АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2025 року м. ОдесаСправа № 916/2457/24
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Аленіна О.Ю.

суддів: Принцевської Н.М., Філінюка І.Г.

при секретарі судового засідання: Герасименко Ю.С.

За участю представників учасників справи:

від TINKA SHIPPING S.A. - адвокат Нікішев О.В.

від ПП "Ларус Шиппінг" - адвокат Калітенко С.А.

від Компанії GEMINI HOLDINGS LIMITED - адвокат Бендюга М.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Приватного підприємства "Ларус Шиппінг"

на рішення Господарського суду Одеської області від 13.11.2024 (суддя Щавинська Ю.М.)

у справі №916/2457/24

за позовом TINKA SHIPPING S.A.

до Приватного підприємства "Ларус Шиппінг"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Компанії GEMINI HOLDINGS LIMITED

про витребування майна з незаконного володіння та зобов`язання припинити певні дії

ВСТАНОВИВ

У червні 2024 TINKA SHIPPING S.A. звернулася до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Приватного підприємства "Ларус Шиппінг", в якій просило:

- витребувати з незаконного володіння відповідача на користь позивача суховантажний теплохід "Mystic Mariner" (інша назва "ТINKA" (попередня назва "Mamba B"), ІМО №9189706, рік побудови 1998, тимчасовий прапор Коморських островів;

- зобов`язати відповідача припинити агентування судна "Mystic Mariner" (інша назва "ТINKA" (попередня назва "Mamba B"), ІМО №9189706, рік побудови 1998, тимчасовий прапор Коморських островів.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що спірне майно є його власністю, а відповідач є недобросовісним та незаконним набувачем прав на таке майно.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 13.11.2024 по цій справі позов задоволено частково, витребувано з незаконного володіння Приватного підприємства "Ларус Шиппінг" на користь TINKA SHIPPING S.A. суховантажний теплохід "Mystic Mariner" (інша назва "ТINKA" (попередня назва "Mamba B"), ІМО №9189706, рік побудови 1998, тимчасовий прапор Коморських островів, в задоволенні решти позову відмовлено.

В мотивах оскаржуваного рішення суд першої інстанції зазначив, що позивачем доведено належними доказами наявність у нього права на спірне майно, що вказує на наявність правових підстав для захисту порушеного права. В той же час, відповідач, який знав про наявність спору з приводу власника майна, мав знати про порушення порядку набуття ним майна всупереч законодавства, не є добросовісним набувачем спірного судна.

Не погодившись із вказаним рішенням, до Південно-західного апеляційного господарського суду звернувся відповідач з апеляційною скаргою в якій просить оскаржуване рішення в частині витребування з незаконного володіння ПП «ЛАРУС ШИППІНГ» на користь компанії TINKA SHIPPING S.A. суховантажного теплоходу «MYSTIC MARINER» (інша назва «ТINKA» (попередня назва «MAMBA B»), ІМО №9189706, рік побудови 1998, тимчасовий прапор Коморських островів скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити повністю компанії TINKA SHIPPING S.A. у задоволені позову.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним дослідженням всіх обставин справи та підлягає скасуванню з огляду на таке.

Так, за твердженням апелянта, місцевим господарським судом залишено поза увагою наступне:

- звертаючись з даним позовом, позивач мав надати докази на підтвердження права власності на спірне майно, мав довести індивідуальні ознаки майна, що витребовується, наявність майна у незаконному володінні відповідача, а також відсутність в останнього правових підстав для володіння цим майном;

- однак, всупереч вищенаведеному, ані позивачем, ані судом першої інстанції не доведено на підставі достовірних доказів, наявність у позивача права власності на спірне майно;

- надані позивачем докази на підтвердження набуття права власності на спірне майно не є належними, допустимими та достовірними, чому не було надано належної оцінки судом першої інстанції;

- судом першої інстанції не взято до уваги те, що матеріали справи не містять доказів як протиправності і незаконності дій приватного виконавця під час виконання судових рішень, так і не містять доказів що ухвала Господарського суду Одеської області про вжиття заходів забезпечення позову щодо спірного майна було пред`явлена до виконання та отримана, зокрема приватним виконавцем;

- спірне майно було набуто відповідачем у законний спосіб на підставі постанови приватного виконавця про передачу рухомого майна у рахунок погашення боргу у виконавчому проваджені, тобто у порядку встановленому для виконання судових рішень;

- апелянт вважає себе добросовісним набувачем спірного майна, а тому таке майно не може бути витребуване на користь позивача;

- суд першої інстанції не навів переконливих обґрунтувань в чому саме полягає порушення порядку набуття відповідачем спірного майна всупереч законодавства, та які саме норми матеріального права у даному випадку порушені і ким саме;

- на переконання апелянта, місцевим господарським судом також допущено порушення норм процесуального права, яке полягає у не наданні оцінки наданим відповідачем доказам, а також прийняті до уваги недопустимих доказів, які покладено в основу оскаржуваного рішення.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 13.01.2025 відкрито апеляційне провадження у цій справи та призначено її до розгляду на 19.02.2025.

Також, даною ухвалою було встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу до 31.01.2025.

У межах визначеного судом строку, до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу від позивача в якому останній просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

В обґрунтування своїх заперечень позивач зазначає, що ним було надано до суду першої інстанції належні та допустимі докази на підтвердження набуття права власності на спірне майно, яким судом першої інстанції була надана відповідна оцінка.

В той же час, позивач вважає вірним висновок місцевого господарського суду про те, що передача відповідачу спірного майна приватним виконавцем відбувалась з порушенням норм чинного законодавства. В свою чергу, відповідач не є та не може бути добросовісним набувачем такого майна, оскільки відповідач знав про наявність спору з приводу власника майна, а також мав знати про порушення порядку набуття ним майна всупереч законодавства.

Щодо посилання апелянта на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, позивач вважає такі доводи необґрунтованими, оскільки місцевим господарським судом було надано належну оцінку усім наявним у матеріалах справи доказам та доводам сторін, зокрема й тим, що були надані відповідачем.

Також до суду апеляційної інстанції, у визначений судом строк, надійшов відзив на апеляційну скаргу від третьої особи в якому остання просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, оскільки вважає, що воно є законним, прийнятим з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують вірних висновків суду.

У судовому засідання від 19.02.2025 було оголошено перерву до 05.03.2025.

Під час судового засідання від 05.03.2025 представник апелянта підтримав вимоги та доводи за апеляційною скаргою та наполягав на її задоволенні.

Представники позивача та третьої особи надали пояснення у відповідності до яких не погоджуються із доводами та вимогами апелянта, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет їх юридичної оцінки господарським судом Одеської області та проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, на підтвердження набуття позивачем права власності на спірне майно (судно) останнім надано суду купчу від 03.07.2017 (акт передачі права власності на судно) з перекладом (т.1 а.с.21, 24, 28-29), предметом якої виступає судно "Mamba B", ІМО № 9189706, рік побудови 1998.

За змістом перекладу купчої компанія BYO LTD передає всі права на судно та частки в ньому TINKA SHIPPING S.A. разом з усіма його човнами та необхідним обладнанням після отримання платежу в розмірі 1.00 дол. США. Купча підписана 03.07.2017 та засвідчена нотаріусом Шостої нотаріальної контори. Від BYO LTD купча підписана Оканом Бірінджі.

Також наявні в матеріалах справи купча містить додаткову відмітку Шостої нотаріальної контори Бешікташ у Стамбулі, датовану 28.08.2023, яка свідчить про належність нотаріального засвідчення купчої.

Крім того наявна в матеріалах справи купча містить відмітки проставлення апостилю у 2017 та 2023 роках.

На підтвердження наявності у Окана Бірінжі права підпису купчої позивачем надано суду довіреність від 18.10.2007 (т.1 а.с.23, 31), за змістом якої довіреній особі ТОВ "Херекс Шиппінг" надає право в тому числі придбати або продавати будь-яке майно Компанії. Довіреність підписана Soller Management Group LTD та BYO LTD.

Відповідна купча посвідчена Шостою нотаріальною конторою Бешикташ. Посвідчувальний напис містить зокрема наступну інформацію (т.1 а.с.30): я цим засвідчую, що підпис за цим правочином зроблений даною особою та поданий до нашого нотаріуса для посвідчення, належить Окану Бірінджі, який діє як уповноважена особа від імені BYO LTD. Цей підпис був проставлений у моїй присутності в моєму офісі, у цю середу 12.07.2017.

Підтверджуючий документ: засвідчую, що він має повноваження на довіреності, перекладеної, від 17.03.2016 та зареєстрований за номером в журналі 18198 3-ї нотаріальної контори Кадикьой.

