РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.02.2025Справа № 910/7518/24
За позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Сільгоспгосподарство Гур`ївка", Миколаївська область, Миколаївський район, с. Гур`ївка

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВТ Груп", м. Київ

про стягнення 2 389 446,94 грн,

суддя Морозов С.М.

За участю представників сторін:

від позивача: Гамей В.В. (адвокат за ордером від 11.06.2024 року);

від відповідача: не з`явились.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

17.06.2024 року Товариство з додатковою відповідальністю "Сільгоспгосподарство Гур`ївка" (позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВТ Груп" (відповідач) суми заборгованості в розмірі 1 918 266,62 грн, суми 3% річних в розмірі 116 917,77 грн, суми інфляційних нарахувань в розмірі 354 262,55 грн, у зв`язку з порушенням відповідачем умов Договору поставки сільськогосподарської продукції №412-05/22С від 10.05.2022 року в частині проведення розрахунку за отриманий від позивача товар.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, матеріали №910/7518/24 передані на розгляд судді Морозову С.М.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.07.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справ за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 24.09.2024.

16.09.2024 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позивачем не надано оригіналу листа на фірмовому бланку, що постачальник має статус виробника сільськогосподарської продукції у 2022 році та є суб`єктом оподаткування на додану вартість. У зв`язку з ненаданням цього листа, відповідачем було правомірно зупинено виплати по Договору.

24.09.2024 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, заява про уточнення позовної заяви (виправлення описки) та клопотання про залишення без розгляду відзиву, в якій позивачем вірно зазначено його найменування. У відповіді позивачем зазначено, що умови Договору не передбачають отримання товару без оплати. Крім того, відповідно до інформації ЄДРСР основним видом діяльності позивача є вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур, що свідчить про наявність у позивача статусу виробника сільськогосподарської продукції.

В підготовчому засіданні 24.09.2024 судом було продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів, задоволено заяву позивача про уточнення позовної заяви (виправлення описки) та оголошено перерву до 19.11.2024.

В підготовчому засіданні 19.11.2024 судом було відмовлено в задоволенні клопотання позивача про залишення відзиву без розгляду та оголошено перерву до 17.12.2024.

Ухвалою від 17.12.2024 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 18.02.2025 року.

В засіданні 18.02.2025 року судом було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У засіданнях здійснювалась фіксація судового процесу технічним засобами у відповідності до статті 222 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

10.05.2022 року між позивачем (далі - постачальник) та відповідачем (далі - покупець) укладено Договір поставки сільськогосподарської продукції №412-05/22С (надалі - Договір), відповідно до умов п. 1.1. якого постачальник зобов`язується поставити, а покупець прийняти та оплатити сільськогосподарську продукцію, а саме: соняшник (код товару згідно з УКТ ЗЕД), урожаю 2021 року, надалі іменований як товар, в кількості, у строки і на умовах, передбачених у цьому Договорі.

Відповідно до п. 2.2. Договору загальна вартість товару складає 3 760 000,00 +/- 10% в т.ч. ПДВ.

Строк постачання товару - 28.05.2022 року включно. Поставка товару партіями допускається. (п. 3.2. Договору).

Датою поставки товару постачальником вважається фактична його передача покупцеві на елеваторі поставки в заліковій вазі та наданням покупцю видаткової накладної на товар. Під терміном «залікова вага» розуміється фізична вага товару, зменшена на розрахункову величину маси відхилень від показників якості по вмісту вологи та смітної домішки, які визначені в пункті 6.1. Договору. (п. 3.5. Договору).

Пунктом 4.1. Договору передбачена оплата: 86% вартості кожної партії товару здійснюється покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 5-7 банківських днів з моменту надання видаткової накладної (у заліковій вазі), отримання від елеватору реєстрів ТТН на прийняте зерно з зазначенням якості по середньодобовому зразку та за умови виставлення рахунку та підписання даного Договору; 14% вартості товару протягом 2 банківських днів, наступних за датою отримання на поточний банківський рахунок відшкодування ПДВ покупцем, відповідно до отриманих та зареєстрованих податкових накладних постачальника. Постачальник має зареєструвати податкові накладні в ЄРПН у відповідності до вимог чинного законодавства з наданням покупцю квитанції щодо їх реєстрації, а також правильно заповнені товарно-транспортні накладні.

