ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
У Х В А Л А

03.03.2025 м.Дніпро Справа № 908/2948/23(908/114/24)

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Мороза В.Ф. - доповідач,

суддів: Паруснікова Ю.Б., Чередка А.Є.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства БАНК КРЕДИТ ДНІПРО на рішення Господарського суду Запорізької області від 04.04.2024 (суддя Юлдашев О.О.)

у справі № 908/2948/23(908/114/24)

за позовом - Акціонерного товариства БАНК КРЕДИТ ДНІПРО

до відповідача-1: ОСОБА_1

до відповідача-2: ОСОБА_2

про визнання недійсним договору

у справі № 908/2948/23 про неплатоспроможність боржника Фізичної особи ОСОБА_1

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Центрального апеляційного господарського суду на розгляді перебуває апеляційна скарга Акціонерного товариства БАНК КРЕДИТ ДНІПРО на рішення Господарського суду Запорізької області від 04.04.2024 у справі №908/2948/23(908/114/24).

Апеляційним судом встановлено, що Акціонерне товариство звернулося до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою про визнання недійсним договору позики від 06.01.2021.

Підставою позову визначено, зокрема, те, що оспорюваний договір позики від 06.01.2021, який укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , відповідно до якого останній начебто надав ОСОБА_1 в позику 200000,00 гривень не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що включення до реєстру штучно створених вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 на підставі договору позики, який є фіктивним, прямо порушує цивільне право AT «Банк Кредит Дніпро» на задоволення його вимог, а також майнових інтересів, враховуючи, що AT «Банк Кредит Дніпро» також визнано кредитором у провадженні про неплатоспроможність ОСОБА_1 .

За твердження позивача, єдиною метою укладання так званого договору позики 06.01.2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на суму 200 000,00 гривень є створення штучної кредиторської заборгованості з можливістю порушення провадження про неплатоспроможність ОСОБА_1 та в межах цієї справи оспорити договори забезпечення, які уклала ОСОБА_1 з AT «Банк Кредит Дніпро» на виконання кредитних договорів ТОВ «Ялинівка Нова» та уникнути звернення стягнення на предмет іпотеки та застави.

зазначені обставини не можуть бути доведені іншим способом ніж як призначення судової експертизи задля якої і було заявлено це клопотання про витребування оригіналів документів. При цьому для визначення давності виконання/складання договору позики від 06.01.2021 (розписки) та відповіді ОСОБА_1 від 24.12.2021 на вимогу/лист ОСОБА_2 від 16.12.2021 відповідне клопотання про призначення судової фізико-хімічної експертизи також було подане до суду позивачем.

В свою чергу, в обґрунтування своєї апеляційної скарги позивачем, зокрема, зазначено, що Господарський суд Запорізької області ухвалою від 07.03.2024 відмовив у задоволенні клопотання позивача про витребування оригіналів розписки від 06.01.2021 та листа ОСОБА_1 від 24.12.2021 (для можливості проведення судової експертизи).

Підставами для відмови в задоволенні клопотання судом зазначено:

- що клопотання про витребування оригіналів документів Позивач обґрунтовує тим, що оспорюваний договір укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Однак, такі твердження Позивача базуються виключно на його припущеннях;

- Позивачем не наведено жодного аргументу, та причинно-наслідкового зв`язку між дружніми відносинами та фіктивним правочином;

- щодо посилання Позивача на не відображення ОСОБА_2 у щорічній декларації позичених коштів, то суд зазначає, що питання внесення до декларації відомостей регулюється Законом України «Про запобігання корупції», при цьому невідображення у декларації у розділі «грошові активи» позичених коштів третій особі не свідчить про те, що даний правочин не було вчинено;

- при наявності договору позики, саме Позивач зобов`язаний довести, що грошові кошти за договором не передавались та ці обставини мають бути підтверджені доказами. Позивачем окрім припущень, які зводяться до його міркувань, ніяким чином не доведено, що грошові кошти не передавалися позичальнику;

- суд визнав заявлені позивачем клопотання про витребування доказів та оригіналів документів необґрунтованими, оскільки зазначені позивачем у клопотаннях документи не нададуть суду можливість встановити важливі для правильного вирішення даного спору фактичні обставини справи.

Водночас, апеляційним судом враховується, що відповідно до положень статті 74 ГПК України, сторони у процесі та інші учасники мають обов`язок доводити та представляти докази, що підтверджують обставини, на які вони посилаються як на основу своїх вимог або заперечень.

У господарському процесі судам заборонено збирати докази, що стосуються предмета спору, за власною ініціативою, крім випадків, передбачених законодавством. Водночас, витребування доказів перебуває в тісному зв`язку між законністю та обґрунтованістю судового рішення, а тому прямо впливає на результати розгляду справи.

В господарському судочинстві процес доказування відіграє вагому процесуальну роль у досягненні цілей судочинства, які визначені в статті 2 ГПК України.