Пізніше судно було перейменовано з «Mamba B» на «TINKA» та змінило національність прапору з панамського на прапор Республіки Молдова, що підтверджується інформацією в базі даних суден Еквазіс/Equasis.

Виключення судна «Mamba B» з державного реєстру суден Панами відбулось 07.05.2018 відповідно до рішення С-43148-18 Головного управління Державного реєстру суден, у зв`язку із заявою компанії BYO LTD про виключення з реєстру від 28.04.2018.

Свідоцтво про виключення від 07.05.2018 підтверджує, що дане судно звільнене від обтяжень та остаточно видалено з Реєстру Панами у зв`язку з продажем та передачею компанії TINKA SHIPPING S.A. та реєстрацією у судновому реєстрі Республіки Молдова.

Морська адміністрація Панами видала журнал для безперервної реєстрації історії судна «Mamba B» 08.09.2014, тобто коли компанія BYO LTD зареєструвала судно під прапором Панами. Останній запис, пункт 13-14 журналу безперервної реєстрації історії судна «Mamba B» було зроблено 07.05.2018, щодо внесення відомостей про те, що відбулася перереєстрація судна до прапору Республіка Молдова.

13.09.2017 Морська адміністрація Республіки Молдова у зв`язку із реєстрацією судна TINKA (попередня назва Mamba B) під прапором Республіки Молдова видала зокрема тимчасове свідоцтво про право плавання під прапором Республіки Молдова та Тимчасове свідоцтво про мінімальний склад екіпажу судна.

Відповідно до змісту відповіді на запит (лист № 05-274 від 14.08.2023), Морська адміністрація Республіки Молдова (Військово-морське Агентство Республіки Молдова) підтвердило факт тимчасової реєстрації судна «TINKA» IMO № 9189706, що належить компанії TINKA SHІPPING S.A., тобто факт того, що дане судно було включено до Суднового реєстру Республіки Молдова та надала копії відповідних документів.

На підставі наведеного, позивач вважає, що спірне майно, судно TINKA (попередня назва Mamba B) зареєстровано саме за TINKA SHIPPING S.A.

В свою чергу, за твердженням позивача, приватний виконавець Колечко Д.М., всупереч забороні вчиняти будь-які дії та заходи, направлені на реалізацію будь-яким способом, звернення стягнення, призначення та проведення прилюдних торгів (аукціонів) з реалізації, оформлення, переоформлення права власності на судно суховантажний теплохід «Mamba B», ІМО № 9189706, рік побудови 1998, до набуття чинності рішенням по справі за позовом компанії TINKA SHIPPING S.A. про визнання права власності на судно суховантажний теплохід «Mamba B», ІМО № 9189706, рік побудови 1998 та зняття арешту, відповідно до ухвали Господарського суду Одеської області від 14.12.2023 у справі № 916/5383/23 передав майно одному із стягувачів ПП «ЛАРУС ШИППІНГ».

ПП «ЛАРУС ШИППІНГ» з 27.02.2024 є володільцем судна «Mystic Mariner» (попередні назви Mamba B, TINKA), ІМО 9189706 на підставі свідоцтва тимчасової реєстрації судна під прапором Коморських островів.

Однак, позивач вважає, що таке володіння судном є незаконним, відповідач не є добросовісним набувачем спірного майна, що стало підставою для звернення із даним позовом до суду.

Приймаючи оскаржуване рішення місцевий господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог та задовольнив їх частково.

Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду дослідивши наявні матеріли справи, заслухавши пояснення та доводи учасників справи, дійшла наступних висновків.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Вказаний вище підхід є загальним і може застосовуватись при розгляді будь-яких категорій спорів, оскільки не доведеність порушення прав, за захистом яких було пред`явлено позов у будь-якому випадку є підставою для відмови у його задоволенні.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).

Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Водночас позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту, при цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Чинне законодавство визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.

Крім того, суди мають виходити із того, що обраний позивачем спосіб захист цивільних прав має бути не тільки ефективним, а й відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами, та має бути спрямований на захист порушеного права.

Враховуючи вищевикладене, виходячи із приписів статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу, порушення такого суб`єктивного права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.

В силу приписів статті 41 Конституції України держава гарантує належне забезпечення захисту права власності на нерухоме майно.

Згідно з приписами статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За умовами статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Статтею 321 Цивільного кодексу України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

В силу приписів статті 41 Конституції України держава гарантує належне забезпечення захисту права власності на нерухоме майно.

Згідно з приписами статті 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

У статті 318 Цивільного кодексу України закріплено, що суб`єктами права власності є Український народ та інші учасники цивільних відносин, визначені статтею 2 цього Кодексу. Усі суб`єкти права власності є рівними перед законом.

За умовами статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Статтею 321 Цивільного кодексу України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Право власності як і будь-яке інше суб`єктивне право виникає при наявності певних юридичних фактів, конкретних життєвих обставин, з якими закон пов`язує виникнення права власності на конкретне майно у певних осіб.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів (частина перша статті 328 Цивільного кодексу України).

У системі правових норм, що регулюють цивільно-правовий захист права власності, центральне місце займають норми, які передбачають такий речово-правовий спосіб захисту права, як витребування майна із чужого незаконного володіння віндикація.

Віндикацією є передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульний володілець), який полягає у поверненні об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей.

Стаття 387 Цивільного кодексу України унормовано, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (частини перша, третя статті 388 Цивільного кодексу України).

Позивачем за віндикаційним позовом може бути неволодіючий власник. Водночас законодавство надає право звертатися з вимогами про витребування майна із чужого незаконного володіння не лише власникам, а й іншим особам, у яких майно власника перебувало у законному володінні за відповідною правовою підставою ("титулом").

Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно, а функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам). Рішення суду про витребування з незаконного володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем.

Даний висновок Південно-західного апеляційного господарського суду повністю узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 30.06.2020 у справі №19/028-10/13.

Відповідачем за віндикаційним позовом має бути незаконний володілець майна власника, який може і не знати про неправомірність свого володіння та утримання такого майна. При цьому незаконними володільцями вважаються як особи, які безпосередньо неправомірно заволоділи чужим майном, так і особи, які придбали майно не у власника, тобто в особи, яка не мала права ним розпоряджатися. Під незаконним володінням слід розуміти фактичне володіння річчю, яке не має правової підстави (передбаченої законом, договором чи адміністративним актом) або правова підстава якого відпала чи визнана недійсною.

Предмет віндикаційного позову становить вимога неволодіючого майном власника до незаконно володіючого цим майном невласника про повернення індивідуально визначеного майна із чужого незаконного володіння.

Предмет доказування у справах за таким позовом становлять обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна з чужого незаконного володіння, як-то:

- факти, що підтверджують його право власності або інше суб`єктивне право титульного володільця на витребуване майно;

- факт вибуття майна з володіння позивача;

- наявність майна в натурі у незаконному володінні відповідача;

- відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном.

Як зазначено в постанові Верховного Суду від 05.06.2019 № 926/1288/18, для правильного застосування положень статті 387 та пункту 3 частини першої статті 388 Цивільного кодексу України, суду необхідно встановити: хто саме є власником чи володільцем спірного майна на момент звернення з позовом до суду; хто саме був власником майна на момент такого вибуття вказаного майна поза волею наведеної особи; яким саме шляхом вибуло спірне майно з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, і що це вибуття вказаним шляхом сталося саме не з волі зазначених осіб.

Тобто можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, від волевиявлення власника щодо вибуття майна, від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем, а також від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно).

Такі висновки Велика Палата Верховного Суду зробила в постанові від 02.11.2021 у справі № 925/1351/19 (провадження № 12-35гс21).

Отже, в ході розгляду віндикаційного позову позивач має підтвердити право власності на витребуване майно, наявність майна у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном тощо.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що у першу чергу, на підтвердження наявності у позивача у цій справі суб`єктивного матеріального права на витребування майна з чужого незаконного володіння, позивач має надати суду відповідні належні докази, що підтверджують його право власності на витребуване майно.

Доведення у першу чергу саме цієї обставини обумовлене специфікою віндикаційного позову, який, як уже зазначалося, є основним речово-правовим способом захисту цивільних прав та інтересів саме власника майна.

Відповідно до статті 325 ЦК України суб`єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Склад, кількість та вартість майна, яке може бути у власності фізичних та юридичних осіб, не є обмеженими. Законом може бути встановлено обмеження розміру земельної ділянки, яка може бути у власності фізичної та юридичної особи.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Отже, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому законом.

Так, судова колегія зазначає, що на підтвердження набуття позивачем права власності на спірне майно (судно) останнім надано суду купчу від 03.07.2017 (акт передачі права власності на судно) з перекладом (т.1 а.с.21, 24, 28-29), предметом якої виступає судно "Mamba B", ІМО № 9189706, рік побудови 1998.