У випадку порушення постачальником вимог пункту 5.1. цього Договору, покупець має право притримати оплату товару у розмірі 10% від його загальної вартості, до моменту усунення постачальником такого порушення, без застосування до покупця будь-яких штрафних санкцій. (п. 4.2. Договору).

Оплата товару партіями допускається. (п. 4.4. Договору).

Відповідно до п. 5.1. Договору постачальник зобов`язується надати оригінал листа на фірмовому бланку підприємства, що товар, який поставляється по даному Договору, є продукцією власного виробництва, постачальник має статус виробника сільськогосподарської продукції у 2022 році та є суб`єктом оподаткування податком на додану вартість.

Договір вступає в силу з моменту підписання і діє до повного виконання зобов`язань сторонами. (п. 11.1. Договору).

Додатковими угодами №2 від 04.01.2022 року та №3 від 02.05.2022 року сторони погоджували ціну продукції.

На виконання умов вказаного Договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 3 217 644,56 грн, що підтверджується наступними товарно-транспортними накладними:

- №325 від 11.05.2022 року (видаткова накладна №52 від 12.05.2022 року на суму 637 481,66 грн, рахунок на оплату №51 від 12.05.2022 року);

- №326 від 11.05.2022 року (видаткова накладна №54 від 16.05.2022 року на суму 644 816,06 грн, рахунок на оплату №53 від 16.05.2022 року);

- №331 від 15.05.2022 року (видаткова накладна №56 від 20.05.2022 року на суму 644 012,68 грн, рахунок на оплату №55 від 20.05.2022 року);

- №332 від 15.05.2022 року (видаткова накладна №58 від 24.05.2022 року на суму 645 516,68 грн, рахунок на оплату №57 від 24.05.2022 року);

- №333 від 17.05.2022 року та №333а від 17.05.2022 року (видаткова накладна №60 від 26.05.2022 року на суму 645 817,48 грн, рахунок на оплату №59 від 26.05.2022 року).

Видаткові накладні підписані з боку позивача та відповідача, скріплені печатками сторін, а їх належним чином засвідчені копії долучені до матеріалів справи.

Позивачем зареєстровано податкові накладні: №1 від 12.05.2022 року, №2 від 16.05.2022 року, №4 від 20.05.2022 року, №5 від 24.05.2022 року, №6 від 26.05.2022 року.

Як зазначено позивачем, відповідач оплату отриманого товару провів лише на суму в розмірі 1 299 377,94 грн (платіжні інструкції №№ 3606 від 10.06.2022 року на суму 318 740,83 грн, 3765 від 05.07.2022 року на суму 229 493,40 грн, 3915 від 22.07.2022 року на суму 322 408,03 грн, 3975 від 27.07.2022 року на суму 232 133,78 грн та 4006 від 02.08.2022 року на суму 96 601,90 грн, 4381 від 25.10.2022 року на суму 100 000,00 грн містяться в матеріалах справи).

Враховуючи те, що відповідач за отриманий товар за Договором в повному розмірі не розрахувався, позивач звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідача суму основної заборгованості в розмірі 1 918 266,62 грн, суму 3% річних в розмірі 116 917,77 та суму інфляційних втрат в розмірі 354 262,55 грн.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач вважає, що оскільки позивачем не надав оригіналу листа на фірмовому бланку, що постачальник має статус виробника сільськогосподарської продукції у 2022 році та є суб`єктом оподаткування на додану вартість, то відповідачем було правомірно зупинено виплати по Договору.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Нормами ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визначається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншими учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно з ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Приписами ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України встановлено, що майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, в силу ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона-постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні-покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Правило, визначене відповідною нормою, також викладене у ст. 712 Цивільного кодексу України, відповідно до якої за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

В силу приписів ст. 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього кодексу.