Суд, з метою повного, всебічного та об`єктивного встановлення всіх обставин справи, має сприяти учасникам судового процесу у реалізації їх прав, вживати заходів для виконання ними своїх обов`язків та запобігати зловживанню правами учасників судового процесу. Таке сприяння з боку суду може виявлятись, зокрема, у можливості витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, відповідно до положень ч. 4 ст. 74 ГПК України.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини і враховуючи зміст статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, держава не має права обмежувати вибір правових засобів та їх реалізацію під час розгляду справи. Європейський суд з прав людини зазначає, що процесуальні норми призначені для забезпечення належного провадження в правосудді та дотримання принципу правової визначеності. Він також підкреслює, що сторони мають право розраховувати на застосування цих норм. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (Справа «Дія 97» проти України».

Принципи рівності і змагальності у судовому процесі випливають із принципу верховенства права, на якому ґрунтується вся Конвенція, і є неодмінною частиною права на справедливий суд, яке гарантується статтею 6 Конвенції. Принцип рівності сторін у процесі, у розумінні справедливого балансу між сторонами, передбачає, що кожній стороні надається розумна можливість представити свою справу у таких умовах, які не ставлять її в суттєво невигідне становище порівняно з іншою стороною.

Варто наголосити, що АТ «Банк Кредит Дніпро» не є стороною оспорюваного правочину, а тому обмежений у можливості надання доказів у справі, що безпідставно залишено поза увагою господарського суду.

Крім того, згідно ухвали Господарського суду Запорізької області суду від 26.01.2024 суд ухвалив, зокрема: «Відповідачам надати всі документи, які стосуються спору, відповідно до ст. 165 ГПК України пропонується у строк до 16.02.2024 подати до суду відзив із його нормативним та документальним обґрунтуванням., одночасно з надісланням (наданням)відзиву до суду направити копію відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, докази направлення/надання надати суду (додати до відзиву), у т.ч. завірену належним чином копію Договору позики від 06.01.2021 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (оригінал на огляд суду)

У зв`язку з систематичним невиконанням відповідачами вимог суду, ухвалами Господарського суду Запорізької області від 20.02.2024 та від 26.03.2024 (пункт 2 резолютивної частини) було зобов`язано відповідачів - в повному обсязі виконати вимоги ухвали суду від 26.01.2024.

Проте оригінали документів: розписки від 06.01.2021 та листа-відповіді ОСОБА_1 від 24.12.2021 на вимогу ОСОБА_2 від 16.12.2021 суд представлено не було.

Колегія суддів зауважує, що за змістом п. 4 ч. 2 ст. 42 ГПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

При цьому згідно з ч. 3 ст. 13, ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За приписами п.п. 1, 4, ч. 5 ст. 13 ГПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує, серед іншого, такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Як передбачено п.п. 2-4, 8 ч. 1 ст. 267 ГПК України суддя-доповідач у порядку підготовки справи до апеляційного розгляду визначає характер спірних правовідносин та закон, який їх регулює; з`ясовує обставини, на які посилаються учасники справи як на підставу своїх вимог і заперечень; з`ясовує, які обставини визнаються чи заперечуються учасниками справи; вчиняє інші дії, пов`язані із забезпеченням апеляційного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 269 ГПК України).

Таким чином, зважаючи на обов`язок суду щодо повного та всебічного з`ясування усіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, з огляду на специфіку та характер правовідносин, що виникли між сторонами, з урахуванням доводів апеляційної скарги позивача та його клопотання про витребування доказів, встановлених обставин та доказів, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, існує необхідність в огляді оригіналів розписки від 06.01.2021 та листа-відповіді ОСОБА_1 від 24.12.2021 на вимогу ОСОБА_2 від 16.12.2021.

При цьому суд звертає увагу сторін, що за приписами ч. 7 ст. 81 ГПК України будь-яка особа, в якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду.

Як визначено ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Так, у разі неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин, суд застосовує до відповідної особи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом (ч. 9 ст. 81 ГПК України).

Заходи процесуального примусу у разі неподання витребуваних судом доказів встановлені статтями 134, 135 ГПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 134 ГПК України у разі неподання письмових, речових чи електронних доказів, що витребувані судом, без поважних причин або без повідомлення причин, суд може постановити ухвалу про тимчасове вилучення цих доказів державним виконавцем для дослідження судом.

Також, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 135 ГПК України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі від одного до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у разі неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин.

А у відповідності до ч. 10 ст. 81 ГПК України у разі неподання учасником справи витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання та яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання таких доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.

Керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 86, 120-121, 216, 233-235, 237, 267, 269, 281 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) надати суду у строк до 17.03.2025 року оригінали розписки від 06.01.2021 та листа-відповіді ОСОБА_1 від 24.12.2021 на вимогу ОСОБА_2 від 16.12.2021.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, порядок і строки оскарження визначені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.Ф. Мороз

Суддя Ю.Б. Парусніков

Суддя А.Є. Чередко