ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2025 року м.Дніпро Справа № 912/1254/24

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Кощеєва І.М. (доповідач)

суддів: Чус О.В., Дарміна М.О.

секретар судового засідання: Скородумова Л.В.

від прокурора: Деркач І.П.

від позивача: Курцеба Н.І.

від відповідача: Ковальова Т.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

в режимі відеоконференції апеляційну скаргу

Фізичної особи-підприємця Капканець Сергія Володимировича

на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 13.08.2024р.

(суддя Тимошевська В.В., м. Кропивницький, повний текст рішення складено 23.08.2024р.)

у справі

за позовом Заступника керівника Волинської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті

до відповідача Фізичної особи-підприємця Капканець Сергія Володимировича

про стягнення 311 936,00 грн.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

Заступник керівника Волинської обласної прокуратури звернувся до Господарського суду Кіровоградської області з позовною заявою в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті з вимогами про стягнення з Фізичної особи-підприємця Капканець Сергія Володимировича плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні в розмірі 311 936,00 грн., з покладенням на Відповідача судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що Відповідач у порушення приписів ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" здійснив перевезення вантажу з перевищенням вагових обмежень без оформлення дозволу, внаслідок чого йому нарахована плата за такий проїзд, внесення якої Відповідачем добровільно у встановлений законодавством строк не здійснено.

Також Прокурор вказав, що Позивач не вживає необхідних дій для стягнення з Відповідача плати, що надає підстави для звернення до суду Прокурора.

2. Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі

Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 13.08.2024р. позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Капканця Сергія Володимировича на користь держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті із зарахуванням до Державного бюджету України плату за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, в розмірі 311 936,00 грн.. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Капканця С.В. на користь Волинської обласної прокуратури судовий збір у сумі 3 743,23 грн.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись із зазначеним рішенням суду, Фізична особа-підприємець Капканець Сергій Володимирович подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення скасувати, прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

4. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги Скаржник зазначає, що у силу приписів чинного законодавства Перевізник не несе відповідальності за заповнення товарно-транспортної накладної. У товарно-транспортній накладній реквізит «Переадресування вантажу» заповнюється вантажоодержувачем під час приймання вантажу. При цьому, оскільки на момент проведення рейдової перевірки водій Задерака В.С. ще не доїхав до вантажоодержувача -ТОВ "Компанія Еко Нова" (який знаходився у с. Рованці, Луцький район, Волинська область), належної ТТН з реквізитом "Переадресування вантажу" він не міг мати при собі з підстав, які не залежали від нього.

Скаржник стверджує, що згідно скріншоту карти Google відстань між с. Мар`янівське, Горохівський р-н, Волинська область та с. Рованці, Луцький р-н, Волинська область становить 53,8 км.. Іншого маршруту не було, помилка, яку допустив вантажовідправник Приватне підприємство "Агро-Експрес-Сервіс" не може мати негативних наслідків для ФОП Капканця Сергія Володимировича. На підставі вищезазначеного, розрахунок від 15.10.2020 року плати за проїзд великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування виконаний невірно та неправомірно, так як в основу формули (затвердженої відповідно до норм пункту 31-1 постанови КМУ № 879 від 27.06.2007 року) покладено відстань перевезення 967 км.

За доводами Відповідача, у заяві від 30.08.2024 року Задерака Володимир Сергійович повідомляє важливі обставини по справі, які відбувались під час проведення перевірки 15.10.2020 року, а саме: 15.10.2020 року він виконував замовлення ФОП Капканця С.В. та здійснював перевезення вантажу (меляси) вагою 35,16 т. до села Рованці, Луцький район, Волинська область. Підтвердив, що помилково відхилився від маршруту до села Рованці, Луцький район, Волинська область, тому що логіст ФОП Капканця С.В. повідомив йому у телефонному режимі невірну адресу розвантаження. Під час зворотного руху його зупинило Управління транспортної безпеки Волинської області, яке здійснило рейдову перевірку за селом Рованці (на 132 км.а/д М-19). При зупинці транспортного засобу, він не повідомив працівникам Управління транспортної безпеки Волинської області про невірну адресу зазначену в ТТН, так як документи на перевезення не читав, а рухався чітко за маршрутом вказаним логістом ФОП Капканця С.В.. Додатково повідомив, що у жовтні 2020 року жодного замовлення до міста Харкова у ФОП Капканця С.В. не було.

У скарзі йдеться про те, що Кіровоградським окружним адміністративним судом у справі № 340/33/21 не надавалася оцінка ТТН № ОВП МР 00016984 від 15.10.2020 року, яка була прикладена ФОП Капканцем С.В. (тобто з відміткою про «Переадресування вантажу», проставленою вантажоодержувачем) до позовної заяви у вказаній справі. Також, Апелянт звертає увагу, що у справі № 340/33/21 предметом спору була не відстань, а факт перегрузу, з яким ФОП Капканець С.В. погодився та сплатив, чим виконав свої зобов`язання. Отже, суд не повинен керуватись рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 29.12.2021 року по справі № 340/33/21 через те, що відстань у даній справі не досліджувалась (не оскаржувалась).