Як вбачається із встановлених судом обставин, на виконання умов Договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 3 217 644,56 грн, що підтверджується вказаними вище доказами та не заперечено відповідачем.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з ч.1 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 4.1. Договору передбачена оплата: 86% вартості кожної партії товару здійснюється покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 5-7 банківських днів з моменту надання видаткової накладної (у заліковій вазі), отримання від елеватору реєстрів ТТН на прийняте зерно з зазначенням якості по середньодобовому зразку та за умови виставлення рахунку та підписання даного Договору; 14% вартості товару протягом 2 банківських днів, наступних за датою отримання на поточний банківський рахунок відшкодування ПДВ покупцем, відповідно до отриманих та зареєстрованих податкових накладних постачальника.

Як підтверджено матеріалами справи, відповідач, оплату отриманого товару на суму в розмірі 3 217 644,56 грн, провів частково, а саме на суму в розмірі 1 299 377,94 грн.

Оскільки відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання з оплати переданого йому товару, він є таким, що порушив взяті на себе зобов`язання.

При цьому, судом взято до уваги заперечення відповідача, з посиланням на п. 4.2. Договору, в яких ним зазначено, що строк оплати 10% вартості отриманого за Договором товару не настав, оскільки позивачем не надано листа на фірмовому бланку відповідачу.

Так, п. 4.2. Договору сторони передбачили, що у випадку порушення постачальником вимог пункту 5.1. цього Договору, покупець має право притримати оплату товару у розмірі 10% від його загальної вартості, до моменту усунення постачальником такого порушення, без застосування до покупця будь-яких штрафних санкцій.

Пунктом 5.1. Договору встановлено, що постачальник зобов`язується надати оригінал листа на фірмовому бланку підприємства, що товар, який поставляється по даному Договору, є продукцією власного виробництва, постачальник має статус виробника сільськогосподарської продукції у 2022 році та є суб`єктом оподаткування податком на додану вартість.

Однак, відповідно до наявних в матеріалах справи документів, позивачем складено Лист №12/1 від 10.05.2022 року на фірмовому бланку підприємства, з якого вбачається, що соняшник, поставлений позивачем відповідачу по Договору є продукцією власного виробництва і вирощений на орендованих землях в Миколаївській області, а позивач має статус сільгоспвиробника в 2022 році згідно положень ПК України в його останній редакції та є суб`єктом оподаткування податком на додану вартість.

При цьому, позивачем в 2022 році зареєстровано податкові накладні: №1 від 12.05.2022 року, №2 від 16.05.2022 року, №4 від 20.05.2022 року, №5 від 24.05.2022 року, №6 від 26.05.2022 року за поставками за Договором.

Враховуючи зазначене, заперечення відповідача є необґрунтованими та не скасовують обов`язок останнього здійснити оплату вартості отриманого від позивача за Договором товару.

Враховуючи, що відповідач свої грошові зобов`язання за укладеним Договором своєчасно та в повному обсязі не виконав, заявлена до стягнення сума відповідачем не сплачена, доказів протилежного матеріали справи не містять, суд дійшов висновку про те, що позивач правомірно звернувся до суду з заявленими вимогами про стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 1 918 266,62 грн (3 217 644,56 грн - 1 299 377,94 грн = 1 918 266,62 грн), а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі, як такі, що є обґрунтованими, доведеними, та відповідачем належним чином не спростованими.

Щодо заявленої позовної вимоги про стягнення з відповідача 116 917,77 грн суми 3% річних та 354 262,55 грн суми інфляційних втрат, то суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Разом із тим, суд зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплату яких передбачено частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Індекси споживчих цін (індекси інфляції), які є показниками загального рівня інфляції в економіці, розраховуються в цілому за місяць, а не на конкретні дати. Встановлено, що вони розраховуються Державним комітетом статистики України щомісячно та публікуються в наступному за звітним місяці.

Оскільки індекси інфляції є саме коефіцієнтами, призначенням яких є переведення розміру заборгованості у реальну величину грошових коштів з урахуванням знецінення первинної суми, такі інфляційні втрати не можуть бути розраховані за певну кількість днів прострочення, так як їх розмір не відповідатиме реальній величині знецінення грошових коштів, що існував у певний період протягом місяця, а не на конкретну дату чи за декілька днів.

