ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"05" березня 2025 р. Справа № 918/12/25

Господарський суд Рівненської області у складі: суддя Романюк Р.В.,

за участю секретаря судового засідання Шандалюк А.А., у справі

за позовом Управління Рівненської Єпархії Української Православної Церкви

до Рівненської міської ради

про визнання недійсним та скасування рішення № 3244 від 10.04.2023 року

За участю представників сторін:

від позивача: Дмитренко Р.П. (довіреність від 07.10.2024 року);

від відповідача: Шпак А.А. (самопредставництво).

ВСТАНОВИВ:

Управління Рівненської Єпархії Української Православної Церкви звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовною заявою до Рівненської міської ради в якій просить визнати недійсним та скасувати рішення Рівненської міської ради № 3244 від 10.04.2023 року про припинення права постійного користування (оренда, позичка чи інше безоплатне користування) нерухомим майном Рівненської міської територіальної громади для релігійних організацій, зазначених в додатку до цього рішення, яке існувало до порушенням прав позивача.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 08.01.2025 року заяву судді Мовчуна А.І. про самовідвід у справі № 918/12/25 задоволено, постановлено матеріали справи № 918/12/25 передати для визначення складу суду відповідно до ст. 32 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.01.2025 року справу № 918/12/25 передано на розгляд судді Романюку Р.В.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 09.01.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначити на "29" січня 2025 р.

В судовому засіданні 29.01.2025 року було оголошено перерву до 05.03.2025 року.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд зазначає наступне.

Позивач, звертаючись до суду із даним позовом, вказує в позовній заяві про те, що відповідно до договору оренди нежитлового приміщення № 2105 від 15.02.2017 року (із змінами від 27.01.2020 р.), укладеного між Управлінням комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради та Управлінням Рівненської Єпархії Української Православної Церкви, Управлінню Рівненської Єпархії Української Православної Церкви передані нежитлові приміщення загальною площею 201,6 кв.м, що розташовані в м. Рівне на вул. Казимира Любомирського, 3 та передані у постійне користування. 10 квітня 2023 року Рівненською міською радою ухвалено Рішення № 3244 про припинення Рівненській Єпархії Української Православної Церкви права постійного користування нерухомим майном на вул. Казимира Любомирського, 3 в місті Рівне.

За твердженням позивача, основним аргументом прийняття оскаржуваного рішення, є перебування позивача, як релігійної організації в складі релігійної організації (об`єднання), керівний центр (управління) якої знаходиться за межами України в державі, яка законом визнана такою, що здійснила військову агресію проти України.

Позивач вважає, що Рівненська міська рада втрутилась у діяльність Рівненської Єпархії, шляхом безпідставного прийняття рішення обмежуючи набуте у межах чинного законодавства права на користування нерухомим майном, оскільки, з урахуванням умов розділу Х договору, жодна із підстав припинення дії договору не настала.

Крім того, на думку позивача, оскаржуване рішення № 3244 від 10.04.2023 року "Про припинення права користування майном Рівненської міської територіальної громади" прийняте з порушенням вимог регламенту Рівненської міської ради восьмого скликання, порушений порядок скликання і проведення сесії Рівнеради.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Рівненської міської ради № 3244 від 10.04.2023 року "Про припинення права користування майном Рівненської міської територіальної громади" вирішено припинити право користування (оренда, позичка чи інше безоплатне користування) нерухомим майном Рівненської міської територіальної громади для релігійних організацій, зазначених в додатку до цього рішення.

Згідно Переліку релігійних організацій, для яких припиняється користування (оренда, позичка чи інше безоплатне користування) нерухомим майном Рівненської міської територіальної громади (додаток до рішення Рівненської міської ради № 3244 від 10.04.2023 року) зазначено, зокрема, Управління Рівненської Єпархії Української Православної Церкви, адреса за якою розташоване майно, що перебуває у користуванні - м. Рівне на вул. Казимира Любомирського, 3 (колишня Лермонтова), площею 201,6 м2.

Відповідач у відзиві на позовну вказує, що обгрунтуванням необхідності прийняття відповідного рішення зазначено в його констатуючій частині, де вказано що воно приймалося з метою захисту інтересів та запобігання порушенню прав та свобод мешканців Рівненської міської територіальної громади, зміцнення безпеки у сфері свободи совісті, керуючись ст.12 Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації" в частині, яка стосується назви релігійних організацій (об`єднань), які входять до структури (є частиною) релігійної організації (об`єднання), керівний центр (управління) якої знаходиться за межами України в державі, яка законом визнана такою, що здійснила військову агресію проти України та/або тимчасово окупувала частину території України, Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні".

На стадії підготовчого засідання у цій справі судом встановлено, що господарським судом в межах компетенції була розглянута справа № 918/731/24 за позовом Управління комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради до Управління Рівненської Єпархії Української Православної Церкви про розірвання договору оренди нежитлового приміщення № 2105 від 15.02.2017 року (із змінами), укладеного між Управлінням комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради та Управлінням Рівненської Єпархії Української Православної Церкви та зобов`язання звільнити нежитлові приміщення загальною площею 201,6 кв. м, що розташовані в м. Рівне на вул. Казимира Любомирського (колишня Лермонтова), 3.

Як на підставу дострокового розірвання вказаного договору оренди позивач посилався на Рішення Рівненської міської ради № 3244 від 10.04.2023 року "Про припинення права користування майном Рівненської міської територіальної громади".