Також Апелянт зазначає, що розрахунок плати за проїзд великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування від 15.10.2020 виконаний неправомірно, оскільки в основу формули (затвердженої відповідно до норм пункту 31-1 постанови КМУ № 879 від 27.06.2007 року) покладено невірну відстань перевезення 967 км, замість 53,8 км.

Отже, враховуючи усі вищенаведені аргументи та відсутність будь-якого їх аналізу з боку суду першої інстанції, Скаржник вважає, що рішення по даній справі порушує його право на справедливий судовий розгляд, захист прав та інтересів судом (ст. 55 Конституції України, ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод).

Крім того скаржник звертає увагу, що ТОВ "Еко Нова компанія" (замовник) зробив переадресування (згідно раніше поданої заявки № 1 на перевезення вантажу автомобільним транспортом по Україні від 12.10.2020 року та додаткової угоди № 1 до Договору № 12/10/2020), про яке зазначено у даній ТТН та водій змушений був змінити свій напрямок до пункту вивантаження, що знаходиться в с. Рованці, Луцький р-н, Волинська область . Помилково оформлена вантажовідправником ТТН та надана водієм ОСОБА_1 при проведенні зважування автомобіля MAN НОМЕР_1 не може бути належним та допустимим доказом по справі, так як вона взагалі спростовує факт перегрузу, про який зазначає Позивач, що ставить під сумнів обґрунтованість позовних вимог.

Одночасно Апелянтом у скарзі заявлено про понеснення ним витрат на сплату судового збору у розмірі 5614 грн. 85 коп. та на оплату послуг адвоката у Центральному апеляційному господарському суді. Орієнтовно розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката становить 7 500 грн. 00 коп.

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

Заступник керівника Волинської обласної прокуратури у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що товарно-транспортна накладна №ОВП-МР00016984 від 15.10.2020 оформлялась вантажовідправником Приватним підприємством "Агро-Експрес-Сервіс", при її оформленні було заповнено пункт навантаження - Волинська область, Горохівський район, с. Мар`янівка, вул. Незалежності, 13 та пункт розвантаження - м. Харків, вул. Героїв Сталінграду, 45 і саме вказана ТТН була надана водієм при перевірці, при цьому вона не містила відомостей щодо переадресування чи іншого місця розвантаження вантажу, під час перевірки водій не повідомляв про інший маршрут та не надавав будь-яких документів на підтвердження іншого маршруту. Документи щодо перевірки підписано водієм без будь-яких зауважень, у тому числі Акт про перевищення № 036661, в пункті 7 якого містилась інформація про маршрут: Волинська область с. Мар`янівка - Харків, 967 км.

За доводами Прокурора, габаритно-ваговий контроль транспортних засобів марки «MAN» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 та причепа марки «CHIAVETTA» державний реєстраційний номер НОМЕР_3 15.10.2020 проведений у відповідності до вимог Порядку № 879. Враховуючи вищенаведене, доводи Відповідача щодо необхідності визначати габаритно-вагові параметри транспортних засобів відповідно до даних ТТН не заслуговують на увагу, оскільки такий порядок не визначено законодавством. При цьому Відповідачем не вказано норми законодавства на обґрунтування своєї позиції, яка водночас суперечить нормам Порядку № 879.

Державною службою України з безпеки на транспорті також подано відзив на апеляційну скаргу, в якому йдеться про те, що відстань, яку транспортний засіб уже пройшов та ще має намір проїхати вираховується за допомогою інформації, наявної у ТТН. У спірних правовідносинах така відстань була визначена із ТТН, яку надав водій під час перевірки інспекторам та становила 967 км. Жодних заперечень, коригувань стосовно вказаних даних на момент перевірки водій не надав.

Позивач звертає увагу, що до позову додану копію ТТН № ОВП-МР00016984 від 15.10.2020 відповідно до якої вантаж перебувавав у процесі перевезення ( на момент проведення габаритно-вагового контролю). Водночас, Перевізником надано до територіального органу Укртрансбезпеки у Волинській області копію ТТН №ОВП-МР00016984 від 15.10.2020 (вказана копія долучена Відповідачем до відзиву) згідно якої вантаж вже був відвантажений вантажоодержувачу, що підтверджується копією ТТН, яка містить відмітку про прийняття товару ТОВ "Компанія Еко Нова" без застережень, викладене, на думку Позивача, свідчить про те, що ТОВ «Компанія Еко Нова» місцезнаходження якої у м. Харків, прийняла вантаж у пункті розвантаження.

