ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" березня 2025 р. Справа №910/7482/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Андрієнка В.В.

Шапрана В.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі філії "Відокремлений підрозділ "Запорізька атомна електрична станція"

на рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2024

у справі №910/7482/24 (суддя Бондаренко-Легких Г.П.)

за позовом Акціонерного товариства "Київський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут "Енергопроект"

до Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі філії "Відокремлений підрозділ "Запорізька атомна електрична станція"

про стягнення 103 421,70 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Акціонерне товариство "Київський науково-дослідний та проектно-конструкторський інститут "Енергопроект" (далі - АТ "Енергопроект") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (далі - АТ "НАЕК "Енергоатом"), в особі філії "Відокремлений підрозділ "Запорізька атомна електрична станція" (далі - Філія) заборгованості у розмірі 103 427,63, з яких: 72 240,00 грн - основний борг, 5 382,78 грн - три проценти річних, 25 804,85 грн - інфляційні втрати.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором про надання послуг від 18.09.2018 №181810/48-121-01-18-07081 в частині оплати отриманих послуг, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість у розмірі 72 240,00 грн. Крім того, за порушення умов договору позивач нарахував відповідачу 5 382,78 грн трьох процентів річних та 25 804,85 грн інфляційних втрат.

У процесі розгляду справи, позивачем подано відповідь на відзив на позовну заяву, у якому останній, зокрема, просив зменшити розмір позовних вимог та стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 103 421,70 грн, з яких: 72 240,00 грн - основний борг, 5 376,85 грн - три проценти річних, 25 804,85 грн - інфляційні втрати.

Вказана заява прийнята Господарським судом міста Києва до розгляду як така, що відповідає приписам статті 46 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України)

Також, до Господарського суду міста Києва надійшла заява позивача про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 21 000,00 грн.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.12.2024 у справі №910/7482/24 позов задоволено.

Стягнуто з АТ "НАЕК "Енергоатом" в особі Філії на користь АТ "Енергопроект" 72 240,00 грн заборгованості, 5 376,85 грн трьох процентів річних, 25 804,95 грн інфляційних втрат, 3 028,00 грн судового збору та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000,00 грн.

Ухвалюючи вказане рішення суд першої інстанції встановив, що матеріалами справи підтверджується та не спростовано відповідачем належними і допустимими доказами, що станом на час розгляду справи заборгованість відповідача перед позивачем по сплаті отриманих послуг, які визначені в акті від 29.10.2021 №20 по договору від 18.09.2018 №181810/48-121-01-18-07081, становить 72 240,00 грн. При цьому, судом першої інстанції встановлено, що наданий позивачем розрахунок (з урахуванням уточнень, які зазначені у відповіді на відзив) є арифметично правильним, у зв`язку з чим вимоги позивача про стягнення з відповідача трьох процентів річних та інфляційних втрат підлягають задоволенню. Також, місцевий господарський суд вважає правомірними вимоги позивача щодо стягнення з відповідача трьох процентів річних і вони не підлягають зменшенню судом. Крім того, оскільки даним рішенням позовні вимоги задовольняються повністю, суд першої інстанції поклав суму витрат на професійну правничу допомогу позивача у розмірі 7 000,00 грн на відповідача.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, АТ "НАЕК "Енергоатом", в особі Філії звернулось до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2024 у справі №910/7482/24 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення ухвалено внаслідок неправильного застосування норм матеріального та процесуального права, при неповному з`ясуванні обставин справи та невідповідності висновків, викладених у рішенні, встановленим обставинам справи.

Так, скаржник вказує, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження надання послуг на суму, яка заявлена позивачем до стягнення.

Також, апелянт зазначає, що враховуючи те, що позивачем не виконано пункт 4.12 договору, не надано доказів отримання відповідачем податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в ЄРПН, а строк оплати частини вартості послуг в розмірі ПДВ не був визначений договором (пункт 2.3 договору), відповідно, таке грошове зобов`язання не є простроченим. Суд першої інстанції помилково зазначив у рішенні про настання строку оплати частини вартості послуг у розмірі суми ПДВ.

