ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"25" лютого 2025 р.м. Одеса Справа № 916/4022/24

Господарський суд Одеської області у складі судді Пінтеліної Т.Г. при секретарі судового засідання Боднарук І.В. розглянувши справу № 916/4022/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "БАУХАУС ГРУП" (65078, м.Одеса, вул.Космонавтів, буд.36, )

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "ЖИЛСТРОЙСЕРВІС-2" (65062, м. Одеса, вул. Французький бульвар, 60/1, офіс 12, )

про стягнення 361 147,07 грн.

Представники:

Від позивача: не з`явився;

Від відповідача: не з"явився

ВСТАНОВИВ:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю "БАУХАУС ГРУП" звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "ЖИЛСТРОЙСЕРВІС-2" про стягнення 361 147,07 грн.

Ухвалою від 18.09.2024р. Суд прийняв позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "БАУХАУС ГРУП" до розгляду та відкрив провадження у справі № 916/4022/24 за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвала від 18.09.2024р. доставлена до електронних кабінетів обох учасників справи.

14.11.2024р. від Відповідача надішов відзив на позовну заяву вх. № 41263/24 та клопотання про призначення експретизи за вх. № 41265/24 .

15.11..2024р. від Позивача надійшла відповідь на відзив, позивач наполягає на задоволенні позовних вимог, просить у задоволенні клопотання Відповідача про поновлення строку для подання відзиву на позовну заяву - відмовити, відзив на позовну заяву з додатками - залишити без розгляду.

15.11.2024р. від Позивача надійшли заперечення на клопотання про призначення експертизи.

Ухвалою від 15.11.2024р. призначено справу до розгляду з викликом сторін на 09.12.2024р.

В судовому засіданні з участю представників сторін було оголошено протокольну перерву до 30.12.2024р.

Ухвалою від 30.12.2024р. розгляд справи відкладено на 25.02.2025 р.

Згідно ч.1 ст.248 ГПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі, крім випадку, передбаченого частиною другою цієї статті.

Суд зазначає, що згідно з приписами статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

При цьому, Європейський суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Європейського Суду з прав людини у справах "Савенкова проти України" від 02.05.2013, "Папазова та інші проти України" від 15.03.2012 року).

Європейський суд, щодо тлумачення положення "розумний строк" в рішенні у справі "Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства" роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

З огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, суд ухвалює про розгляд справи поза межами строку, встановленого Господарським процесуальним кодексом України, впродовж розумного строку.

Керуючись ст.ст.2, 13, 120, .202, 216, 234,248, 252 Господарського процесуального кодексу України, Суд ухвалив з урахуванням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, розглянути справу у розумні строки.

Судом 25.02.2025 року, в порядку ст. 240 ГПК України, прийнято рішення.

Розглянувши матеріали справи суд встановив.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю "БАУХАУС ГРУП" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЖИЛСТРОЙСЕРВИС-2" укладено договір підряду № 08-07/21 від 08.07.2021 року.

Відповідно до п.1.1 договору Замовник доручає і оплачує, а Виконавець приймає на себе зобов`язання щодо виконання комплексу робіт по облицюванням полірованим плитами стін клумб морської зони при поліпшенні об`єкта Замовника: « 24-поверховий оздоровчий комплекс з паркінгом», за адресою: м. Одеса. Французький бульвар. 60/1.

Відповідно до п.4.4 Договору замовник зобов`язаний прийняти в установленому порядку та оплатити у обумовлені строки виконані Підрядником роботи: сплатити неустойку, відшкодувати збитки та моральну шкоду в разі невиконання або неналежного виконання ним зобов`язань за договором підряду, якщо він не доведе, що порушення договору сталося не з його вини.

Відповідно до п. 2.1 Загальна вартість робіт за цим Договором визначається на підставі Додатку №1 до Договору «Договірна ціна», та становить 860 434, 04 грн. в т.ч. ПДВ 20% - 143 405,67 грн.

Відповідно до п. 3.1 Форма оплати - безготівкова.

Відповідно до п.3.2 Замовник протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту отримання відповідного рахунку Підрядника, сплачує останньому аванс у розмірі, що становить 500 000, 00 грн., в т.ч. ПДВ 20% - 83 333, 33 грн.

Відповідно до довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за квітень 2023 року та акту звірки взаємних розрахунків за період: 01.01.2023 - 20.06.2023 між ТОВ «БАУХАУС ГРУП» та ТОВ «ЖИЛСТРОЙСЕРВИС-2» за договором підряду № 08-07/21 від 08.07.2021 року Замовником було сплачено аванс у розмірі 550 000, 00 грн.