Позивач наголошує, що вказані відмітки про переадресування вантажу були зроблені вже після проведеної рейдової перевірки та зазначає, що оскільки відповідно до п. 11.3 Правил №363, інформацію вносить замовник/вантажовідправник, яку засвідчує підписом, то відповідно в даному випадку інформацію про переадресування вантажу не міг вносити та засвідчувати печаткою ФОП Капканець С.В. Зважаючи ще й на те, що така інформація внесена власноруч, то існують сумніви щодо того чи було дійсно таке переадресування, чи внесення змін здійснено з метою уникнення відповідальності.

Позивач звертає увагу на те, що на момент перевірки, ТТН, копію якої долучає Відповідач, не надавалася інспекторам. У змісті обох варіантів ТТН виявлені розбіжності. Так, під час перевірки фігурувала ТТН №ОВП-МР00016984, копія якої надана до позову, і відповідно до якої заявлено перевезення вантажу масою 23.2 тони, маса брутто 23 т, в той же час ТТН №ОВП-МР00016984 надана Відповідачем вже містить інформацію про те, що маса брутто 35 т, вантаж маса нетто 35.16т. Відтак, надана Відповідачем ТТН не має жодної доказової значимості для даної справи, адже не фігурувала під час перевірки.

Позивач наголошує, що під час перевірки водій надав тільки одну ТТН, натомість відомості про переадресування внесені в іншу ТТН, яка під час перевірки була відсутньою, отже така ТТН була виготовлена після перевірки і не могла перебувати у водія .

При цьому інформація, внесена у заявку №1 від 12.10.2020 та додаткову угоду №1 не співставна ані з ТТН, копію якої надав Позивач, ані з копією наданою Відповідачем, з огляду на відмінність маршрутів перевезень (с. Мар`янівського у Горохівському р-н Волинської області не існує, а початковим пунктом перевезення було смт. Мар`янівка). Зокрема: пункт розвантаження не відповідає тому, що зазначений у ТТН, наданій Позивачем; вага вантажу, що перевозився відповідно до Заявки №1 (20 тонн.) не відповідає вазі, зазначеній в обох варіантах ТТН, у зв`язку з чим, на думку Позивача, такі документи не можуть вважатись достовірними доказами в контексті визначення маршруту для перевезення 15.10.2020.

Також Позивач зауважує, що якби перевезення дійсно виконувалось по маршруту "смт. Мар`янівка с. Рованці", то габаритно-ваговий контроль не міг би відбутися на 132 км. автодороги М19, а протяжність маршруту в 53.8 км спростовується з огляду на місце перевірки.

Крім того , з аналізу висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 03.07.2019 у справі №819/1381/16 вбачається, що плата за проїзд складається з огляду на ті документи, що надані інспектору під час перевірки, оскільки розрахунок складається на місці перевірки. У даній справі Укртрансбезпекою виконано вказані дії та складено розрахунок про стягнення із ФОП Капканця С.В. 9 341,22 євро.

Дослідивши рішення у справі №340/33/21 Державною службою України з безпеки на транспорті встановлено, що однією з підстав позову (про скасування постанови №222194) Капканцем С.В. заявлено неправильне зазначення відстані перевезення, а саме 967 км, а не 53,8км. При цьому суд першої інстанції у цій справі, посилаючись на ТТН № ОВП-МР00016984 від 15.10.2020 та розрахунок плати за проїзд встановив, що пунктом навантаження зазначено - смт. Мар`янівка, Горохівський р-н, Волинська область, пунктом розвантаження - м. Харків, Харківська область. Протяжність від пункту навантаження до пункту розвантаження складає 967 км. Вказана інформація повністю відповідає тій інформації з ТТН, яку надав водій під час перевірки та копію якої зроблено інспекторами і в подальшому передано територіальному органу Укртрансбезпеки у Кіровоградській області для прийняття рішення про застосування адміністративно-господарського штрафу. Відтак, Позивач вважає, що обставина стосовно маршруту перевезення протяжністю 967 км. є встановленою рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 29.12.2021 у справі №340/33/21.

6. Рух справи в суді апеляційної інстанції

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.09.2024 для розгляду справи визначено колегію суддів у складі головуючого судді Коваль Л.А., суддів Мороза В.Ф., Чередка А.Є.

У зв`язку з перебуванням на лікарняному головуючого судді Коваль Л.А. 10.09.2024 призначено повторний автоматизований розподіл справи між суддями, за результатами якого, для вирішення питання відкриття провадження у справі, визначено новий склад суду у складі: головуючого судді Кощеєва І.М., суддів Мороза В.Ф., Чередка А.Є.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 11.09.2024 витребувано з Господарського суду Кіровоградської області матеріали справи № 912/1254/24.

Матеріали справи надійшли на адресу апеляційного суду.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 25.09.2024 р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Капканця Сергія Володимировича на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 13.08.2024р. у справі № 912/1254/24.