На переконання відповідача, є необґрунтованим нарахування трьох процентів річних в розмірі 5 376,85 грн та інфляційних втрат в розмірі 25 804,95 грн за актом здачі-приймання наданих послуг №20 на суму грошового зобов`язання в розмірі 72 240,00 грн, оскільки в частині вартості послуг в розмірі суми ПДВ грошове зобов`язання не є простроченим.

Крім того, у рішенні місцевий господарський суд вказав, що "не вбачає наявність підстав для застосування механізму зменшення до вимог про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат", з чим відповідач не погоджується.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.12.2024 апеляційну скаргу АТ "НАЕК "Енергоатом" в особі Філії у справі №910/7482/24 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сітайло Л.Г., судді: Коротун О.М., Хрипун О.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.12.2024 апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк на усунення її недоліків.

24.12.2024, через систему "Електронний суд", скаржником подано заяву про усунення недоліків апеляційної скарги.

Головуюча суддя Сітайло Л.Г. перебувала у відпустці з 25.12.2024 до 03.01.2025.

Згідно з розпорядженням Північного апеляційного господарського суду від 06.01.2025 у справі №910/7482/24 призначено повторний автоматизований розподіл, у зв`язку з перебуванням суддів Хрипуна О.О. та Коротун О.М., які не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустках.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.01.2025 справу №910/7482/24 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Сітайло Л.Г., судді: Андрієнко В.В., Шапран В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.01.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ "НАЕК "Енергоатом" в особі Філії на рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2024 у справі №910/7482/24. Розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/7482/24. Сторонам встановлено строк на подання відзиву, заяв, пояснень, клопотань, заперечень до 06.02.2025.

16.01.2025 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/7482/24.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

28.01.2025, через систему "Електронний суд", позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить суд залишити апеляційну скаргу АТ "НАЕК "Енергоатом", в особі Філії без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2024 у справі №910/7482/24 - без змін.

Так, у відзиві позивач зазначає, що є безпідставними твердження апелянта про те, що не надавши оригінал акта здачі-приймання послуг від 29.10.2021 №20 до договору від 18.09.2018 №181810/48-121-01-18-07081, позивач не підтвердив надання послуг на суму, яка заявлена до стягнення, а поведінка відповідача, суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, а також не відповідає попереднім заявам.

Також, позивач вказує, що він має всі підстави для нарахування простроченої суми заборгованості з урахування суми ПДВ, а суд першої інстанції належним чином дослідив докази сторін та правильно застосував норми матеріального права при визначенні суми основного боргу за спірним договором, у тому числі частини вартості робіт у розмірі суми ПДВ, яка підлягає оплаті позивачу.

Позивач звертає увагу на те, що відповідач не надав жодних доказів того, що ті обставини, на які він посилається у своїй апеляційній скарзі, вплинули на можливість виконати ним свої зобов`язання за договором. Крім того, звертає увагу суду на те, що обов`язок з оплати наданих послуг виник у відповідача до повномасштабної військової агресії рф та окупації потужностей відповідача (Запорізької АЕС). Нарахування та сплата відповідачем трьох процентів річних у справі №910/7482/24 є мінімальним розміром відшкодування збитків позивача, завданих йому відповідачем внаслідок несвоєчасної оплати за договором (крім компенсації інфляційних витрат, пов`язаних із знеціненням коштів).

Заяви та клопотання учасників справи з процесуальних питань, результати їх вирішення

26.02.2024, через систему "Електронний суд", відповідачем подано клопотання про зупинення провадження у справі №910/7482/24 до розгляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи №922/444/24.

В обґрунтування наведеного вище клопотання відповідач посилається на те, що в провадженні Касаційного господарського суду Верховного Суду України знаходяться справи №922/444/24, №908/460/24 про перегляд судових рішень у правовідносинах, що є подібними справі №910/7482/24, з тотожним предметом позову (стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат), нормативно-правовим обґрунтуванням та підставами звернення до суду.