Отже, заборгованість ТОВ «ЖИЛСТРОЙСЕРВИС-2» перед TOB «ОВВК ГРУП» становить 310 434, 04 грн.

Відповідно до п.3.3 остаточний розрахунок за виконані роботи здійснюється протягом 5 (п`яти) робочих днів після підписання Сторонами Актів приймання-передачі виконаних робіт, чого ТОВ «ЖИЛСТРОЙСЕРВІС-2» зроблено не було.

За п.3.4 після закінчення виконаних робіт в повному обсязі, в строк, що не перевищую 5 (п`ять) робочих днів. Підрядник надає замовнику Акти приймання-передачі виконаних робіт оформлені за формою КБ-2в, та довідки про вартість виконаних робіт оформлені за формою КБ-З.

19.04.2023 року сторонами був підписаний вищезазначений Акт №1 приймання виконання будівельних робіт (за формою КБ-2в) за квітень 2023 року.

19.04.2023 року сторонами була підписана довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (за формою КБ-З) за квітень 2023 р.

На виконання умов доювору позивач виконав, а відповідач прийняв будівельні роботи по об`єкту будівництва на загальну суму 860 434, 04 грн., що підтверджується підписаними між сторонами Довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за квітень 2023 року (форма КБ-3), Актами приймання виконаних будівельних робіт за квітень 2023 року (форма КБ-2в).

Вищезазначені акти були підписані представниками позивача та відповідача без зауважень та заперечень, є первинними документами у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", що фіксують факт здійснення господарської операції, відповідають вимогам статті 9 вказаного Закону України. Положенню про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995 та є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за виконані роботи.

Також, позивачем в зв`язку з неналежним виконання відповідачем зобов`язань за договором, було нараховано відповідачу пеню в сумі 19 051,29 грн., інфляційні витрати в сумі 19 022,90 грн. та 3% річних в сумі 12 638,84 грн.

Отже посилаючись на вищенаведені обставини Товариство з обмеженою відповідальністю "БАУХАУС ГРУП" звернулось до Господарського суду Одеської області з відповідним позовом за захистом свого порушеного права.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

В силу положень ст.ст.15,16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно ст.173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно ст.193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних вимогах звичайно ставляться.

Як встановлено судом, між Товариством з обмеженою відповідальністю "БАУХАУС ГРУП" та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЖИЛСТРОЙСЕРВИС-2" укладено договір підряду № 08-07/21 від 08.07.2021 року.

Відповідно до п.2.1 Загальна вартість робіт за цим Договором визначається на підставі Додатку №1 до Договору «Договірна ціна», та становить 860 434, 04 грн. в т.ч. ПДВ 20% - 143 405,67 грн.

Відповідно до довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за квітень 2023 року та акту звірки взаємних розрахунків за період: 01.01.2023 - 20.06.2023 між ТОВ «БАУХАУС ГРУП» та ТОВ «ЖИЛСТРОЙСЕРВИС-2» за договором підряду №08-07/21 від 08.07.2021 року Замовником було сплачено аванс у розмірі 550 000, 00 грн.

Отже, заборгованість ТОВ «ЖИЛСТРОЙСЕРВИС-2» перед TOB «БАУХАУС ГРУП» становить 310 434, 04 грн.

Згідно зі ст.903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1. ст.837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно з ч.1. ст.846 ЦК України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Відповідно до ст.854 ЦК України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором.

Частиною 1 статті 837 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові (ч. 2 1 ст. 837 Цивільного кодексу України).

Згідно із ч. 1, 3 ст. 875 Цивільного кодексу України за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник 3 зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

До договору будівельного підряду застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

Частиною 4 статті 882 Цивільного кодексу України визначено, що передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною.

За приписами ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Згідно ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Статтями 610, 612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи викладене, господарський суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача вартість наданих послуг в сумі 310 434,04 грн. є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

Щодо нарахування пені.

Так, у відповідності до ч.1 ст.549, п.3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у рази порушення ним зобов`язання.

За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених ГК України, іншими законами та договором (частина друга статті 193, частина перша статті 216 та частина перша статті 218 ГК України).

Згідно ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення виконання. При цьому, відповідно до ст.ст.1, 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань від 22.11.1996р. платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений ст.1 вказаного Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч.6 ст.232 ГК України).

Відповідно до п.5.1 у випадку порушення своїх зобов`язань за цим Договором Сторони несуть відповідальність, визначену цим Договором та чинним в Україні законодавством. Порушення зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом договору.