На підставі розпорядження керівника апарату суду № 1039/24 від 08.10.2024р. та відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.10.2024р. для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Кощеєв І.М. (доповідач), судді Чус О.В., Дармін М.О..

Ухвалою суду від 17.10.2024 апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Капканця Сергія Володимировича на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 13.08.2024р. у справі №912/1254/24 прийнято до свого провадження вказаною колегією суддів та призначено розгляд апеляційної скарги у судове засідання на 05.03.2025.

Представники сторін та Прокурор у судовому засіданні 05.03.2025 надали пояснення по справі.

У судовому засіданні 05.03.2025 р. була оголошена вступна та резолютивна частини постанови Центрального апеляційного господарського суду.

7. Встановлені судом обставини справи

Державними інспекторами Управління Укртрансбезпеки у Волинській області на підставі щотижневого графіку проведення рейдових перевірок у період з 12.10.2020 по 18.10.2020 та згідно із направленням на рейдову перевірку від 09.10.2020 № 011962 на 132 км. а/д М-19 "Доманове (на м. Брест)-Ковель-Чернівці-Тереблече (на м. Бухарест)", 15.10.2020 проведена рейдова перевірка додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.

Під час перевірки проведено зважування транспортного засобу марки "MAN", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 з причіпом марки "CHIAVETTA" державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , водій ОСОБА_1 , про що складено Довідку № 0016944 від 15.10.2020 (т.1, а.с. 16).

Згідно з Довідкою, за результатами вагового контролю загальна маса транспортного засобу з вантажем становить 49,95т, навантаження на одиночну вісь 12,75т, а на строєну вісь 30,05т.

До справи додано копію талону вагового контролю, свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки (а.с. 35, 37).

Копія Довідки № 0016944 від 15.10.2020 отримана водієм ОСОБА_1 , про що поставлено підпис на Довідці.

Державними інспекторами Укртрансбезпеки, які проводили перевірку, складено Акт № 036661 від 15.10.2020 про перевищення транспортним засобом нормативно вагових параметрів, яким зафіксовано, що навантаження на одиничну вісь складало 12,75 т при нормативно допустимому - 11 т, на строєну вісь - 30,05 т при нормативно допустимому - 24 т, повна маса транспортного засобу склала 49,95 т при нормативно допустимому - 44 т (а.с. 11). Акт містить відомості про маршрут Волинська обл. с. Мар"янівка - Харків, 967 км.

Також державними інспекторами Укртрансбезпеки, які проводили перевірку, складено Акт № 244402 від 15.10.2020 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом (далі - Акти, а.с. 13).

Згідно Акта, зазначено про порушення, відповідальність за яким передбачена абз. 16 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме: перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20 % при перевезенні вантажу без відповідного дозволу.

В Акті зафіксовано, що під час надання послуг з перевезення вантажу з перевищенням вагових параметрів відсутній дозвіл, який дає право на рух автодорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, чим порушено ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт".

Акт містить інформацію про ТТН № ОВП-МР00016984 від 15.10.2020, яку надав водій Задерака В.С. та копія якої долучена до матеріалів справи (т.1 а.с. 38).

Акт № 036661 та Акт № 244402 підписано водієм ОСОБА_1 без зауважень.

Відповідно до наданих свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 власником транспортного засобу марки "MAN", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 та причепа марки "CHIAVETTA", державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , є Хільчук Ігор Васильович.

Вказані транспортні засоби передані Хільчуком І.В. у користування ФОП Капканця С.В. строком на п`ять років до 30.06.2025 на підставі нотаріально посвідченого договору найму (оренди) транспортних засобів (а.с. 17-18).

Державними інспекторами Укртрансбезпеки, які проводили перевірку, здійснено розрахунок плати за проїзд великогабаритними транспортними засобами згідно Акта від 15.10.2020 № 036661 та визначено розмір плати за формулою відповідно до п. 31-1 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 879 від 27.06.2002 в редакції на дату перевірки (а.с. 34).

Сума плати склала 9 341,22 євро, що за курсом НБУ станом на 15.10.2020 становить 311 936,00 грн (а.с. 22).

Вказаний розрахунок отримано водієм ОСОБА_1 15.10.2020, про що свідчить підпис останнього.

Крім того, місцевим господарським судом встановлено, що 08.12.2020 Центральним міжрегіональним Управлінням Укртрансбезпеки (Кіровоградська область) винесено постанову № 222194 про застосування адміністративно-господарського штрафу щодо ФОП Капканця С.В. у розмірі 34 000,00 грн за ч. 1 абз. 16 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" (а.с. 28).

Зазначена постанова оскаржена ФОП Капканцем С.В. до Кіровоградського окружного адміністративного суду та рішенням від 29.12.2021 у справі № 340/33/21 у задоволенні позову підприємця до Центрального міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про визнання протиправною та скасування постанови відмовлено (т.1 а.с. 29-33).