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 05.11.2024 року у справі № 918/731/24, залишеним без змін постановою Північно - західного апеляційного господарського суду від 28.01.2025 року, в позові відмовлено.

Як встановлено судами у справі № 918/731/24: "Прийняте Рівненською міською радою рішення № 3244 від 10.04.2023 року "Про припинення права користування майном Рівненської міської територіальної громади" не є тією підставою, яка в силу умов укладеного між сторонами договору дає право на дострокове його розірвання за ініціативою орендодавця у зв`язку з тим, що умовами договору сторони такої підстави не узгодили, а також сторони не узгодили права на односторонню дострокову відмову орендодавця від договору у разі прийняття рішення власником про небажання продовжувати договірні відносини з орендарем. Підстави ж дострокового розірвання договору, які перелічені в договорі за домовленістю сторін є вичерпними і розширеному тлумаченню не підлягають. Також не є прийняте органом місцевого самоврядування рішення підставою для дострокового розірвання договору в силу диспозицій ст.ст. 783 ЦК України, 291 ГК України".

Тобто, оцінка оспорюваного у цій справі Рішення Рівненської міської ради № 3244 від 10.04.2023 року "Про припинення права користування майном Рівненської міської територіальної громади" на предмет виникнення, зміни чи припинення речових прав на об`єкт нерухомого майна, який є предметом договору оренди нежитлового приміщення № 2105 від 15.02.2017 року (із змінами), укладеного між Управлінням комунальною власністю виконавчого комітету Рівненської міської ради та Управлінням Рівненської Єпархії Української Православної Церкви, було предметом розгляду у справі № 918/731/24.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття "суд, встановлений законом" містить, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до частини 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно з частиною 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів, визначено статтею 20 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно пункту 6 частини 1 статті 20 ГПК України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

За змістом пунктів 1, 2 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, орган військового управління, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини 1 статті 4 КАС України).

До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Водночас при визначенні предметної юрисдикції справи суд має виходити із суті права/інтересу, за захистом якого особа звертається до суду, та мети звернення з позовом, оскільки саме такі критерії розмежування належності спору до тієї чи іншої юрисдикції дають змогу найбільш ефективно захистити порушене право позивача, аніж розмежування юрисдикції виключно на підставі участі у спорі органу місцевого самоврядування.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема, пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Отже, під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Участь органу місцевого самоврядування у спірних правовідносинах не завжди свідчить про необхідність віднесення такого спору до категорії публічно-правових, оскільки визначальною ознакою для встановлення юрисдикції, до якої має бути віднесено спір, є суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

При цьому, визначальною ознакою приватноправових відносин є наявність майнового чи особистого немайнового інтересу. Оспорювані або невизнані майнові або права та інтереси підлягають захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення такого права або інтересу призвели дії чи бездіяльність органу місцевого самоврядування.

Частиною першою статті 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 року у справі №654/540/17-а: "Якщо в результаті прийняття рішення особа набуває речового права на об`єкт нерухомого майна, то спір стосується права цивільного і підлягає розгляду в порядку цивільного чи господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін спору."

Предметом спору у цій справі є дії органу місцевого самоврядування, пов`язані з прийняттям рішення, а також саме рішення Рівненської міської територіальної громади.

Зі змісту позову вбачається, що спірні правовідносини виникли із управлінських функцій позивача щодо реалізації та виконання Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" та Закону України "Про свободу совісті та релігійні організації".

Відповідно до ч. 5 ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правоможності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, укладати договори в рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійні договори, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Зі змісту позовної заяви та пояснень представників сторін не вбачається про наявність у цьому спорі приватноправових відносин (наявність майнового чи особистого немайнового інтересу), а отже спір у цій справі не можна віднести до такого, що виник у зв`язку із здійсненням господарської діяльності.

Позивач у своєму позові не порушує питання щодо права користування нежитловим приміщенням загальною площею 201,6 кв.м, що розташоване в м. Рівне на вул. Казимира Любомирського, 3 (колишня Лермонтова), а заявляє вимоги лише про визнання недійсним та скасування рішення Рівненської міської ради "Про припинення права користування майном Рівненської міської територіальної громади".

Тобто, виникнення спірних правовідносин обумовлено діями/рішенням Рівненської міської ради при вирішенні питання, яке в силу законодавчих приписів належить до її компетенції, а тому законність таких дій (оскаржуваного рішення) підлягає перевірці адміністративним судом.

За таких обставин, цей спір підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо: спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у даній справі.

Частиною 4 статті 231 ГПК України встановлено, що про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2. ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Пунктом 5 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

У випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю (ч. 2 ст. 7 Закону України "Про судовий збір").

Враховуючи вищевикладене, позивач не позбавлений права звернутися до суду із письмовим клопотанням про повернення сплаченого за подання позовної заяви судового збору з бюджету в порядку п. 5 ч. 1 ст. 7 ЗУ "Про судовий збір".

Керуючись ст. ст. 231, 232 - 235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі № 918/12/25 за позовом Управління Рівненської Єпархії Української Православної Церкви до Рівненської міської ради про визнання недійсним та скасування рішення Рівненської міської ради № 3244 від 10.04.2023 року - закрити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення. Ухвала може бути оскаржена до Північно - західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, встановлені статтями 254 - 257 Господарського процесуального кодексу України.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: http://rv.arbitr.gov.ua.

Суддя Р.В. Романюк