Згідно з ухвалою Касаційного господарського суду Верховного Суду України від 05.02.2025 №922/444/24 зазначена справа передана на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

28.02.2024, через систему "Електронний суд", позивачем подані заперечення на заяву про зупинення провадження у справі.

Колегія суддів, розглянувши клопотання відповідача про зупинення провадження, дійшла до висновку про відмову в його задоволенні, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 228 ГПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Разом із тим, колегією суддів встановлено, що ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 21.02.2025 справу №922/444/24 повернуто відповідній колегії Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду для розгляду.

З огляду на наведене, судова колегія дійшла висновку про відсутність підстав для зупинення провадження у справі №910/7482/24 до розгляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи №922/444/24.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

18.09.2018 між АТ "Енергопроект" (виконавець) та Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", в особі відокремленого підрозділу "Запорізька АЕС" (замовник), укладено договір про надання послуг №181810/48-121-01-18-07081.

06.02.2023 Верховною Радою України прийнято Закон України "Про акціонерне товариство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" №2896-IX, який визначає правові, економічні та організаційні засади утворення та функціонування Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", 100% акцій якого належать державі і не підлягають приватизації (далі - товариство), управління, використання та розпорядження його майном і спрямований на сталий розвиток товариства, забезпечення економічної та енергетичної безпеки і захисту інтересів держави.

Статтею 1 зазначеного Закону встановлено, що утворення товариства здійснюється шляхом перетворення Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" за рішенням Кабінету Міністрів України, відповідно до законодавства з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Засновником товариства є держава в особі Кабінету Міністрів України. Товариство є правонаступником усіх прав та обов`язків НАЕК "Енергоатом" із дня державної реєстрації товариства. НАЕК "Енергоатом" припиняється одночасно із державною реєстрацією товариства.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2023 №1420 "Про утворення акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" утворено АТ "НАЕК "Енергоатом", 100% акцій якого належать державі, шляхом перетворення Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом".

АТ "НАЕК "Енергоатом" є правонаступником усього майна, всіх прав та обов`язків Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", а отже, відбулося універсальне правонаступництво, в тому числі й за договором від 18.09.2018 №181810/48-121-01-18-07081.

Договір вважається укладеним з моменту підписання сторонами і діє до 28.02.2022 (пункт 10.1 договору).

Відповідно до пункту 1.1 договору виконавець приймає на себе зобов`язання надати замовнику наступну послугу: Код ДК 021:2015-71330000 - 0 Інженерні послуги різні (послуга: "Розробка звіту з періодичної переоцінки безпеки енергоблока №6 ВП ЗАЕС включаючи перегляд розділів ЗАБ").

Згідно з пунктом 2.1 договору вартість послуги, згідно з цим договором, відповідно до "Протоколу узгодження договірної ціни" (невід`ємний додаток №1 до договору) складає: 5 580 000,00 грн, крім того ПДВ - 1 116 000,00 грн. Разом 6 696 000,00 грн.

Пунктом 3.1 договору встановлено, що виконавець зобов`язується надати послуги в строк: вересень 2018 року - грудень 2021 року.

12.05.2021 сторони уклали додаткову угоду №17/48-121-01-18-07081 до договору, відповідно до якої внесли зміни до календарного плану, який є додатком №3 до зазначеного договору.

Так, згідно з додатком №3, в редакції вищезазначеної додаткової угоди, строк надання послуг по етапу №18 "Факто безпеки 2. Поточний технічний стан системи і елементів енергоблока №6" до 31.10.2021. Вартість зазначеної послуги становить 60 200,00 грн, без ПДВ.

В пунктах 4.14 та 4.10 договору сторони узгодили, що право власності на отримані за даним договором результати послуг переходить до замовника з моменту підписання сторонами акта здачі-приймання наданих послуг. Замовник протягом 10 днів із дня одержання акта здачі-приймання наданих послуг зобов`язаний відправити виконавцю підписаний акт здачі-приймання наданих послуг або мотивовану відмову від приймання результатів.

29.10.2021 сторони підписали акт здачі-приймання послуг №20 до договору на суму 72 240,00 грн з ПДВ, в якому засвідчили факт надання виконавцем послуг по етапу №18 в строк встановлений додатком №3, в редакції додаткової угоди від 12.05.2021 №17/48-121-01-18-07081.

