили оплатити повну вартість отриманої продукції, як це прямо визначено підпунктом 6 пункту 2 та абзацом 2 пункту 3 цього наказу.

Вказаний висновок суду першої інстанції відповідає висновку Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 21.06.2024 у справі № 910/4439/23 у схожих за суттю правовідносинах, де зазначено, що Наказ № 206, як і попередній Наказ № 140 ніяким чином не обмежує право позивача як виробника електричної енергії за "зеленим" тарифом на отримання повної вартості проданої електричної енергії, встановленої укладеним сторонами в справі договором, а також не змінює терміни виникнення та виконання грошових зобов`язань гарантованого покупця щодо проведення остаточних розрахунків за договором та згідно з пунктом 10.4 Порядку №641.

Матеріалами справи підтверджується, що станом на час прийняття судом рішення заборгованість відповідача перед позивачем становила 3 336 937,81 грн, а тому є вірним висновок місцевого господарського суду, зроблений на підставі наявних у справі доказів, про обґрунтованість і доведеність позовних вимог в цій частині основного боргу.

Щодо вимоги про стягнення 649 917,48 грн основного боргу, який була сплачена відповідачем в процесі розгляду справи, то суд першої інстанції обґрунтовано закрив провадження у справі в цій частині вимог на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 ГПК України у зв`язку із відсутністю предмета спору.

Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 2 ст.625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Позивач просив стягнути 25 162,94 грн 3% річних, нарахованих за період прострочення з 16.05.2024 по 31.07.2024 на суму боргу 3 986 855,29 грн та 87710,82 грн інфляційних втрат коштів, нарахованих за червень 2024 року (102,2%).

Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат коштів, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем невірно визначено початок прострочення (18.05.2024), тому, згідно обґрунтованого розрахунку, зробленого судом першої інстанції, позовні вимоги про стягнення 3% річних підлягають частковому задоволенню в сумі 24 509,36 грн, а інфляційні втрати кошті підлягають задоволенню у заявленому позивачем розмірі 87 710,82 грн.

Доводи відповідача про те, що розрахунок інфляційних втрат є арифметично неправильний, оскільки сукупний індекс інфляції округлений не до десятих, а до мільйонних, про що відповідач вказує у апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, оскільки з наведеного у позовній заяві розрахунку вбачається, що інфляційні втрати коштів позивачем нараховані лише для одного місяця - червня 2024 року, індекс інфляції становив 102,2% і саме цей індекс позивач використав у розрахунку.

Відповідачем також заявлялось клопотання про зменшення розміру процентів річних до 1 грн від стягнутої суми.

Статтею 233 ГК України передбачене право суду зменшити розмір штрафних санкцій у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Аналогічне право суду визначено і ч. 3 ст. 551 ГК України, яка встановлює, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18 дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Однак, вказаний висновок Велика Палата Верховного Суду дала у справі, фактичні обставини якої суттєво відрізнялись від фактичних обставин даної справи, оскільки у вказаній справі №902/417/18 сторони у договорі змінили розмір процентної ставки, передбаченої ч.2 ст. 625 ЦК України, і встановили її в розмірі 40% річних від несплаченої загальної вартості товару.

Натомість, у даній справі сторони не змінювали розмір процентної ставки і позивачем нараховані 3% річних, як це передбачено статтею 625 ЦК України, відповідач не надав суду достатніх доказів та не навів обставин, які могли свідчити про поважність причин неналежного виконання зобов`язання, винятковість обставин чи невідповідності розміру стягуваної суми процентів річних наслідкам порушення зобов`язання, тому відсутні підстави для зменшення розміру процентів річних.

Щодо доводів відповідача про наявність підстав для звільнення його від відповідальності за невиконання своїх зобов`язань за договором у зв`язку з настанням форс-мажорних обставин, то вони також є необґрунтованими з наступних підстав.

Так, відповідно до частини 1 статті 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

За змістом частини 2 статті 218 ГК України підставою для звільнення від відповідальності є тільки непереборна сила, що одночасно має ознаки надзвичайності та невідворотності.

Таким чином, для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання згідно з вищенаведеними нормами особа, яка порушила зобов`язання, повинна довести: наявність обставин непереборної сили; їх надзвичайний характер; неможливість попередити за даних умов завдання шкоди; причинний зв`язок між цими обставинами і понесеними збитками.

Окрім того, повинен бути наявний елемент неможливості переборення особою перешкоди або її наслідків (альтернативне виконання). Відтак, для звільнення від відповідальності сторона також повинна довести неможливість альтернативного виконання зобов`язання.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 1 жовтня 2020 року в справі №904/5610/19.

Пунктами 5.2, 5.3, 5.4 Договору встановлено, що при настанні обставин непереборної сили сторони звільняються від відповідальності за невиконання зобов`язань за цим договором на термін дії обставин непереборної сили і усунення їх наслідків. Наявність обставин непереборної сили підтверджується відповідним документом Торгово-промислової палати України або її територіальних підрозділів відповідно до законодавства. Потерпіла сторона негайно надсилає будь-яким доступним засобом зв`язку повідомлення другій стороні про подію, що оголошується обставиною непереборної сили, і якомога швидше подає інформацію про вжиті заходи щодо усунення наслідків цієї події.

Частиною 1 статті 14-1 Закону "Про торгово-промислові палати в Україні" встановлено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Отже, тільки відповідний сертифікат торгово-промислової палати є документом, який підтверджує виникнення форс-мажорних обставин та строк їх дії.

Проте, у порушення приписів чинного законодавства та умов договору, на підтвердження форс-мажорних обставин відповідач не надав відповідного документа.

У свою чергу, повідомлення Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1, на яке посилається відповідач, не є належним та допустимим доказом, що підтверджує наявність обставин непереборної сили, оскільки у ньому не зазначено, яким чином відповідні форс-мажорні обставини впливають на конкретне зобов`язання саме між сторонами даної справи.

Крім того, всупереч вищезазначених пунктів договору в матеріалах даної справи відсутні будь-які докази повідомлення позивача у визначеному цим правочином порядку про настання форс-мажорних обставин, на які посилався відповідач.

За таких обставин доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження в судовому засіданні не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування рішення господарського суду першої інстанції.

Суд першої інстанції повно встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив всі наявні у справі докази, вірно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому рішення Господарського суду міста Києва законне та обґрунтовані, отже, підстави для його скасування відсутні.

Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється, а витрати, пов`язані з розглядом апеляційних скарг, покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Гарантований покупець" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 28 жовтня 2024 року - без змін.

2. Справу повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 10.03.2025.

Головуючий суддя Т.П. Козир

Судді А.О. Мальченко

І.М. Скрипка