ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" березня 2025 р.м. ХарківСправа № 922/13/25

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аріт К.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомирський бронетанковий завод", с-ще Новогуйвинське, Житомирська обл.
до Приватного підприємства "Укрпроменергосервіс", м.Харків (адреса: 61166, м.Харків, вул. Євгенія Єніна,11, кім.5-45)
про стягнення 20242,12 грн
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

03.01.2025 року позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Житомирський бронетанковий завод" звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до Приватного підприємства "Укрпроменергосервіс" про стягнення грошових коштів у розмірі 20242,12 грн, з яких: 17460,00 грн - попередня оплата; 750,56 грн - 3% річних; 2031,56 грн - інфляційні втрати. Крім того, позивач просить зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 07.01.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №922/13/25 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними матеріалами.

Згідно з ст.248 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше 60 днів з дня відкриття провадження у справі.

07.01.2025 року судом направлено ухвалу про відкриття провадження у справі рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу відповідача, яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 61166, м.Харків, вул. Євгенія Єніна, кім.5-45.

16.01.2025 року ухвала про відкриття провадження у справі була повернута до суду без вручення відповідачу, з відміткою пошти "адресат відсутній за вказаною адресою".

Частиною 5 статті 176 ГПК України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Згідно з ч.4 ст.89 Цивільного кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

На час винесення рішення у справі судом перевірено юридичну адресу відповідача згідно з даними ЄДРЮО, яка залишилася незмінною.

Інформації про іншу адресу відповідача у суду немає.

Згідно з п.5 ч.6 ст.242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

У разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто, повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії. Сам лише факт неотримання кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася в суд, у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання ухвали суду, оскільки зумовлений не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу (постанова Верховного Суду від 25.06.2018 у справі №904/9904/17).

Тобто, неотримання поштової кореспонденції в точці видачі є наслідком свідомого діяння (бездіяльності) відповідача щодо належного отримання листа, тобто є його власною волею.

Поряд з цим, суд зазначає, що відповідно до частин 3, 7 статті 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Відтак, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і не вручено підприємством зв`язку, вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Сам лише факт не отримання відповідачем кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та, яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною не виконання ухвали суду, оскільки зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу.

Слід враховувати, що організація власної господарської діяльності забезпечується самим товариством, зокрема щодо призначення відповідальної особи на отримання поштової кореспонденції та подальшим її одержанням. Товариство несе ризики та наслідки, пов`язані з неналежним отримання поштової кореспонденції.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач належним чином повідомлений про розгляд даної справи.

Відзив на позов відповідачем до суду надано не було.

Згідно з ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка ратифікована Україною 17.07.1997 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Згідно з ч.4 ст.13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.2 ст.178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

При цьому, за висновками суду, в матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Сторонами, у спрощений спосіб - шляхом виставлення рахунку на оплату за товар та платіжного доручення про оплату товару, укладено договір поставки.

Предметом Договору між Товариством з обмеженою відповідальністю "Житомирський бронетанковий завод" та Приватним підприємством "Укрпроменергосервіс" є підшипник 770067 у кількості 30 штук.

Приватне підприємство "Укрпроменергосервіс" (далі - постачальник, відповідач) виставило Товариству з обмеженою відповідальністю "Житомирський бронетанковий завод" (покупець, позивач) рахунок на оплату №90 від 26.09.2017 року на суму 34920,00 грн разом із ПДВ (а.с.20).

Платіжним дорученням №11635 від 11.10.2017 року позивачем було частково оплачено виставлений рахунок у обсязі на суму 17460,00 грн (а.с.21).

Однак, відповідачем не було поставлено позивачу товар.

21.07.2023 року позивач направив відповідачу вимогу про повернення коштів, у якій зазначав, що у зв`язку з тим, що потреба у продукції відпала вимагає у семиденний строк з моменту отримання даної вимоги повернути 17460,00 грн суми попередньої оплати на поточний рахунок ТОВ "Житомирський бронетанковий завод".

Однак відповіді на претензію відповідач позивачеві не надіслав, заборгованість не сплатив, що стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 3% річних у сумі 750,56 грн та інфляційних у сумі 2031,56 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Щодо правонаступництва прав і обов`язків ДП «ЖБТЗ».

28.07.2022 Державним концерном «Укроборонпром» як уповноваженим суб`єктом господарювання з управління об`єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі, було прийнято наказ №306 «Про створення товариства з обмеженою відповідальністю», яким Державне підприємство «Житомирський бронетанковий завод» було перетворено у Товариство з обмеженою відповідальністю "Житомирський бронетанковий завод» (далі - Товариство).