За умовами пункту 2.2 договору оплата наданих послуг за договором здійснюється за фактично наданий обсяг послуг протягом 45 календарних днів з моменту підписання сторонами акта здачі-приймання наданих послуг, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця.

Відповідно до пункту 2.3 договору оплата замовником частини вартості послуг у розмірі ПДВ здійснюється після отримання ним від виконавця податкової накладної, оформленої та зареєстрованої в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) у встановлених ПК України випадках та порядках.

Пунктом 4.12 договору передбачено, що виконавець зобов`язаний надати замовнику податкову накладну за формою, визначеною чинною редакцією наказу Міністерства фінансів України №1307 від 31.12.2015, складену в електронній формі з дотриманням умов щодо її реєстрації, у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, і зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних, шляхом направлення її на дві електронні адреси замовника та протягом терміну, визначеного чинною редакцією ПКУ. Разом з податковою накладною виконавець надає замовнику електронну квитанцію про реєстрацію податкової накладної у ЄРПН.

У випадку ненадання виконавцем замовнику у встановлений Податковим кодексом України строк електронної податкової накладної, зареєстрованої у ЄРПН, замовник має право в односторонньому порядку зменшити ціну договору, на суму ПДВ, від вартості послуг, по яким допущене таке невиконання (пункт 5.6 договору).

Відповідно до підпункту 6.3.2 пункту 6.3 договору замовник зобов`язується здійснювати оплату наданих послуг на умовах даного договору.

Проте, замовник в порушення пункту 2.2 договору не здійснив оплату у визначений строк.

Позивач звернувся до відповідача з претензією від 18.05.2023 №61523000.315.16137-КР-П, в якій вимагав у останнього здійснити оплату за надані послуги у розмірі 72 240,00 грн.

Однак, позивач не отримував від відповідача документів, що підтверджують сплату вищезазначеної суми.

Наведені обставини і стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 72 240,00 грн, а також суму трьох процентів річних у розмірі 5 376,85 грн та інфляційних втрат у розмірі 25 804,95 грн, за період з 14.12.2021 до 06.06.2024.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

Відповідно до частини 1 статті 270 ГПК України в суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження, з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За своїм змістом та правовою природою укладений сторонами договір є договором про надання послуг.

Згідно зі статтею 901 ЦК України за договором про падання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Виконавець повинен надати послугу особисто (частина І статті 902 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі статтями 525, 526 ЦК кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Так, згідно з "календарним планом" (додаток №3 до договору), в редакції додаткової угоди від 12.05.2021 №17/48-121-01-18-07081, строк надання послуг по етапу №18 "Факто безпеки 2. Поточний технічний стан системи і елементів енергоблока №6" встановлений до 31.10.2021 включно та вартість зазначеної послуги становить 60 200,00 грн без ПДВ.

29.10.2021 сторони, в порядку пункту 4.10 договору, підписали акт здачі-приймання послуг від 29.10.2021 №20 до договору на суму 72 240,00 грн з ПДВ, в якому засвідчили факт надання позивачем відповідачу послуг по етапу №18 в строк встановлений додатком №3, в редакції додаткової угоди №17/48-121-01-18-07081 від 12.05.2021, та в силу пункту 4.14 право власності на отримані результати послуг перейшли до відповідача.

Як зазначалось вище, відповідно до пункту 2.2 договору, плата за надані послуги за договором здійснюється за фактично наданий обсяг послуг протягом 45 календарних днів, з моменту підписання сторонами акта здачі-приймання наданих послуг, шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця.

Таким чином, колегія суддів вважає вірними висновки суду першої інстанції, що після підписання 29.10.2021 акта №20, відповідач, згідно з пунктом 2.2 договору, зобов`язаний був здійснити оплату за надані послуги до 13.12.2021 включно.