За змістом перекладу купчої компанія BYO LTD передає всі права на судно та частки в ньому TINKA SHIPPING S.A. разом з усіма його човнами та необхідним обладнанням після отримання платежу в розмірі 1.00 дол. США. Купча підписана 03.07.2017 та засвідчена нотаріусом Шостої нотаріальної контори. Від BYO LTD купча підписана Оканом Бірінджі.

Також наявні в матеріалах справи купча містить додаткову відмітку Шостої нотаріальної контори Бешікташ у Стамбулі, датовану 28.08.2023, яка свідчить про належність нотаріального засвідчення купчої.

Крім того на купчій від 03.07.2017 було проставлено апостиль відповідно до Гаазької Конвенції 1961, № 24371 від 12.07.2017 та у подальшому після додаткового підтвердження та проставлення нотаріальної печатки та підпису нотаріуса 28.08.2023 було проставлено апостиль відповідно до Гаазької Конвенції 1961 № 94624 від 28.08.2023.

На підтвердження наявності у Окана Бірінжі права підпису купчої позивачем надано суду довіреність від 18.10.2007 (т.1 а.с.23, 31), за змістом якої довіреній особі ТОВ "Херекс Шиппінг" надає право в тому числі придбати або продавати будь-яке майно Компанії. Довіреність підписана Soller Management Group LTD та BYO LTD.

Відповідна купча посвідчена Шостою нотаріальною конторою Бешикташ. Посвідчувальний напис містить зокрема наступну інформацію (т.1 а.с.30): я цим засвідчую, що підпис за цим правочином зроблений даною особою та поданий до нашого нотаріуса для посвідчення, належить Окану Бірінджі, який діє як уповноважена особа від імені BYO LTD. Цей підпис був проставлений у моїй присутності в моєму офісі, у цю середу 12.07.2017.

Підтверджуючий документ: засвідчую, що він має повноваження на довіреності, перекладеної, від 17.03.2016 та зареєстрований за номером в журналі 18198 3-ї нотаріальної контори Кадикьой.

Пізніше судно було перейменовано з «Mamba B» на «TINKA» та змінило національність прапору з панамського на прапор Республіки Молдова, що підтверджується інформацією наявною в базі даних суден Еквазіс/Equasis.

Виключення судна «Mamba B» з державного реєстру суден Панами відбулось 07.05.2018 відповідно до рішення С-43148-18 Головного управління Державного реєстру суден, у зв`язку із заявою компанії BYO LTD про виключення з реєстру від 28.04.2018.

Свідоцтво про виключення від 07.05.2018 підтверджує, що дане судно звільнене від обтяжень та остаточно видалено з Реєстру Панами у зв`язку з продажем та передачею компанії TINKA SHIPPING S.A. та реєстрацією у судновому реєстрі Республіки Молдова

Морська адміністрація Панами видала журнал для безперервної реєстрації історії судна «Mamba B» 08.09.2014, тобто коли компанія BYO LTD зареєструвала судно під прапором Панами. Останній запис, пункт 13-14 журналу безперервної реєстрації історії судна «Mamba B» було зроблено 07.05.2018, щодо внесення відомостей про те, що відбулася перереєстрація судна до прапору Республіка Молдова.

13.09.2017 Морська адміністрація Республіки Молдова у зв`язку із реєстрацією судна TINKA (попередня назва Mamba B) під прапором Республіки Молдова видала зокрема тимчасове свідоцтво про право плавання під прапором Республіки Молдова та Тимчасове свідоцтво про мінімальний склад екіпажу судна.

Відповідно до змісту відповіді на запит (лист № 05-274 від 14.08.2023), Морська адміністрація Республіки Молдова (Військово-морське Агентство Республіки Молдова) підтвердило факт тимчасової реєстрації судна «TINKA» IMO № 9189706, що належить компанії TINKA SHІPPING S.A., тобто факт того, що дане судно було включено до Суднового реєстру Республіки Молдова.

Також, позивачем на підтвердження реєстрації судна за ним було надано:

- роздруківку з бази даних суден "Еквазіс" щодо судна з ІМО №9189706 станом на 30.04.2024 (т.1 а.с.39-49), згідно змісту якою назвою судна є TINKA з 01.09.2017, зареєстрований власник з 09.2017 - TINKA SHIPPING S.A., зареєстрований власник з 08.09.2014 - BYO LTD, попередня назва з 01.09.2014 Mamba B;

- свідоцтва про виключення судна від 07.05.2018 (т.1 а.с.50-54) із змісту якого вбачається, що такий документ підтверджує, що судно Mamba B звільнене від обтяжень відповідно до витягу з Державного реєстру, виданого 27.04.2018, та остаточно видалено з Реєстру Панами у зв`язку з продажем та передачею компанії: TINKA SHIPPING S.A./ занесено до реєстру Республіки Молдова. Також за текстом свідоцтва вказано, що право власності на судно Mamba B зареєстровано в судовому реєстрі FICHA 39635, документ 1927363 Головне управління Державного реєстру власності на судно;

- журнал безперервної реєстрації історії судна (синопсис), виданий урядом Панами 09.05.2018 (т.1 а.с.55-59), за змістом п. 13 якого Судно 07.05.2015 припинило реєстрацію під прапором Панами, відбулася перереєстрація під прапор Молдови;

- тимчасове свідоцтво про право власності TINKA SHIPPING S.A. на судно з ІМО № 9189706 від 13.09.2017, дійсне до 13.12.2017 (т.1 а.с.61-64);

- тимчасове свідоцтво про право судна TINKA ІМО № 9189706 плавання під прапором республіки Молдова від 13.09.2017, дійсне до 13.12.2017 (т.1 а.с.65-68);

- тимчасове свідоцтво про мінімальний склад екіпажу судна TINKA (експлуатуюча компанія TINKA SHIPPING S.A.) від 13.09.2017, дійсне до 13.12.2017 (т.1 а.с.69-72);

- лист Військово-морського агентства Республіки Молдова №05-274 від 14.08.2023 (т.1 а.с.73-79), по тексту якого вказано, що публічна установа "Служба капітана порту Джюрджюлешть", яка виконує функції Морської Адміністрації Республіки Молдова, 13.09.2017 по заяві власника тимчасово (на три місяці) зареєструвала у Державному Судовому Реєстрі Республіки Молдова судно TINKA під номером MD-M-17-985.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що позивачем надано належні та допустимі докази на підтвердження набуття та перебування у його власності спірного майна, а саме судна "Mamba B" (вподальшому перейменовано в TINKA), ІМО № 9189706, рік побудови 1998.

Щодо посилання відповідача на те, що надана позивачем купча від 03.07.2017 не є належним доказом по справі, оскільки не засвідчена належним чином, а оригіналу її не було надано до суду, колегія суддів зазначає таке.

Частиною 2 ст. 91 ГПК України визначено, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Згідно з ст. 13 Закону України «Про міжнародне приватне право» документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

За змістом статті 2 Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документі, від 05.10.1961, яка для України набула чинності 22 грудня 2003 року та 29 вересня 1985 року для Туреччини кожна з договірних держав звільняє від легалізації документи, на які поширюється ця Конвенція і які мають бути представлені на її території.

Єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення передбаченого статтею 4 апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений (стаття 3 Конвенції).

Як вже було вказано вище, разом з позовною заявою позивачем було надано посвідчену нотаріально купчу від 03.07.2017 на турецькій та англійській мові із нотаріально засвідченим перекладом на українську мову.

При цьому, нотаріальне засвідчення правочину відбулося 3 липня 2017, а 12 липня 2017 було проставлено відмітку про апостиль на документі.

Також, 28.08.2023 було проставлено апостиль відповідно до Гаазької Конвенції 1961, реєстраційний № 94624 від 28.08.2023.

Отже, надана позивачем купча від 03.07.2017 є нотаріально посвідченою, тобто такою, що перевірена посадовою особою, на яку покладено обов`язок посвідчувати права та факти, що мають юридичне значення з метою надання їм юридичної вірогідності, а також містить проставлення штампу "Апостиль", тобто відповідний документ пройшов спрощену легалізацію уповноваженим органом іноземної держави, в якій такий документ було видано.

З огляду на таке, у суду відсутні підстави для неприйняття такого доказу по справі, як неналежного.

Крім того, судова колегія зазначає, що як вже було вказано вище, у наявних матеріалах справи містяться й інші належні та допустимі докази, які достеменно свідчать про те, що спірне майно було зареєстровано саме за позивачем, а саме роздруківка з бази даних суден "Еквазіс", свідоцтво про виключення судна, журнал безперервної реєстрації історії судна (синопсис), виданий урядом Панами 09.05.2018, тимчасові свідоцтва, лист Військово-морського агентства Республіки Молдова №05-274 від 14.08.2023.