Пунктом 6.1 Наказу №306 від 28.07.2022 встановлено, що Товариство є правонаступником усіх прав та обов`язків ДГІ «ЖБТЗ», з дня внесення відповідного запису про його державну реєстрацію до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Аналогічні положення щодо правонаступництва закріплені у пункті 1.1 Статуту ГОВ «ЖБТЗ», затвердженого наказом Акціонерного товариства «Українська оборонна промисловість» (правонаступник Державного концерну «Укроборонпром») від 18.03.2024 №180, яким передбачено, що ТОВ «ЖБТЗ» є правонаступником усіх прав та обов`язків ДП «ЖБТЗ», з дня його державної реєстрації.

01.07.2024 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про проведення державної реєстрації припинення юридичної особи - Державного підприємства «Житомирський бронетанковий завод» в результаті реорганізації, шляхом перетворення у Товариство з обмеженою відповідальністю «Житомирський бронетанковий завод».

Таким чином, з 01.07.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю «Житомирський бронетанковий завод» є правонаступником всіх прав та обов`язків Державного підприємства «Житомирський бронетанковий завод».

Частиною 1 статті 181 Господарського кодексу України (далі - ГК України) визначено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

З вищенаведеного вбачається, що між Товариством з обмеженою відповідальністю "Житомирський бронетанковий завод" та Приватним підприємством "Укрпроменергосервіс" у спрощений спосіб укладено договір поставки.

Відповідно до ст.712 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.2 ст.693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Судом встановлено, що позивач свої зобов`язання за Договором виконав та перерахував на рахунок постачальника попередню оплату в розмірі 17460,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №11635 від 11.10.2017 року, проте відповідач товар не поставив.

Відповідно до ч.2 ст.530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

21.07.2023 року позивач направив відповідачу вимогу про повернення коштів, у якій зазначав, що у зв`язку з тим, що потреба у продукції відпала вимагає у семиденний строк з моменту отримання даної вимоги повернути 17460,00 грн суми попередньої оплати на поточний рахунок ТОВ "Житомирський бронетанковий завод" (а.с.22).

Відповідач відповіді на претензію не надав, передоплату не повернув.

Отже строк виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором є таким, що настав.

На даний час доказів постачання товару чи повернення суми попередньої оплати відповідачем до суду не надано.

Враховуючи викладене, позовні вимоги щодо повернення 17460,00 грн попередньої оплати за непоставлений товар є правомірними та підлягають задоволенню.

Щодо нарахування 3% річних та інфляційних.

Крім суми боргу, позивачем заявлені до стягнення 3% річних та інфляційні втрати.

Факт прострочення відповідачем виконання своїх зобов`язань щодо повернення попередньої оплати підтверджується матеріалами справи та не спростовано відповідачем.

Зазначене дає позивачу правові підстави для нарахування 3% річних та інфляційних на прострочену заборгованість.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем нараховано 3% річних та інфляційні на суму не повернутої попередньої оплати, за період з 22.07.2023 по 26.12.2024 року.

Щодо строку виконання відповідачем своїх зобов`язань щодо повернення передплати та відповідно початку прострочення грошового зобов`язання суд зазначає наступне.

Як вже було зазначено, сторонами у спрощений спосіб було укладено договір поставки шляхом замовлення позивачем товару та виставлення рахунків відповідачем.

Відповідно до ч.2 ст.693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Тобто, повернення суми передплати може бути грошовим зобов`язанням після пред`явлення вимоги щодо її повернення відповідно до ч.2 ст.530 ЦК України.

Відповідно до ч.2 ст.530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Як вже зазначалось судом, 21.07.2023 року позивач направив відповідачу вимогу про повернення коштів, у якій зазначав, що у зв`язку з тим, що потреба у продукції відпала вимагає у семиденний строк з моменту отримання даної вимоги повернути 17460,00 грн суми попередньої оплати на поточний рахунок ТОВ "Житомирський бронетанковий завод" (а.с.22).

Таким чином, враховуючи вимогу позивача до відповідача повернути кошти у семиденний строк з моменту отримання даної вимоги та положення ч.2 ст.530 ГПК України, у відповідача виник обов`язок повернути передплату до 28.07.2023 (включно).

Враховуючи зазначене, прострочення грошового зобов`язання починається з 29.07.2023 року.

Позивачем нараховані 750,56 грн грн 3% річних за період з 22.07.2023 по 26.12.2024 та 2031,56 грн інфляційні втрати за період з серпня 2023 по листопад 2024.

Отже позивачем невірно визначено початок прострочення відповідачем грошового зобов`язання щодо повернення передплати, та відповідно періоду нарахування 3% річних - з 22.07.2023, оскільки вірним періодом початку нарахування 3% річних є 29.07.2023.

Таким чином, здійснивши перерахунок 3% річних, починаючи з 29.07.2023 року, суд встановив, що задоволенню підлягають позовні вимоги в частині стягнення 3% річних в розмірі 740,51 грн.

В частині стягнення 10,05 грн 3% річних суд відмовляє, у зв`язку з невірним розрахунком та невідповідністю вимогам законодавства.