Проте, як стверджує позивач, відповідач в строк до 13.12.2021 або в будь-який інший строк не здійснив оплату за надані послуги по етапу №18, який визначений в додатку №3 до договору.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Також, судова колегія погоджується з місцевим господарським судом, що акт здачі-приймання послуг від 29.10.2021 №20 до договору, який підписаний представниками сторін відповідає вимогам первинного документу, в силу приписів Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Таким чином, акт від 29.10.2021 №20 є належним та допустимим доказом здійснення позивачем на користь відповідача господарської операції.

Відповідач, заперечуючи проти доводів позивача зазначає, що останній, в порушення пункту 4.12 договору, не направив відповідачу податкову накладну, а тому, в силу пункту 5.6 договору, ціна договору повинна бути зменшена на суму ПДВ.

До матеріалів справи позивачем долучено зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну від 29.10.2021 №94, яка додатково підтверджує надання позивачем відповідачу послуг по етапу №18 на суму 60 200,00 грн + ПДВ у розмірі 12 040,00 грн, що в сукупності становить 72 240,00 грн та яка зареєстрована 09.11.2021, що підтверджується долученою позивачем квитанцією про реєстрацію податкової накладної.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 01.07.2017 в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

З метою отримання податкової накладної/розрахунку коригування, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, покупець надсилає в електронному вигляді запит до Єдиного реєстру податкових накладних, за яким отримує в електронному вигляді повідомлення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та податкову накладну/розрахунок коригування в електронному вигляді. Такі податкова накладна/розрахунок коригування вважаються зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних та отриманими покупцем.

Отже, податкова накладна від 29.10.2021 №94, відповідно до приписів податкового законодавства, вважається отриманою покупцем з дня реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних. Крім цього, відповідач не був позбавлений можливості додаткового отримати зазначену податкову накладну в порядку, передбаченому абзацом 6 пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України.

З огляду на наведене, судом першої інстанції правомірно відхилено доводи відповідача щодо зменшення ціни договору на суму ПДВ, на підставі пункту 5.6 договору, у зв`язку з ненаданням позивачем податкової накладної в порядку пункту 4.12 договору.

Таким чином, в матеріалах справи наявні належні та допустимі докази, які підтверджують факт надання позивачем послуги відповідачу на суму 72 240,00 грн.

У той же час, відповідач не надав належних та допустимих доказів, які в свою чергу могли підтвердити, що останній здійснив на користь позивача оплату у розмірі 72 240,00 грн за надані позивачем послуги по етапу №18 за договором, що відображено в акті від 29.10.2021 №20.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду, що матеріалами справи підтверджується та не спростовано відповідачем належними і допустимими доказами, що станом на час розгляду справи заборгованість відповідача перед позивачем по сплаті отриманих послуг, які визначені в акті від 29.10.2021 №20 по договору, становить 72 240,00 грн, а тому позовні вимоги позивача щодо стягнення основного боргу з відповідача підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 5 376, 85 грн трьох процентів річних та 25 804,95 грн інфляційних втрат за період з 14.12.2021 до 06.06.2024.

Частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що якщо боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України нарахування трьох процентів річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №464/3790/16-ц).

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі №703/2718/16-ц та від 19.06.2019 у справі №646/14523/15-ц).

Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Колегія суддів здійснивши перевірку правильності розрахунку трьох процентів річних та інфляційних втрат погоджується з судом першої інстанції, що він є арифметично правильним.

Також, відповідач стверджує, про наявність підстав для зменшення розміру нарахованих позивачем трьох процентів річних, на підставі статті 233 Господарського кодексу України з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду, які зазначені в постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18.

У разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій (стаття 233 Господарського кодексу України).

Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (частина 3 стаття 551 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18 дійшла висновку, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Водночас, вказуючи про можливість зменшення процентів річних Велика Палата Верховного Суду у справі №902/417/18 виходила з критеріїв розумності, справедливості та пропорційності з огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум процентів річних, розмір яких встановлено в договорі на рівні 40% та 96%, що за висновками Великої Палати Верховного Суду є явно невідповідним принципу справедливості. Тобто, у справі №902/417/18 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про можливість зменшення процентів річних, що були встановлені сторонами в договорі у значно більшому розмірі, а ніж передбачено статтею 625 ЦК України та фактично процент річних на рівні 96% майже повністю покривав основний борг.