Також судова колегія враховує поданий третьою особою сертифікат про виключення (т.5 а.с.104-106). Так згідно означеного сертифікату, який містить підпис генерального директора торгового флоту Фернандо Солорзано, судно MAMBA B не має обтяжень, що підтверджено Державним реєстром 04-27-2018, і назавжди анульоване з Панамського реєстру через продаж і передачу до TINKA SHIPPING S.A. Вказаний документ повністю відповідає документу, поданому позивачем (т.1 а.с.50-53).

Судова колегія також зазначає, що ставлячи під сумнів такий правочин, як купча від 03.07.2017, зокрема з підстав укладення угоди від імені позивача та від імені контрагента - Компанії BYO LTD (тобто від обох сторін угоди) однією й тією ж самою фізичною особою (паном Оканом Бірінчі), відсутності в матеріалах справи доказів оплати договору, відповідач не врахував закріплену статтею 204 ЦК України презумпцію правомірності правочину у відповідності до якого правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Отже, вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, поки це не буде спростовано, зокрема на підставі судового рішення.

У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню (такий висновок сформульовано в постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №916/5073/15, від 14.11.2018 у справі №2-1383/2010).

У даному випадку відповідачем не надано, а наявні матеріали справи не містять доказів на підтвердження оспорювання відповідної угоди (купчої від 03.07.2017), визнання її недійсною в судовому порядку, тощо.

Щодо посилання апелянта на те, що місцевий господарський суд під час розгляду справи повинен був керуватися Правилами проставлення апостиля на офіційних документах, призначених для використання на території інших держав, затверджених Наказом Міністерства закордонних справ України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства освіти і науки України, Міністерства фінансів України, Міністерства юстиції України від 17 березня 2023 року №125/209/293/139/999/5 (далі - Правила), колегія суддів зазначає таке.

Ці Правила регулюють порядок проставлення спеціальної відмітки «Apostille» (Convention de la Haye du 5 octobre 1961)» (далі - апостиль) на офіційних документах, які були складені на території України, яким відповідно до статті 5 Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів (далі - Конвенція), засвідчуються справжність підпису, якість, в якій виступала особа, що підписала документ, і, у відповідному випадку, автентичність відбитка печатки або штампа, яким скріплений документ (п.1 Правил).

Отже, дані Правила розповсюджуються на документи, які були складені на території України.

В той же час, купча від 03.07.2017 була апостильована у Туреччині, а відтак на неї не розповсюджуються Правила, які регулюють порядок проставлення апостилю на офіційних документах, які були складені на території України.

Не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги й посилання апелянта на те, що переклад з англійської і турецької мови посвідчувального запису купчої від 03.07.2017 є невірним, оскільки відповідачем не надано, а наявні матеріали справи не містять здійсненого на замовлення відповідача офіційного перекладу посвідчувального запису купчої від 03.07.2017.

При цьому, судова колегія не приймає посилання відповідача на переклад здійснений за допомогою загальнодоступних електронних технічних засобів перекладу, оскільки такий переклад не є офіційним, не здійснений спеціалізованою установою, яка має право на здійснення таких перекладів.

Колегія суддів зазначає, що під час розгляду справи у суді першої інстанції, а також апеляційного перегляду справи, відповідач посилався на те, що між компанією BYO LTD та компанією TINKA SHIPPING S.A. на підставі Меморандуму про угоду від 25.06.2017 року було досягнуто домовленості щодо придбання судна MАМВА B, IMO №9189706. З метою тимчасової реєстрації судна під прапором Республіки Молдова, між компаніями BYO LTD та TINKA SHIPPING S.A. був підписаний акт передачі права власності від 03.07.2017 року. У зв`язку з невиконанням компанією TINKA SHIPPING S.A., в період з 1 вересня 2017 року по 25 вересня 2018 року, своїх грошових зобов`язань в частині оплати вартості судна MАМВА B між останньою та компанією BYO LTD 05.10.2018 року було підписано додаткову угоду про Анулювання договору (Меморандуму про угоду) від 25.06.2017 року та визнання недійсним акту про передачу майна, підписаного 03.07.2017 року. Після підписання вказаної вище додаткової угоди від 05.10.2018 року, всі домовленості щодо передачі права власності на вказане судно до TINKA SHIPPING S.A. втратили силу, а право власності на судно MАМВА B, IMO №9189706 залишилося у компанії BYO LTD.

Так, відповідачем до матеріалів справи також було надано завірений нотаріально переклад заяви ОСОБА_1 (т.4 а.с.26-29), який повідомляє, що 25.07.2017 в Стамбулі, Туреччина, був підписаний меморандум про взаєморозуміння між ВYО LTD та TINKA SHIPPING S.A., яку представляли Окан Бірінчі та Туран Унсал, з питання продажу судна МАМВА В, IМО 9189706, яке побудовано в 1998 році, має прапор Панами та на той час знаходилося в порту Рені, Україна. В меморандумі компанією TINKA SHIPPING S.A. були встановлені ціна судна МАМВА В, IMO 9189706, умови оплати за судно. Відповідно до меморандуму було узгоджено, що оплату TINKA SHIPPING S.A. здійснить з 1.09.2017 по 25.09.2018. У заяві Окан Бірінчі стверджує, що 3 липня 2017 року в Стамбулі, Туреччина, у якості представника BYO LTD, для тимчасової реєстрації судна МАМВА В, ІМО 9189706, під прапором Республіки Молдова він підготував та підписав угоду продажу на турецькій мові та переклад на англійській мові.

Відповідно до умов угоди продажу від 3 липня 2017 року BYO LTD має на меті передати судно МАМВА В. ІМО 9189706, прапор Панами, яке збудовано в 1998 році, а TINKA SHIPPING S.A. набути у власність судно.

Важливою умовою меморандуму та угоди продажу було те, що право власності на судно МАМВА В, ІМО 9189706, буде передана TINKA SHIPPING S.A. лише після повної сплати вартості. Через це доки TINKA SHIPPING S.A. не виконає що умову, судно МАМВА В було не у власності покупця, а тимчасово у його розпорядженні.

Станом на 5 жовтня 2018 року TINKA SHIPPING S.A. не виконала зобов`язання в межах меморандуму та угоди продажу щодо повної сплати за судно МАМВА В, МО 9189706, через що сторони 05.10.2018 підписали домовленість щоб анулювати меморандум про взаєморозуміння від 25.06.2017, визнати недійсною угоду продажу від 3.07.2017. З дати підписання угоди щодо розірвання меморандуму про взаєморозуміння від 25 червня 2017 року та коли угода продажу від 3 липня 2017 втратила чинність, тобто з 5 жовтня 2018 року судно МАМВА В, ІМО 9189706, повернулося у власність та користування BYO LTD.

Також відповідачем надано до матеріалів справи завірений нотаріально переклад угоди із назвою анулювання договору (меморандуму про угоду) від 25.06.2017 (т.4 а.с.30-33), датований 05.10.2018, в якому зазначено про невиконання покупцем встановленої меморандумом вимоги щодо оплати вартості судна, а також про те, що продавці вимагають від покупців негайного анулювання договору, повернення на банківський рахунок депозитного платежу, включаючи нараховані відсотки. Крім того в означеній угоді також зазначено, що підписаний 03.07.2017 після підписання цього договору акт про передачу майна автоматично стає недійсним, а також про те, що після підписання даного договору власність на вказане судно знаходиться у BYO LTD.

Водночас, судова колегія зазначає, що ПП "Ларус Шиппінг" не було надано, а наявні матеріали справи не містять ані оригіналу, ані належним чином засвідченої копії самого Меморандуму про угоду від 25.06.2017, що в свою чергу позбавляє суд можливості з`ясувати сторін такої угоди, визначити її умови та зобов`язання сторін, строки виконання зобов`язань та відповідальність за їх невиконання, а також надати оцінку такій угоді на предмет її пов`язаності із наявною в матеріалах справи купчею, з`ясувати дійсні наміри та зобов`язання сторін.

Крім того, судова колегія зауважує, що надана відповідачем угода про анулювання договору (меморандуму про угоду) від 25.06.2017 (т.4 а.с.30-33), датована 05.10.2018 не є нотаріально посвідченою, натомість нотаріально посвідченим є виключно переклад відповідного документу.

Одночасно, суд апеляційної інстанції зауважує, що виходячи з вищевказаних доказів, що були надані відповідачем, останніми фактично підтверджується волевиявлення компанії BYO LTD на передачу судна МАМВА В. ІМО 9189706, прапор Панами, яке збудовано в 1998 році, на користь TINKA SHIPPING S.A.