Вказане рішення суду в апеляційному порядку не оскаржувалось та є таким, що набрало законної сили.

Згідно з постановою про закінчення виконавчого провадження № 64591656 від 18.02.2022 ФОП Капканцем С.В. сплачено штраф у повному обсязі (а.с. 27).

Управлінням Укртрансбезпеки у Волинській області надіслано ФОП Капканцю С.В. лист від 01.04.2021 №23396/22.1/24-21 про необхідність сплати коштів за проїзд великовагового/габаритного транспортного засобу автомобільними дорогами загального користування в розмірі 9 341,22 Євро, що еквівалентно 311 936,00 грн за курсом НБУ станом на 15.10.2020 (а.с. 49).

Відповідачем плату у розмірі 311 936,00 грн. не оплачено, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість у вказаній сумі, що і стало підставою для звернення заступника керівника Волинської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті з позовом.

За наслідками розгляду позову господарським судом прийнято оскаржуване рішення у даній справі.

Приймаючи оскаржуване рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність належними і допустимими доказами перевищення Відповідачем нормативів вагових параметрів під час спірного перевезення та наявністю підстав для стягнення з нього плати за таке перевищення у визначеній Прокурором сумі. Одночасно суд визнав відсутніми підстави застосування позовної давності та наявними підстави для представництва прокурором Позивача.

8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

Апеляційний господарський суд, переглядаючи в апеляційному порядку оскаржуване судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом попередньої інстанції норм матеріального і процесуального права, дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Щодо підстав для представництва прокурором інтересів держави суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Частинами 1, 3 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Частинами 3 - 5 ст.53 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

У разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", згідно з ч.ч. 1, 3 якої представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Зокрема, представництво в суді інтересів держави в особі Кабінету Міністрів України та Національного банку України може здійснюватися прокурором Офісу Генерального прокурора або обласної прокуратури виключно за письмовою вказівкою чи наказом Генерального прокурора або його першого заступника чи заступника відповідно до компетенції.

Згідно з ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26.05.2020 у справі №912/2385/18 звернула увагу, зокрема, що бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Тобто прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва.

У даному випадку, відповідно до статті 6 Закону України "Про автомобільний транспорт" п. 4 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1567 від 08 листопада 2006 року та пункту 3 Порядку № 879, державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється Укртрансбезпекою та її територіальними органами.

Згідно з п.5 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 103 від 11 лютого 2015 року Укртрансбезпека України, являючись юридичною особою на відміну від її територіальних органів, відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному транспорті та габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування.

Відповідно до підпункту 27 пункту 5 зазначеного вище Положення, Укртрансбезпека здійснює стягнення, у тому числі в судовому порядку, плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування з транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні.

У відповідності до абзацу першого п. 8 Положення, Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Отже, Позивач є органом, який уповноважений здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Як встановлено матеріалами справи, у листі від 30.11.2023 Укртрансбезпека просила Волинську обласну прокуратуру вжити заходи заходи щодо стягнення плати за проїзд, у тому числі, з перевізника ФОП Капканець С.В. (а.с. 23-24).

Волинська обласна прокуратура звернулась до Укртрансбезпеки з листом від 21.12.2023, в якому просила повідомити про вжиті заходи щодо стягнення з ФОП Капканець С.В. плати за проїзд в розмір 9 341,22 Євро.

У відповідь на зазначений лист Укртрансбезпекою було повідомлено у листі від 02.01.2024 про направлення на адресу ФОП Капканця С.В. листа про необхідність внесення плати і зазначено про відсутність обставин звернення до суду з позовом про стягнення.

Листом від 05.04.2024 Волинська обласна прокуратура повідомила Укртрансбезпеку у відповідності до вимог ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" про наявність підстав для представництва в суді.

За таких обставин Укртрансбезпека, будучи обізнаною про наявність у відповідача заборгованості, маючи повноваження щодо самостійного звернення до суду з позовною заявою, не вжито заходів по зверненню до суду з позовною заявою про стягнення з ФОП Капканець С.В. плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні.

Між тим, надходження плати за проїзд автомобільними дорогами являє публічний інтерес, оскільки від повноти та своєчасності її зарахування до бюджету залежить ефективність і результативність останнього, можливість запровадження і реалізації програм економічного і соціального розвитку країни, що в свою чергу надає державі можливість виконувати гарантовані Конституцією України зобов`язання перед народом.

Несплата коштів впливає на ефективність діяльності держави, зокрема в частині фінансування заходів із відновлення зруйнованої інфраструктури держави, суперечить суспільним інтересам, зокрема інтересам українського народу та держави Україна, що безпосередньо становить державний інтерес.