Згідно з Листом Державного комітету статистики України № 11/1-5/73 від 13.02.2009 також не має практичного застосування середньоденний індекс інфляції, що може бути розрахований за формулою середньої геометричної незваженої (корінь з місячного індексу в 31 (30) степені). Так, він вказує лише на темп приросту цін за 1 день та не є показником реальної величини знецінення грошових коштів кредитора за період прострочення боржником своїх зобов`язань.

Зазначені висновки підтверджуються Рекомендаціями Верховного Суду України щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, даних у листі Верховного Суду України № 62-97р від 03.04.1997, відповідно до яких визначення загального індексу за певний період часу здійснюється шляхом перемноження помісячних індексів, тобто накопичувальним підсумком. Його застосування до визначення заборгованості здійснюється за умов, якщо в цей період з боку боржника не здійснювалося платежів, тобто розмір основного боргу не змінювався. У випадку, якщо боржник здійснював платежі, загальні індекси інфляції і розмір заборгованості визначаються шляхом множення не за весь період прострочення, а виключно по кожному періоду, в якому розмір заборгованості не змінювався, зі складанням сум отриманих в результаті інфляційних збитків кожного періоду. При цьому, слід вважати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з врахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.

Таким чином, інфляційні втрати мають розраховуватись шляхом визначення різниці між добутком суми боргу та помісячних індексів інфляції за час прострочення, розділених на сто, і сумою боргу.

Зазначене відповідає п. 6 Наказу Держкомстату №265 від 27.07.2007 "Про затвердження Методики розрахунку базового індексу споживчих цін", відповідно до якого розрахунки базового індексу споживчих цін проводяться за міжнародною класифікацією індивідуального споживання за цілями та здійснюються відповідно до модифікованої формули Ласпейреса. Розрахунки базового індексу споживчих цін за квартал, період з початку року і т.п. проводяться "ланцюговим" методом, тобто шляхом множення місячних (квартальних і т.д.) індексів.

При цьому, коли відносно кожного грошового зобов`язання, які мають різні строки виникнення, проводиться оплата частинами через короткі проміжки часу, розрахунок інфляційних втрат необхідно здійснювати щодо кожного окремого платежу, як складової загальної суми окремого грошового зобов`язання, за період з моменту виникнення обов`язку з оплати та який буде спільним для всіх платежів по конкретному грошовому зобов`язанню, до моменту фактичного здійснення платежу з подальшим сумуванням отриманих результатів для визначення загальної суми інфляційних втрат.

Крім того, необхідно враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України - стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі № 910/21564/16 від 10.07.2019.

Базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" у наступному місяці.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок сум 3% річних та інфляційних втрат, на предмет арифметичної правильності та відповідності вимогам закону, судом встановлено, що він здійснений вірно, а тому до стягнення з відповідача підлягає сума 3% річних в розмірі 116 917,77 грн та сума інфляційних втрат в розмірі 354 262,55 грн.

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено обґрунтованість заявленого позову, відтак до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає основна сума боргу в розмірі 1 918 266,62 грн, сума 3% річних в розмірі 116 917,77 грн та сума інфляційних втрат в розмірі 354 262,55 грн.

Судовий збір позивача у розмірі 35 841,70 грн, відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, покладається на відповідача.

Керуючись статтями 73-74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВТ Груп" (, місцезнаходження: 01054, м. Київ, вул. Олеся Гончара, буд. 41, літера А, офіс 310) на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Сільгоспгосподарство Гур`ївка" (, місцезнаходження: 56660, Миколаївська область, Миколаївський район, с. Гур`ївка, вул. Центральна, буд. 9) суму коштів в розмірі 1 918 266,62 грн (один мільйон дев`ятсот вісімнадцять тисяч двісті шістдесят шість гривень 62 копійки), суму інфляційних втрат в розмірі 354 262,55 грн (триста п`ятдесят чотири тисячі двісті шістдесят дві гривни 55 копійок), суму 3% річних в розмірі 116 917,77 грн (сто шістнадцять тисяч дев`ятсот сімнадцять гривень 77 копійки) та суму судового збору в розмірі 35 841,70 грн (тридцять п`ять тисяч вісімсот сорок одна гривня 70 копійок).

3. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складене 04.03.2025 року.

Суддя С. МОРОЗОВ