Суд також враховує, що дії, зокрема, BYO LTD щодо звернення до морської адміністрації Республіки Панама з метою виключення відомостей про судно із реєстру Панами, фактично спростовують обставину вчинення сторонами дій, направлених на розірвання правочину з відчуження судна, та підтверджують остаточність прийнятого рішення та перехід права.

Поряд з означеним суд також враховує, що обставина укладання відповідної угоди з продажу та передачею судна до TINKA SHIPPING S.A. також підтверджується наданими позивачем доказами включення судна до реєстру Республіки Молдова (тимчасове свідоцтво про право власності TINKA SHIPPING S.A. на судно з ІМО № 9189706 від 13.09.2017; тимчасове свідоцтво про право судна TINKA ІМО № 9189706 плавання під прапором Республіки Молдова від 13.09.2017; тимчасове свідоцтво про мінімальний склад екіпажу судна TINKA (експлуатуюча компанія TINKA SHIPPING S.A.) від 13.09.2017; а також свідоцтва про виключення судна з реєстру Панами від 07.05.2018).

Крім того суд зауважує, що відомості про перехід права власності від компанії BYO LTD до компанії TINKA SHIPPING S.A. на підставі договору купівлі-продажу від 03.07.2017 є публічними та доступні необмеженому колу осіб, а саме: оприлюднені в єдиній міжнародній базі даних Global Integrated Shipping Information System (GISIS) та оприлюднені в єдиній міжнародній базі даних EQUASIS.

Суд також ставиться критично до доводів відповідача щодо зазначення у журналі безперервної реєстрації історії судна від 09.05.2018 дійсного власника майна саме BYO LTD.

Так відповідно до правила 5 глави XI-1 Конвенції СОЛАС-74 (переклад на українську мову надано відповідачем т.2 а.с.108-109) на кожне судно, до якого застосовується глава 1, видається журнал безперервної реєстрації історії судна (Синопсис). Журнал безперервної реєстрації історії судна (Синопсис) видається Адміністрацією кожному судну, яке має право плавати під своїм прапором, та повинен містити, зокрема, назву держави, під чиїм прапором судно має плавати, дата, коли судно було зареєстровано в цій державі, дату, коли судно перестало бути зареєстрованим у цій державі.

Коли судно переводиться під прапор іншої держави, Адміністрація повинна надати попередні Журнали безперервної реєстрації історії судна (Синопсис) до журналу безперервної реєстрації історії судна (Синопсис), яке Адміністрація видає судну, щоб забезпечити безперервний запис історії судна, передбачений цим положенням (п.9).

Дослідивши наявний в матеріалах справи Синопсис, за змістом п.13 якого вказано про припинення 07.05.2018 реєстрації судна під прапором Панама та перереєстрацію судна під прапором Молдови, суд зауважує, що останній фактично видано Адміністрацією Республіки Панама на виконання п. 9 правила 5 глави XI-1 Конвенції СОЛАС-74 внаслідок перереєстрації судна під прапор іншої країни.

При цьому правилом 5 глави XI-1 Конвенції СОЛАС-74 не визначено обов`язку попереднього порту реєстрації при видачі синопсису вказувати нового власника судна, натомість обов`язковим є вказання ім`я фактичного власника за час перебування судна під прапором такої держави, в даному випадку прапором республіки Панама.

Тобто наявний в матеріалах справи синопсис фактично містить відомості щодо попереднього власника судна та підтверджує обставину перереєстрації судна під прапором Молдови.

Крім того, виходячи зі змісту ч.4 ст.75 ГПК України, преюдиціальні обставини встановлюються саме рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, але не ухвалами судів про забезпечення позову, чим спростовуються доводи відповідача про те, що ухвалами Господарського суду Одеської області від 27.06.2017 у справі № 916/1335/17, від 18.06.2019 у справі № 916/1686/19 та ухвалами Ренійського районного суду Одеської області від 24.04.2018 і від 18.05.2018 у справі № 510/606/18, що набрали законної сили, було встановлено факти належності теплоходу "TINKA" саме Компанії BYO LTD, а не позивачу як станом на 2017 рік, так і станом на 2019 рік.

При цьому, колегія суддів зауважує, що відповідач, стверджуючи, що власником спірного майна станом на момент передачі йому судна була саме компанія BYO LTD, не надав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження таких обставин.

За приписами ст.13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 73 ГПК України, доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частинами першою, третьою статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt).

17.10.2019 набув чинності Закон України №132-IX від 20.09.2019 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема, внесено зміни до Господарського процесуального кодексу України, змінено назву статті 79 ГПК з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

Відповідно до частини четвертої статті 11 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику зазначеного Суду як джерело права.

У рішенні Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Brualla Gomez de La Torre v. Spain" від 19.12.1997 наголошено про загальновизнаний принцип негайного впливу процесуальних змін на позови, що розглядаються.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Схожий стандарт під час оцінки доказів застосовано у рішенні ЄСПЛ від 15.11.2007 у справі "Бендерський проти України" ("BENDERSKIY v. Ukraine"), в якому суд, оцінюючи фактичні обставини справи, звертаючись до балансу вірогідностей, вирішуючи спір виходив з того, що факти, встановлені у експертному висновку, є більш вірогідними за інші докази.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд акцентує, що обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів, передбачених статтею 86 ГПК України, щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що надані позивачем докази на підтвердження придбання та реєстрації спірного майна за TINKA SHIPPING S.A. є більш вірогідними, ані ж ті, що надані відповідачем на їх спростування, оскільки ПП "Ларус Шиппінг" не надано жодних належних та допустимих доказів, які б достеменно свідчили про те, що позивач не є власником спірного майна та таке майно перебуває у власності та зареєстровано за іншою особою, зокрема компанією BYO LTD.

Щодо реалізації спірного майна та його реєстрації за ПП "Ларус Шиппінг", колегія суддів зазначає таке.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 04.08.2020 у справі №916/1686/19 стягнуто з компанії BYO LTD на користь Приватного Підприємства ЛАРУС ШИППІНГ суму основного боргу у розмірі 175 699,75 доларів США та 744 534 грн 70 коп., витрати по сплаті судового збору у розмірі 82 844,09 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 26 500 грн.

При розгляді справи судом встановлено, що 10.06.2017 компанія BYO LTD (БЙО ЛТД), власник морського судна МАМБА БІ (MAMBA В), ІМО 9189706, прапор Панама, що підтверджується Журналом безперервної реєстрації історії судна (Continuous synopsis record), листом від 10.06.2017 номінував позивача - ПП ЛАРУС ШИППШГ у якості морського агента судна, яке перебуває в акваторії морського порту Рені (Україна).

10.06.2017 між компанією BYO LTD (БЙО ЛТД) та ПП ЛАРУС ШИППІНГ у спрощений спосіб було укладено договір морського агентування.

Також судом встановлено, що BYO LTD (БЙО ЛТД) в порушення норм законодавства України не здійснив дій по сплаті позивачу заборгованості за надані судну послуги морського агентування, у т.ч. не здійснив заходів по ліквідації заборгованості, виниклої перед Ренійською філією Державного підприємства Адміністрація морських портів України за надані останнім послуги в морському порту Рені.

За твердженням позивача, у грудні 2022 року, йому стало відомо що 28.12.2022 відбудеться електронний аукціон з примусового продажу майна суховантажного теплоходу «Mamba B», ІМО № 9189706, рік побудови 1998 за реєстраційним номером лота: 520147 у об`єднаному виконавчому провадженні № 69962380, боржником в якому є компанія BYO LTD.

26.12.2022 TINKA SHIPPING S.A. звернулось до Господарського суду Одеської області із позовом до відповідачів ПП ЛАРУС ШИППІНГ, ТОВ АГРО-РЕНІ та Ренійського відділу державної виконавчої служби в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якій позивач просив суд:

- визнати за компанією TINKA SHIPPING S.A. право власності на судно суховантажний теплохід TINKA (попередня назва Mamba B), ІМО №9189706, рік побудови 1998, валовий тонаж 4947 мт, нетто-таннаж 2774 мт, довжина 93,80 м, ширина 19.50 м;

- зняти арешт рухомого майна №30066870, а саме судна суховантажний теплохід TINKA (попередня назва Mamba B), ІМО №9189706, рік побудови 1998, постанова про арешт боржника, серія та номер: ВП 64500729, виданий 03.10.2022, видавник: Ренійський відділ державної виконавчої служби в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса);

- зняти арешт рухомого майна №28581544, а саме судна суховантажний теплохід TINKA (попередня назва Mamba B), ІМО №9189706, рік побудови 1998, постанова про арешт боржника, серія та номер: ВП 64598543, виданий 22.02.2021, видавник: приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Гамбаль О.Є.;

- зняти арешт рухомого майна №28390756, а саме судна суховантажний теплохід TINKA (попередня назва Mamba B), ІМО №9189706, рік побудови 1998, постанова про арешт боржника, серія та номер: ВП 63777325, виданий 16.12.2020, видавник: Ренійський відділ державної виконавчої служби в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса);

- зняти арешт рухомого майна №26944409, а саме судна суховантажний теплохід TINKA (попередня назва Mamba B), ІМО №9189706, рік побудови 1998, постанова про арешт боржника, серія та номер: ВП 59366883, виданий 28.08.2019, видавник: приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Парфьонов Г.В.;

- витребувати у зберігача ОСОБА_2 майно, а саме судно суховантажний теплохід TINKA (попередня назва Mamba B), ІМО №9189706, рік побудови 1998, валовий тонаж 4947 мт, нетто-таннаж 2774 мт, довжина 93,80 м, ширина 19.50 м та повернути законному власнику, а саме компанії TINKA SHIPPING S.A..