Невжиття заходів щодо стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортними засобами, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, спричиняє шкоду інтересам держави і є підставою для відповідного реагування органів прокуратури, у тому числі для звернення з позовами до суду про стягнення плати за проїзд великовагового транспортного засобу автомобільними дорогами загального користування.

З огляду на викладене Прокурором доведена наявність підстав для представництва прокуратурою інтересів держави у суді та виконано приписи ст. 23 Закону України "Про прокуратуру".

Щодо суті спору.

Предметом спору є стягнення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортним засобом та іншими самохідними машинами і механізмами, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні.

Статтею 6 Закону України "Про автомобільний транспорт" встановлено, що державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

За змістом ст. 48 цього Закону автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. У разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.

Згідно з ст. 33 Закону України "Про автомобільні дороги" рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 2 ст. 29 Закону України "Про дорожній рух" з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, що використовуються на автомобільних дорогах загального користування, визначений Порядком здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 р. № 879.

Так, згідно з підп. 4 п. 2, п. 16 Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль це контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів. Габаритно-ваговий контроль включає документальний та/або точний контроль.

За змістом підп. 3 п. 2 Порядку № 879 великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. № 1306. При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 %.

Одночасно, п. 22.5 Правил дорожнього руху України, у редакції станом на 15.10.2020, визначено, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25м), фактичну масу понад 40т (для контейнеровозів - понад 44т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11т (для автобусів, тролейбусів - 11,5т), здвоєні осі - 16т, строєні - 22т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11т, здвоєні осі - понад 16т, строєні осі - понад 22т або фактичною масою понад 40т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Пунктом 3 Порядку №879 передбачено, що габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції.

Як визначено п. 30 Порядку №879 плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу справляється за встановленими ставками залежно від маси такого транспортного засобу, навантаження на вісь (осі), габаритів та протяжності маршруту за формулою П = (Рзм + Рнв + Рг) х В, де П - розмір плати за проїзд; Рзм - розмір плати за перевищення загальної маси транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рнв - розмір плати за перевищення навантаження на вісь (осі) (за одиничну + за здвоєну + за строєну) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; Рг - розмір плати за перевищення габаритів (за висоту + за ширину + за довжину) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду; В - відстань перевезення, кілометрів. Осі вважаються здвоєними або строєними, якщо відстань між зближеними (суміжними) осями не перевищує 2,5 метра.

При цьому п.31-1 Порядку №879 (у редакції станом на дату проведення перевірки) передбачав, що якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру: до 10 відсотків - у подвійному розмірі; на 10-40 відсотків - у потрійному розмірі; більше як на 40 відсотків - у п`ятикратному розмірі.

Перевізник зобов`язаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансбезпеки.

Крім того, наявність дозволу передбачена також Правилами проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2001 №30, згідно з п.4 яких рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Відповідно до п.27 Порядку №879 плата за проїзд справляється в національній валюті за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком на день проведення розрахунку.

Як вбачається з вищенаведеного, за результатами проведеного габаритно-вагового контролю транспортного засобу марки "MAN", державний реєстраційний номер НОМЕР_2 з причіпом марки "CHIAVETTA" державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , перевізником щодо яких виступає ФОП Капканець С.В. складено Довідку №00116944 та Акт № 036661 від 15.10.2020 про перевищення транспортним засобом нормативно вагових параметрів та зафіксовано навантаження на одиничну вісь складало 12,75 т при нормативно допустимому - 11 т, на строєну вісь - 30,05 т при нормативно допустимому - 24 т, повна маса транспортного засобу склала 49,95 т при нормативно допустимому - 44 т.

Акт № 036661 про перевищення та Акт № 244402 проведення перевірки підписано водієм без будь-яких зауважень щодо виявлених порушень та змісту вказаних документів.

Складеними документами зафіксовано перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу, з підстав чого до відповідача застосовано штраф у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - 34 000,00 грн та нараховано плату за проїзд в розмірі 9 341,22 Євро, що згідно курсу НБУ станом на 15.10.2020 еквівалентно 311 936,00 грн.

За результатами оскарження ФОП Капканець С.В. постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №222194 від 08.12.2020 рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 29.12.2021 у справі № 340/33/21, яке набрало законної сили, відмовлено у задоволенні позову повністю.

Отже, обставини допущеного порушення є підтвердженими належними доказами та, крім того, є встановленими за рішенням адміністративного суду від 29.12.2021 у справі № 340/33/21.

Відповідач не заперечував перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм, разом з тим вважає неправомірним розрахунок плати за проїзд з огляду на те, що відстань по маршруту руху ФОП Капканець С.В. становить не 967 км, а 53,8 км.