Перевіривши розрахунок інфляційних, суд дійшов висновку про його арифметичну вірність та відповідність вимогам чинного законодавства України, у зв`язку з чим позовні вимоги щодо стягнення інфляційних втрат в розмірі 2031,56 грн є правомірними та підлягають задоволенню.

Щодо клопотання позивача про застосування положень ч.10 ст.238 ГПК України, суд зазначає наступне.

Згідно з ч.10 ст.238 ГПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), що здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VI цього Кодексу.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за час прострочення.

Застосування ч.10 ст.238 ГПК України у даному випадку сприятиме найшвидшому виконанню відповідачем судового рішення в частині сплати основного боргу, а позивач буде позбавлений необхідності ще раз звертатися до суду з позовом про стягнення з відповідача додатково нарахованих процентів, за допущене ним прострочення після ухвалення судом рішення.

Відповідно до частин 11, 12 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження", якщо у виконавчому документі про стягнення боргу зазначено про нарахування відсотків або пені до моменту виконання рішення, виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження розраховує остаточну суму відсотків (пені) за правилами, визначеними у виконавчому документі. До закінчення виконавчого провадження виконавець за заявою стягувача перераховує розмір остаточної суми відсотків (пені), які підлягають стягненню з боржника, не пізніше наступного дня з дня надходження заяви стягувача про такий перерахунок, про що повідомляє боржника не пізніше наступного дня після здійснення перерахунку.

Враховуючи викладене, відповідно до ч.10 ст.238 ГПК України наявні правові підстави для зазначення у рішенні суду про проведення нарахування органом (особою), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, 3% річних від суми заборгованості у розмірі 17460,00 грн, починаючи з 27.12.2024 року та до моменту повного виконання рішення суду за наступною формулою: [Проценти] = [Сума боргу] х [Процентна ставка (%)] / 100% х [Кількість днів] / [Кількість днів у році]

Де:

[Сума боргу] - сума непогашеної заборгованості;

[Процентна ставка (%)] - три проценти річних;

[Кількість днів] - різниця між датою закінчення розрахунку та датою початку

розрахунку;

[Кількість днів у році] - кількість днів у календарному році.

При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити органу (особі), що здійснює примусове виконання рішення суду, що в разі часткової сплати відповідачем боргу, 3% річних нараховуються саме на залишок заборгованості, що залишився, за визначеною вище формулою.

Відповідно до ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч.1 ст.79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Згідно з ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, правомірними, підтверджуються матеріалами справи, відповідачем не спростовані, але, з урахуванням відмови в стягненні 10,05 грн 3% річних, позов підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судового збору суд керується положеннями п.2 ч.1 ст.129 ГПК України, відповідно до яких, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, враховуючи часткову відмову в позові, судовий збір в розмірі 3026,50грн покладається на відповідача, з вини якого виник спір, решта покладається на позивача, у зв`язку з частковою відмовою в позові.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, статтями 1, 2, 5, 7, 11, 13, 14, 15, 46, 73, 74, 76-80, 86, 129, 238, 247, 251, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити частково.

Стягнути з Приватного підприємства "Укрпроменергосервіс" (адреса: 61166, м.Харків, вул.Євгенія Єніна,11, кім.5-45; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомирський бронетанковий завод" (адреса: 12441, Житомирська обл., Житомирський р-н, с-ще Новогуйвинське, вул.Дружби народів,1; ; на розрахунковий рахунок НОМЕР_1 у ФЖОУ АТ «Ощадбанк», МФО 311647; ІПН 80) грошові кошти у розмірі - 20232,07 грн, з яких: попередня оплата - 17460,00 грн; 3% річних - 740,51 грн; інфляційні втрати - 2031,56 грн, а також 3026,50грн судового збору.

Органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення, в порядку частини 10 статті 238 Господарського процесуального кодексу України, нарахувати до стягнення з Приватного підприємства "Укрпроменергосервіс" (адреса: 61166, м.Харків, вул.Євгенія Єніна,11, кім.5-45; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Житомирський бронетанковий завод" (адреса: 12441, Житомирська обл., Житомирський р-н, с-ще Новогуйвинське, вул.Дружби народів,1; ) 3% річних на суму основного боргу у розмірі 17460,00 грн, з 27.12.2024 року до моменту повного виконання рішення суду за формулою: [Проценти] = [Сума боргу] х [Процентна ставка (%)] / 100% х [Кількість днів] / [Кількість днів у році]

Де:

[Сума боргу] - сума непогашеної заборгованості;

[Процентна ставка (%)] - три проценти річних;

[Кількість днів] - різниця між датою закінчення розрахунку та датою початку

розрахунку;

[Кількість днів у році] - кількість днів у календарному році.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення Господарського суду Харківської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги в порядку, встановленому статтями 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "10" березня 2025 р.

Суддя К.В. Аріт