Разом із позовною заявою позивачем було подано до суду заяву про забезпечення позову.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 27.12.2022 заяву TINKA SHIPPING S.A. про забезпечення позову у справі №916/3638/22 задоволено.

Вжито заходи забезпечення позову у справі №916/3638/22 шляхом:

- зупинення реалізації на електронних торгах ДП СЕТАМ судна суховантажний теплохід MAMBA B, ІМО №9189706, рік побудови 1998, реєстраційний номер лота: 520147;

- заборони продавцю - приватному виконавцю Колечку Д.М., виконавчий округ -Одеська обл., номер посвідчення 0131, вчиняти будь-які дії та заходи, направлені на реалізацію будь-яким способом, звернення стягнення, призначення та проведення прилюдних торгів (аукціонів) з реалізації, оформлення, переоформлення права власності на судно суховантажний теплохід MAMBA B, ІМО №9189706, рік побудови 1998;

- заборони органам державної реєстрації прав на нерухоме майно або рухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме або рухоме майно, державним реєстраторам органів місцевого самоврядування, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме або рухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії (реєстрацію права власності, скасування реєстрації права власності та інших речових прав, у тому числі реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, будь-якого іншого обтяження та інше) щодо судна суховантажний теплохід MAMBA B, ІМО №9189706, рік побудови 1998.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.03.2023 ухвалу Господарського суду Одеської області від 27.12.2022 про забезпечення позову у справі №916/3638/22 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 04.07.2023 у справі №916/3638/22 ухвалу Господарського суду Одеської області від 27.12.2022 і постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.03.2023 у справі залишено без змін.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 01.09.2023, яка залишена без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 11.12.2023, позов TINKA SHIPPING S.A. до Приватного підприємства ЛАРУС ШИППІНГ, Товариства з обмеженою відповідальністю "АГРО-РЕНІ" та Ренійського відділу державної виконавчої служби в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання права власності на майно та зняття арешту - залишено без розгляду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України; скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Господарського суду Одеської області від 27.12.2022 у справі № 916/3638/22.

Вподальшому, компанія TINKA SHIPPING S.A. звернулась до Господарського суду Одеської області з заявою відносно осіб, що можуть набути статус учасника справи (відповідачів) - Приватного підприємства ЛАРУС ШИППІНГ, Товариства з обмеженою відповідальністю АГРО-РЕНІ та Ренійського відділу державної виконавчої служби в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) із заявою про забезпечення позову (до його подання).

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 14.12.2023 у справі №916/5383/23 задоволено заяву Компанії "TINKA SHIPPING S.A." про забезпечення позову до подання позовної заяви; зупинено реалізацію на електронних торгах Державного підприємства "СЕТАМ" судна суховантажний теплохід "Mamba B", ІМО №9189706, рік побудови 1998, реєстраційний номер лота: 537791 (уцінено лот 521540) до набуття чинності рішенням по справі за позовом Компанії "TINKA SHIPPING S.A." про визнання права власності на судно суховантажний теплохід "Mamba B", ІМО №9189706, рік побудови 1998 та зняття арешту; заборонено продавцю приватному виконавцю виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитру Миколайовичу, номер посвідчення 0131, вчиняти будь-які дії та заходи, направлені на реалізацію будь-яким способом, звернення стягнення, призначення та проведення прилюдних торгів (аукціонів) з реалізації, оформлення, переоформлення права власності на судно суховантажний теплохід "Mamba B", ІМО №9189706, рік побудови 1998, до набуття чинності рішенням по справі за позовом Компанії "TINKA SHIPPING S.A." про визнання права власності на судно суховантажний теплохід "Mamba B", ІМО №9189706, рік побудови 1998 та зняття арешту; заборонено органам державної реєстрації прав на нерухоме майно або рухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме або рухоме майно, державним реєстраторам органів місцевого самоврядування, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме або рухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії (реєстрацію прав власності, скасування реєстрації права власності та інших речових прав, у тому числі реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, будь-якого іншого обтяження та інше) щодо судна суховантажний теплохід "Mamba B", ІМО №9189706, рік побудови 1998 до набуття чинності рішенням по справі за позовом Компанії "TINKA SHIPPING S.A." про визнання права власності на судно суховантажний теплохід "Mamba B", ІМО №9189706, рік побудови 1998 та зняття арешту.

25.12.2023 ТINKA SHIPPING S.A. було подано до Господарського суду Одеської області позовну заяву до відповідачів ПП ЛАРУС ШИППІНГ, ТОВ АГРО-РЕНІ та Ренійського відділу державної виконавчої служби в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якій позивач просив суд:

- визнати за компанією TINKA SHIPPING S.A. право власності на судно суховантажний теплохід TINKA (попередня назва Mamba B), ІМО №9189706, рік побудови 1998, валовий тоннаж 4947 мт, нетто-тоннаж 2774 мт, довжина 93,80 м, ширина 19,50 м;

- зняти арешт рухомого майна №30066870, а саме судна суховантажний теплохід TINKA (попередня назва Mamba B), ІМО №9189706, рік побудови 1998, постанова про арешт боржника, серія та номер: ВП 64500729, виданий 03.10.2022, видавник: Ренійський відділ державної виконавчої служби в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса);

- зняти арешт рухомого майна №28581544, а саме судна суховантажний теплохід TINKA (попередня назва Mamba B), ІМО №9189706, рік побудови 1998, постанова про арешт боржника, серія та номер: ВП 64598543, виданий 22.02.2021, видавник: приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Гамбаль О.Є.;

- зняти арешт рухомого майна №28390756, а саме судна суховантажний теплохід TINKA (попередня назва Mamba B), ІМО №9189706, рік побудови 1998, постанова про арешт боржника, серія та номер: ВП 63777325, виданий 16.12.2020, видавник: Ренійський відділ державної виконавчої служби в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса);

- зняти арешт рухомого майна №26944409, а саме судна суховантажний теплохід TINKA (попередня назва Mamba B), ІМО №9189706, рік побудови 1998, постанова про арешт боржника, серія та номер: ВП 59366883, виданий 28.08.2019, видавник: приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Парфьонов Г.В.;

- витребувати у зберігача ОСОБА_2 майно, а саме судно суховантажний теплохід TINKA (попередня назва Mamba B), ІМО №9189706, рік побудови 1998, валовий тоннаж 4947 мт, нетто-тоннаж 2774 мт, довжина 93,80 м, ширина 19,50 м та повернути законному власнику, а саме компанії - TINKA SHIPPING S.A.

Ухвалою від 08.01.2024 Господарський суд Одеської області повернув позовну заяву.

У подальшому ухвалою Господарського суду Одеської області від 08.01.2024 у справі №916/5383/23(916/5631/23) скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою суду від 14.12.2023 у справі №916/5383/23.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 28.02.2024 ухвалу Господарського суду Одеської області №916/5631/23 від 08.01.2024 скасовано, позовну заяву Компанії "TINKA SHIPPING S.A." та додані до неї документи направлено до Господарського суду Одеської області для вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті провадження у справі.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 28.02.2024 у справі №916/5383/23(916/5631/23) скасовано ухвалу Господарського суду Одеської області від 08.01.2024 про скасування забезпечення позову у справі №916/5383/23(916/5631/23).

Ухвалою від 24.04.2024 суд закрив провадження у справі № 916/5631/23 за позовом Компанії TINKA SHIPPING S.A. до Приватного підприємства ЛАРУС ШИППІНГ, Товариства з обмеженою відповідальністю АГРО-РЕНІ, Ренійського відділу державної виконавчої служби в Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача - GEMINI HOLDING LIMITED, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів: приватного виконавця Колечко Дмитра Миколайовича і приватного виконавця Парфьонова Георгія Володимировича про визнання права власності на судно, зняття арешту та витребування судна; скасував заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою господарського суду від 14.12.2023 (суддя Цісельський О.В.) по справі № 916/5383/23.