На підтвердження своїх доводів Відповідач надав до справи: договір про надання автотранспортних послуг № 12/10/2020 від 12.10.2020 укладений між ТОВ "Компанія Еко Нова" як замовником та ФОП Капканець С.В. як виконавцем; додаткову угоду № 1 від 12.10.2020 до казаного договору, відповідно до якої визначено маршрут для перевезення с. Мар`янівка, Горохівський район, Волинська область - с.Рованці, Луцький район, Волинська область; заявку на перевезення вантажу від 12.10.2020 по зазначеному вище маршруту; товарно-транспортну накладну № ОВП-МР00016984 від 15.10.2020, яка містить відмітку про переадресування вантажу по пункту розвантаження с.Рованці, Луцький район, Волинська область; скріншот "Google maps" щодо відстані по вказаному маршруту.

Між тим, згідно ч. 3 ст. 909 Цивільного кодексу України укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Згідно з Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими наказом Міністерства транспорту України 14.10.1997 №363, товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.

Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом виписує Замовник (вантажовідправник) у трьох примірниках (п. 11.3. Правил перевезення).

У разі використання товарно-транспортної накладної у паперовій формі перший примірник товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - водій (експедитор) передає вантажоодержувачу, третій примірник, засвідчений підписом вантажоодержувача, передається Перевізнику (п. 11.5. Правил перевезення).

За приписами ст. 49 Закону України "Про автомобільний транспорт" водій транспортного засобу зобов`язаний, зокрема, мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення зазначених перевезень.

Як свідчать матеріали справи, товарно-транспортна накладна №ОВП-МР00016984 від 15.10.2020 оформлялась вантажовідправником - Приватним підприємством "Агро-Експрес-Сервіс", що підтверджується підписом та печаткою останнього у графах "відпущено", "здав".

При оформленні вказаної ТТН було заповнено пункт навантаження - Волинська область, Горохівський район, с. Мар`янівка, вул. Незалежності, 13 та пункт розвантаження - м. Харків, вул. Героїв Сталінграду, 45.

Саме вказана ТТН була надана водієм при перевірці і не містила відомостей щодо переадресування чи іншого місця розвантаження вантажу.

Водій під час перевірки також не повідомляв про інший маршрут та не надавав будь-яких документів на підтвердження іншого маршруту. Документи щодо перевірки підписані водієм без будь-яких зауважень, у тому числі Акт про перевищення № 036661, у пункті 7 якого містилась інформація про маршрут: Волинська область с. Мар`янівка - Харків, 967 км.

Крім того заслуговують на уваги ті обставини, що згідно складених документів місце проведення габаритно-вагового контролю - 132 км.а/д М-19, що, за поясненням Прокурора і Позивача, не відповідає маршруту руху Волинська область, Горохівський район, с. Мар`янівна - Волинська область, Луцький район с. Рованці.

Докази у спростування цих обставин Відповідачем не надано.

Відповідно до п.28 Порядку № 879 плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень.

Перевізник має право на відшкодування вантажовідправником чи замовником коштів, внесених у рахунок плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу.

Тобто з викладеного можливо зробити висновок, що саме Відповідач як перевізник має сплатити визначену Укртрансбезпекою суму плати за проїзд автомобільними дорогами транспортного засобу, вагові параметри якого перевищують нормативні. А відшкодування перевізнику цієї плати здійснюється вантажовідправником чи замовником .

Крім того суд враховує, що зміст і призначення закріпленої у Порядку № 879 плати за проїзд великоваговим транспортним засобом полягає насамперед у відшкодуванні матеріальних збитків державі внаслідок руйнування автомобільних доріг загального користування.

За своєю правовою природою, плата за проїзд великоваговим транспортним засобом є не штрафною санкцією, а є сумою відшкодування матеріальних збитків державі внаслідок руйнування автомобільних доріг загального користування (правова позиція Великої Палати Верховного Суду у постановах від 06.06.2018 у справі №820/1203/17, від 12.02.2020. у справі №926/16/19).

Обов`язок доведення розміру будь-яких збитків покладається на потерпілу сторону.

Щодо досліджуваної справи, то Прокурором доведено належними доказами факт завдання Державному бюджету України збитків у розмірі 311 936,00 грн, які полягають у перевищенні транспортним засобом Відповідача нормативних габаритних та вагових параметрів без відповідного дозволу. Сума заподіяних збитків визначена у розрахунку Укртрансбезпеки від 15.10.2020, зробленому відповідно до затвердженої формули, з урахуванням п. 311 Порядку № 879 (у редакції, чинній на час проведення перевірки) .