В даній справі (№910/7482/24), сторонами не було погоджено іншого розміру процентів річних, аніж той, що визначено в статті 625 ЦК України на рівні трьох процентів річних.

Суд першої інстанції слушно зауважив, що вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу (постанови Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №905/600/18, від 20.02.2023 у справі №910/15411/21), а саме від знецінення грошових коштів.

Таким чином, визначене частиною 2 статті 625 ЦК України право стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних є мінімальними гарантіями, які надають кредитору можливість захистити згадані вище інтереси; позбавлення кредитора можливості реалізувати це право порушуватиме баланс інтересів і сприятиме виникненню ситуацій, за яких боржник повертатиме кредитору грошові кошти, які, через інфляційні процеси, матимуть іншу цінність, порівняно з моментом, коли такі кошти повинні були отримані (у тому числі у вигляді прострочення оплати відповідних товарів та послуг).

Обґрунтовуючи необхідність зменшення трьох процентів річних та інфляційних втрат відповідач посилається на обставини існування яких унеможливлюють проведення своєчасного розрахунку за отримані від позивача послуги.

Такими обставинами є загальновідомі обставини, які в силу частини 4 статті 75 ГПК України не потребують доказуванню, а саме повномасштабне вторгнення 24.02.2022 рф в Україну, окупація 04.03.2022 міста Енергодар (Запорізька область) та захоплення окупаційними силами Запорізької АЕС, яка знаходиться в Енергодарі.

Однак колегія суддів звертає увагу на те, що відповідач, згідно з пунктом 2.2 договору, зобов`язаний був здійснити оплату за надані позивачем послуги, які зазначені в акті від 29.10.2021 №20 до 13.12.2021 включно. Тобто обов`язок здійснити оплату у відповідача виник за 4-2,5 місяця (з 30.10.2021 до 13.12.2021) до повномасштабного вторгнення рф, окупації Енергодара, захоплення ЗАЕС та після 13.12.2021 і до 24.02.2022 відповідач не виконав обов`язок по здійсненню оплати за надані позивачем послуги.

Тобто, обставини, які зазначає відповідача на момент виникнення обов`язку щодо здійснення оплати за надані послуги не виникли.

Отже, на переконання колегії суддів, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку про обґрунтованість вимоги позивача щодо стягнення з відповідача трьох процентів річних і вони не підлягають зменшенню судом.

Оскільки, як зазначалось вище, наданий позивачем розрахунок є арифметично правильним, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, з яким погоджується судова колегія, про задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача трьох процентів річних та інфляційних втрат за визначений позивачем період та у визначених сумах в повному обсязі.

Інші доводи апеляційної скарги, взяті судом до уваги, однак не спростовують вищенаведених висновків суду.

Згідно з частиною 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

При винесені даної постанови судом апеляційної інстанції були надані вичерпні відповіді на доводи апелянта, з посиланням на норми права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі статтями 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до частини 2 статті 86 ГПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, виходячи з фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду задоволення позову.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Частиною 1 статті 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2024 у справі №910/7482/24 ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга АТ "НАЕК "Енергоатом" в особі Філії задоволенню не підлягає.

Розподіл судових витрат

Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється, а витрати пов`язані з розглядом апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2024 у справі №910/7482/24, відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на скаржника.

Також слід зазначити, що суд першої інстанції дійшов висновку, що у спірних правовідносинах розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу, який підтверджений належними доказами, становить 7 000,00 грн. В цій частині рішення суду першої інстанції скаржником не оскаржується і, відповідно до частини 1 статті 269 ГПК України, не переглядається судом апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі філії "Відокремлений підрозділ "Запорізька атомна електрична станція" на рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2024 у справі №910/7482/24 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 02.12.2024 у справі №910/7482/24 залишити без змін.

3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

4. Матеріали справи №910/7482/24 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, що визначені в частині 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Л.Г. Сітайло

Судді В.В. Андрієнко

В.В. Шапран