Як встановлено судом, 02.09.2022 на веб-сайті платформи електронних торгів ДП СЕТАМ опубліковано оголошення про проведення аукціону з продажу майна суховантажного теплоходу MAMBA B, ІМО №9189706, рік побудови 1998; реєстраційний номер лота: 520147; категорія: водний транспорт.

Постановою від 03.10.2022 приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. винесено постанову про відкладення проведення виконавчих дій з підстав наявності сумнівів щодо власника майна у зв`язку із повідомленням GEMINI HOLDINGS LIMITED про перехід права власності на судно до TINKA SHIPPING S.A.

Крім того означене оголошення також містить інформацію про припинення торгів на підставі постанови приватного виконавця від 14.10.2022.

28.11.2022 на веб-сайті платформи електронних торгів ДП СЕТАМ опубліковано оголошення про проведення аукціону з продажу майна суховантажного теплоходу MAMBA B, ІМО №9189706, рік побудови 1998; реєстраційний номер лота: 520147; категорія: водний транспорт.

Відповідно до інформації про лот №520147 у оголошенні зазначено такі відомості про обтяження майна:

1) Арешт рухомого майна № 30066870, постанова про арешт майна боржника, серія та номер: 64500729, виданий 03.10.2022, видавник: Ренійський відділ державної виконавчої служби і Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

2) Арешт рухомого майна № 28581544, постанова про арешт майна боржника, серія та номер: 64598543, виданий 22.02.2021, видавник: приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Гамбаль Олександр Євгенович.

3) Арешт рухомого майна № 28390756, постанова про арешт майна, серія та номер: 63777325, виданий 16.12.2020, видавник: Ренійський районний відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

4) Арешт рухомого майна № 26944409, постанова про арешт майна боржника, серія та номер: 59366883, виданий: 28.08.2019, видавник: Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Парфьонов Г.В.

Згідно Протоколу проведення електронного аукціону (торгів) №580861 (т.1 а.с.138) призначені на 28.12.2022 торги не відбулися у зв`язку із відсутністю допущених учасників. Місцезнаходженням майна у вказаному протоколі визначено: Одеська область, м. Рені, вул. Дунайська, 188, ДП Порт Рені, причал №21. Стартова ціна 14 791 394 грн. Продавець ОСОБА_3 , виконавчий округ Одеська область.

29.12.2022 на веб-сайті платформи електронних торгів ДП СЕТАМ опубліковано оголошення про проведення 06.10.2023 аукціону з продажу майна суховантажного теплоходу MAMBA B, ІМО №9189706, рік побудови 1998 за стартовою ціною 11 093545,50 грн.

Відповідно до інформації про лот №521540 у оголошенні зазначено такі відомості про обтяження майна:

1) Арешт рухомого майна № 30066870, постанова про арешт майна боржника, серія та номер: 64500729, виданий 03.10.2022, видавник: Ренійський відділ державної виконавчої служби і Ізмаїльському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

2) Арешт рухомого майна № 28581544, постанова про арешт майна боржника, серія та номер: 64598543, виданий 22.02.2021, видавник: приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Гамбаль Олександр Євгенович.

3) Арешт рухомого майна № 28390756, постанова про арешт майна, серія та номер: 63777325, виданий 16.12.2020, видавник: Ренійський районний відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

4) Арешт рухомого майна № 26944409, постанова про арешт майна боржника, серія та номер: 59366883, виданий: 28.08.2019, видавник: Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Парфьонов Г.В.

Згідно з Протоколом проведення електронного аукціону (торгів) №596760 (т.1 а.с.140) призначені на 06.10.2023 торги не відбулися у зв`язку із відсутністю допущених учасників торгів. Місцезнаходженням майна у вказаному протоколі визначено: Одеська область, м. Рені, вул. Дунайська, 188, ДП Порт Рені, причал №21. Стартова ціна 11 093 545.50 грн. Продавець ОСОБА_3 , виконавчий округ Одеська область.

09.10.2023 на веб-сайті платформи електронних торгів ДП СЕТАМ опубліковано оголошення про проведення 14.12.2023 аукціону з продажу майна суховантажного теплоходу MAMBA B, ІМО №9189706, рік побудови 1998 за стартовою ціною 7 395 697 грн.

Відповідно до інформації про лот №537791 у оголошенні зазначено аналогічні попереднім відомості про обтяження майна.

Згідно з Протоколом проведення електронного аукціону (торгів) №301899 (т.1 а.с.142) призначені на 14.12.2023 торги не відбулися у зв`язку із відсутністю допущених учасників торгів. Місцезнаходженням майна у вказаному протоколі визначено: Одеська область, м. Рені, вул. Дунайська, 188, ДП Порт Рені, причал №21. Стартова ціна 7 395 697 грн. Продавець ОСОБА_3 , виконавчий округ Одеська область.

Також в матеріалах справи наявна постанова приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. про зняття арешту з реалізованого майна від 15.12.2023 ВП №64598543 (т.1 а.с.125-126), із змісту якої судом встановлено, що треті електронні торги з реалізації суховантажного теплоходу MambaB не відбулись у зв`язку із тим, що від жодного учасника не надійшла цінова пропозиція. На запит приватного виконавця 15.12.2023 ПП "Ларус Шиппінг" повідомило про бажання стягувача залишити за собою нереалізоване майно боржника.

Також із змісту означеної постанови судом встановлено обставину винесення приватним виконавцем 15.12.2023 постанови про передачу спірного майна стягувачу в рахунок погашення боргу та надходження від стягувача коштів як різниці між вартістю нереалізованого майна боржника та загальною сумою заборгованості за виконавчим документом (42456,05 грн).

Крім того 15.12.2024 приватним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження (т.1 а.с.123-124), в якій зазначено про фактичне виконання рішення в повному обсязі згідно з виконавчим документом.

Отже, як встановлено судом, та вказана обставина сторонами не заперечується, відповідачем право власності на спірне майно набуто та оформлено в результаті процедури залишення стягувачем за собою нереалізованого майна на електронному аукціоні.

За приписами ч.1 ст.61 Закону України "Про виконавче провадження" реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у ч. 8 ст. 56 цього Закону) здійснюється шляхом проведення електронних аукціонів або за фіксованою ціною.

Відповідно до ч.5-9 Закону України "Про виконавче провадження" не реалізоване на електронних торгах нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості виставляються на повторні електронні торги за ціною, що становить 85 відсотків, а рухоме майно - 75 відсотків його вартості, визначеної в порядку, встановленому статтею 57 цього Закону.

У разі повторної нереалізації майна нерухоме майно виставляється на третій електронний аукціон за ціною, що становить 70 відсотків, а рухоме майно - 50 відсотків його вартості, визначеної в порядку, встановленому статтею 57 цього Закону.

У разі нереалізації майна на третьому електронному аукціоні виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду.

У разі якщо стягувач протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця письмово не заявив про своє бажання залишити за собою нереалізоване майно, арешт з майна знімається і воно повертається боржникові. За відсутності у боржника іншого майна, на яке може бути звернено стягнення, виконавчий документ повертається стягувачу без виконання.

У разі якщо стягувач виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно, він зобов`язаний протягом 10 робочих днів з дня надходження від виконавця відповідного повідомлення внести на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби або рахунок приватного виконавця різницю між вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на його користь, якщо вартість нереалізованого майна перевищує суму боргу, яка підлягає стягненню за виконавчим документом. За рахунок перерахованих стягувачем коштів оплачуються витрати виконавчого провадження, задовольняються вимоги інших стягувачів та стягуються виконавчий збір і штрафи, а залишок коштів повертається боржникові.

Майно передається стягувачу за ціною третього електронного аукціону або за фіксованою ціною. Про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу виконавець виносить постанову. За фактом такої передачі виконавець складає акт. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на таке майно.

Порядок реалізації арештованого майна затверджено наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 №2831/5, зміст якого також передбачає обов`язкове проведення другого та третього електронних аукціонів у разі нереалізації майна.

Слід зауважити, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 34 Закону виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій, у разі зупинення судом реалізації арештованого майна у разі відсутності іншого майна боржника, на яке може бути звернено стягнення.

Виконавець не пізніше наступного робочого дня, коли йому стало відомо про обставини, зазначені в частині першій цієї статті, а з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої цієї статті, - у день надіслання виконавчого документа до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, зупиняє вчинення виконавчих дій, про що виносить відповідну постанову (ч.2 ст.34 названого Закону).

Виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у випадках, передбачених пунктами 1, 4, 6, 8, 11 частини першої статті 34 цього Закону, до закінчення строку дії зазначених обставин, а у випадках, передбачених пунктами 2, 3 і 5 частини першої статті 34 цього Закону, - до розгляду питання по суті ( ст. 35 Закону).

Отже можливості залишення стягувачем за собою майна, що було предметом реалізації, передує обов`язкове призначення та проведення з дотримання визначеного Законом порядку трьох електронних аукціонів.

Натомість в даному випадку не було дотримано порядку реалізації арештованого майна, з огляду на таке.

Як встановлено судом з наявних в матеріалах справи доказів, а також із загальнодоступних відомостей, що містяться на платформі електронних торгів ДП СЕТАМ, призначені на 28.12.2022 перші торги та на 06.10.2023 другі торги не відбулись з причин відсутності допущених учасників торгів, призначені на 14.12.2023 треті торги не відбулись з огляду не надходження від жодного учасника цінової пропозиції.

Натомість, як достеменно встановлено судом, перші та другі торги були проведені за наявності ухвали суду від 27.12.2022 про зупинення реалізації судна суховантажний теплохід "Mamba B" на електронних торгах Державного підприємства "СЕТАМ", винесеної в рамках справи №916/3638/22, стороною по якій є відповідач.

При цьому суд зауважує, що дійсно ухвалою від 01.09.2023 скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Господарського суду Одеської області від 27.12.2022 у справі № 916/3638/22.

Водночас, враховуючи положення ч.9 ст.140 ГПК України, за змістом яких оскарження ухвали про скасування забезпечення позову зупиняє виконання цієї ухвали, відповідна ухвала суду про скасування заходів забезпечення позову фактично набрала законної сили 11.12.2023, за наслідком розгляду апеляційної скарги Компанії "TINKA SHIPPING S.A."

При цьому, станом на дату проведення других торгів (06.10.2023) ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.09.2023 у справі №916/3638/22 було відкрито апеляційне провадження.

Відтак, заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Господарського суду Одеської області від 27.12.2022 у справі №916/3638/22, продовжували діяти до набрання ухвалою Господарського суду Одеської області від 01.09.2023 у справі № 916/3638/22 та постановою Південно-Західного апеляційного господарського суду від 11.12.2023 у справі № 916/3638/22 законної сили (11.12.2023).

Натомість попри наявність діючої заборони проведення торгів, приватним виконавцем не було зупинено вчинення виконавчих дій, що в свою чергу призвело до порушення відповідного порядку реалізації арештованого майна.

Слід зауважити, що треті торги з реалізації спірного судна також були проведені всупереч наявності висновків суду про необхідність зупинення реалізації судна, викладених в ухвалі суду від 14.12.2023 по справі №916/5358/23, стороною по якій також є ПП "Лірус Шиппінг".

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що виконавцем не було дотримано процедури, що передує можливості залишення стягувачем нереалізованого на електронному аукціоні майна (проведення всіх 3-х торгів), що має наслідком передачу відповідачу приватним виконавцем майна з порушенням норм чинного законодавства.

Отже, приватний виконавець Колечко Д.М., всупереч забороні проведення торгів за ухвалою Господарського суду Одеської області від 14.12.2023 у справі №916/5383/23 передав майно одному із стягувачів ПП "Лірус Шиппінг".

У постанові від 12.07.2023 у справі № 911/1265/21 Верховний Суд зазначив, що, вирішуючи питання про витребування спірного майна, суди повинні передусім перевіряти добросовісність набувача майна. Добросовісність є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 частини 1 статті 3 ЦК України). Обидві сторони правочину, починаючи зі стадії, яка передує його вчиненню, мають поводитися правомірно, зокрема добросовісно. Перевірка судом добросовісності/недобросовісності набувача є суттєвою як для застосування положень статей 387, 388 ЦК України, так і положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Добросовісним набувачем вважається особа, яка в момент набуття майна не знає і не може знати, що отримує майно від особи, яка не має права на його відчуження. Відповідно, недобросовісним є набувач, який знав або за фактичних обставин набуття майна міг знати, що отримує майно від особи, яка не має права його відчужувати. При цьому добросовісність та недобросовісність характеризують насамперед ступінь поінформованості набувача про правомірність набуття майна в особи, яка не має права на його відчуження. Добросовісність дій набувача має оцінюватись судом у кожному конкретному випадку.

Колегія суддів відхиляє твердження відповідача про необізнаність ПП "Лірус Шиппінг" про наявність ухвал суду про вжиття заходів забезпечення позову, а саме про зупинення реалізації судна на електронних торгах, оскільки як свідчать наявні у матеріалах справи копії процесуальних документів суду, ПП "Лірус Шиппінг" було стороною у справах №916/3638/22 та №916/5383/23, а також стягувачем у виконавчому провадженні 64598543, в рамках якого проводився аукціон з продажу спірного майна, а отже був достеменно обізнаний щодо наявності спору з приводу власника спірного майна, наявності висновків суду щодо зупинення реалізації майна.

Відтак, колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду про те, що відповідач був достеменно обізнаний про наявність спору з приводу власника спірного майна, а також про вжиття судом заходів забезпечення позову у вигляді заборони проведення аукціону з продажу спірного майна, відповідно, мав знати про порушення порядку набуття ним майна всупереч законодавства, а відтак ПП "Ларус Щиппінг" не є та не може вважатись добросовісним набувачем спірного судна.

Суд першої інстанції також вірно зазначив, що посилання відповідача на неможливість витребування майна з огляду на те, що він набув спірне майно у власність у порядку примусової реалізації майна на стадії виконання судового рішення у справі, є помилковими, оскільки для застосування положень ч. 2 ст. 388 ЦК України встановленню перш за все підлягає добросовісність набувача, чого в рамках даної справи судом не встановлено.

Крім того в даному випадку відповідачем спірне майно не було придбано на електронному аукціоні, натомість було залишене за собою як нереалізоване в порядку ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження».

Щодо неможливості втручання держави у право мирного володіння майном судова колегія зазначає таке.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц зазначено, що критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право:

- втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу в національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними;

- якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, легітимна мета такого втручання може полягати в контролі за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або в забезпеченні сплати податків, інших зборів або штрафів;

- втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними із цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності.

Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки -встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії (див., зокрема, постанову Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17 (провадження № 14-317цс19, пункти 40 - 43)).

Велика Палата Верховного Суду вважає, що можливість віндикації майна, його витребування від особи, яка незаконно або свавільно заволоділа ним, має нормативну основу в національному законодавстві. Зокрема, пунктом 4 частини другої статті 16 ЦК України передбачений такий спосіб захисту, як відновлення становища, яке існувало до порушення, а статтею 387 ЦК України передбачено право власника на витребування майна із чужого незаконного володіння. Зазначені положення є доступними для заінтересованих осіб, чіткими, а наслідки їх застосування - передбачуваними.

Віндикація майна, його витребування в особи, яка незаконно або свавільно порушила чуже володіння, має легітимну мету, яка полягає в забезпеченні права інших осіб мирно володіти своїм майном. Така мета відповідає загальним інтересам суспільства.

Має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (див. рішення ЄСПЛ у справах Рисовський проти України від 20 жовтня 2011 року (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04), Кривенький проти України від 16 лютого 2017 року (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07)).

Водночас не вбачається порушення справедливого балансу в разі витребування майна від недобросовісного набувача без будь-якої компенсації. Протилежний підхід стимулював би неправомірне та свавільне заволодіння чужим майном та фактично передбачав би винагороду за порушення законодавства і прав інших осіб. Крім того, недобросовісне заволодіння чужим майном не відповідає критерію мирного володіння майном. Натомість таке заволодіння є порушенням мирного володіння інших осіб. Отже, витребування майна від недобросовісного набувача не є порушенням статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

З урахуванням означеного, враховуючи те, що відповідач у даній справі не може бути визнаний добросовісним набувачем спірного майна, то порушене право позивача підлягає захисту саме шляхом застосування віндикації.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права не знайшли свого підтвердження, а тому не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Згідно з статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішеня, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Тому інші доводи скаржника, що викладені в апеляційні скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.

Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак, колегія суддів вважає, що наведені скаржниками порушення допущені судом першої інстанції не знайшли свого підтвердження, а тому підстави для скасування рішення Господарського суду Одеської області від 13.11.2024 по справі №916/2457/24 відсутні, що зумовлює залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення без змін.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення Господарського суду Одеської області від 13.11.2024 по справі №916/2457/24 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова, згідно ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду у випадках передбачених Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено та підписано 10.03.2025.

Головуючий суддя Аленін О.Ю.

Суддя Принцевська Н.М.

Суддя Філінюк І.Г.