Отже, з урахуванням положень наведених норм та вищезазначених фактичних обставин справи, а саме: встановлення органами державного контролю на автомобільному транспорті факту перевищення транспортним засобом Відповідача нормативних вагових параметрів, відсутності у перевізника дозволу щодо узгодження умов і режимів перевезення в разі перевищення вагових або габаритних обмежень та документу про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, обґрунтованість розрахунку заявленої до стягнення плати за проїзд, невнесення її Відповідачем у добровільному порядку у встановлений законодавством строк та ненадання ним належних і допустимих доказів, які б спростували вказане порушення, господарським судом зроблено правильний висновок про визнання позовних вимог обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

При цьому суд першої інстанції врахував, що у даному випадку, Укртрансбезпеки маршрут правомірно було визначено за частину, яку перевізник мав намір проїхати згідно наданих при перевірці документів і таке визначення маршруту відповідає вимогам пункту 31-1 Порядку № 879 (в редакції станом на 15.10.2020) , з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Посилання у скарзі на те, що Кіровоградським окружним адміністративним судом у справі № 340/33/21 предметом спору була не відстань, тому суд не повинен враховувати це рішення під час розгляду даної справи відхиляються колегією суддів.

Так, відповідно до імперативних положень ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Зі змісту рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду у справі №340/33/21 у справі вбачається, що однією з підстав позову (про скасування постанови №222194) ОСОБА_2 заявлено неправильне зазначення відстані перевезення, а саме 967 км, замість 53,8км. При цьому суд, з посиланням на ТТН № ОВП-МР00016984 від 15.10.2020 встановив, що пунктом навантаження визначено - смт. Мар`янівка, Горохівський р-н, Волинська область, пунктом розвантаження - м. Харків, Харківська область. Протяжність від пункту навантаження до пункту розвантаження складає 967 км.

З огляду на викладене, обставина щодо маршруту перевезення та його протяжності 967км. є встановленою вищезазначеним рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду, яке набрало законної сили, тому відповідні доводи Скаржника не знайшли підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

Стосовно ТТН доданої Відповідачем до відзиву на позовну заяву з відміткою про зміну маршруту слід зазначити, що згідно з п.3.4 договору про надання автотранспортних послуг по перевезенню вантажів від 12.10.2020 інформацію щодо невідповідностей товаросупроводжувальних документів, повинен вносити виконавець в особі водія, у відповідних графах усіх екземплярів товарно-транспортної накладної. Однак, у даному випадку інформацію про переадресування вантажу внесено особисто ФОП Капканцем С.В. (без зазначення дати її внесення) та, враховуючи наявні у матеріалах справи докази, не в усі екземпляри накладних, що протирічить умовам договору.

З цих підстав такий доказ не є належним у розумінні ст.76 ГПК України.

Питання правомірності дій водія щодо надання / ненадання ним повного пакету документів перевіряючим не є предметом розгляду у даній справі, як і не є таким предметом питання стосовно коректності внесених у накладні даних вантажовідправником, які Відповідач повинен вирішувати зі своїми контрагентом за договором автотранспортних послуг.

При цьому посилання Апелянта на заяву свідка водія ОСОБА_1 не мають суттєвого значення для вирішення даного спору, оскільки викладені у цій заяві обставини, у будь-якому випадку, не спростовують факт порушення, яке у передбаченому законом порядку було встановлено та зафіксованого перевіряючими на підставі наданих водієм ОСОБА_1 документів.

До того ж, навіть за умови врахування заяви свідка, то з її змісту вбачається, що невірну адресу водію було повідомлено саме з вини логіста ФОП Капканця С.В.. Повідомлення свідком ОСОБА_1 про те, що у жовтні 2020 року жодного замовлення до міста Харкова у ФОП Капканця С.В. не було, без підтвердження належними доказами, має декларативний характер.

Крім того слід зазначити, що заява свідка датована 30.08.2024, а отже у розумінні ст. 269 ГПК України, є новим доказом, який не існував на час прийняття судом оскаржуваного рішення.

За приписами частини 3 статті 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом апеляційної інстанції лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Разом з тим, у постанові від 11.09.2019 по справі № 922/393/18 Верховний Суд вказав, що така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку статті 269 ГПК України незалежно від причин неподання позивачем таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення вищенаведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже, системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів.

Інші доводи скарги також не знайшли підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

Підсумовуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не впливають на юридичну оцінку обставин справи, здійснену господарським судом у відповідності до норм чинного законодавства та не спростовують вказаних вище висновків суду, які напряму випливають із матеріалів даної справи, обставин спору та норм чинного законодавства України.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії" ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" ( Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р. ).

Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.

У цій справі, з урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що Скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Скаржник, звертаючись з апеляційною скаргою, не довів неправильного застосування судом норм матеріального і процесуального права як необхідної передумови для скасування прийнятого у справі рішення.

За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення слід залишити без змін.

10. Судові витрати.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Скаржника.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Капканця Сергія Володимировича - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Кіровоградської області від 13.08.2024р. у справі №912/1254/24 - залишити без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено ст. ст. 286-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 06.03.2025 р.

Головуючий суддя І.М. Кощеєв

Суддя О.В. Чус

Суддя М.О.Дармін