Відповідно до п.5.4 у разі порушення Замовником строків оплати виконаних робіт без поважних причин, він, на вимогу Підрядника, сплачує йому пеню в розмірі 0.1 % від вартості неоплачених виконаних робіт за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ. яка діяла в період, за який сплачується пеня.

Розглянувши здійснений позивачем розрахунок пені, господарський суд відзначає його правильність та обґрунтованість, у зв`язку з чим позовна вимога в частині стягнення з відповідача неустойки в розмірі 19 051,29 грн. підлягає задоволенню.

Щодо інфляційних втрат, 3% річних.

Щодо нарахування 3% річних та інфляційних втрат суд зазначає наступне.

Наразі ст. 612 ЦК України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Крім того, виходячи з системного аналізу законодавства, обов`язок боржника сплатити кредитору суму боргу з нарахуванням процентів річних та відшкодувати кредитору спричинені інфляцією збитки також випливає з вимог ст.625 ЦК України.

Зокрема, частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Слід зазначити, що, виходячи з положень ст. 625 ЦК України, право кредитора на стягнення 3% річних та інфляційних втрат не залежить від моменту пред`явлення вимоги про таке стягнення (до моменту погашення боргу або після цього). При цьому визначальним є наявність факту порушення боржником строків виконання грошового зобов`язання. Таким чином, право кредитора на стягнення 3% річних може бути реалізовано у будь-який момент при наявності вищезазначених вимог, передбачених законодавством.

Наразі слід зазначити, що згідно положень ЦК проценти річних є самостійною формою цивільно-правової відповідальності за порушення грошових зобов`язань. Так, розмір таких процентів річних може бути визначений сторонами в договорі.

Враховуючи вищенаведене та порушення відповідачем термінів сплати вартості поставленого товару за спірний період, суд вважає, що позивачем цілком правомірно нараховано 3% річних. Дослідивши та перевіривши здійснений позивачем розрахунок суми 3% річних в розмірі 12 638,84 грн., судом встановлено, що розрахунок 3% річних було здійснено позивачем вірно.

Відтак, з відповідача підлягають стягненню 3% річних в розмірі 12 638,84 грн.

Так, індекс інфляції це додаткова сума, яка сплачується боржником і за своєю правовою природою є самостійним засобом захисту цивільного права кредитора у грошових зобов`язань і спрямована на відшкодування його збитків, заподіяних знеціненням грошових коштів внаслідок інфляційних процесів в державі. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державною службою статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні.

Згідно роз`яснень, наведених в п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" № 14 від 17.12.2013 р., інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Враховуючи вищенаведене та порушення відповідачем термінів сплати вартості поставленого товару за спірний період, суд вважає, що позивачем цілком правомірно нараховано інфляційні витрати. Дослідивши та перевіривши здійснений позивачем розрахунок суми інфляційних витрат в розмірі 19 022,90 грн., судом встановлено, що розрахунок інфляційних витрат річних було здійснено позивачем вірно. Відтак, з відповідача підлягають стягненню інфляційних витрат в розмірі 3 853,52 грн.

Заперечення відповідача до уваги судом не приймаються з наступних підстав.

Відповідач вважає, що позивачем, в порушення умов Договору підряду було здійснено роботи з порушенням строків виконання робіт, визначених Договором підряду та зазначає що отримавши аванс позивач мав завершити виконання робіт за Договором підряду до 01.10.2021 р., проте, Підрядником чомусь було вирішено здати такі роботи 19.04.2023 року, тобто з порушенням строків виконання робіт більше ніж на вісімнадцять місяців, попри визначений в п. 2.4 Договору граничний строк виконання робіт.

Також відповідач зазначає, що було виявлено численні недоліки у виконаних позивачем роботах, про що його було неодноразово сповіщено в ході ведення перемовин.

Суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази усних чи письмових зауважень з боку відповідача стосовно строків або якості виконаних робіт.

Також Акт приймання виконання будівельних робіт за квітень 2023 року та довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрати за квітень 2023 року було підписано сторонами без зауважень 19.04.2023 року.

Відповідач не надавав мотивованої відмови від підписання Актів відповідно до п. 3.5 Договору, не повідомляв жодним чином Підрядника про виявлені недоліки в роботі, не повертав акт здачі-приймання виконаних робіт та/або довідку про вартість виконаних робіт, що свідчить про відсутність зауважень до якості виконання роботи Підрядника, а також строку виконання робіт, натомість, прийняв роботи шляхом підписання вищезазначених Актів відповідно до п.3.5 Договору та у термін до 3 робочих днів прийняв виконані Підрядником роботи, підписавши акти здачі-приймання виконаних робіт та довідку про вартість виконаних робіт, чим визнав належне виконання таких робіт підрядником відповідно п. 4.4 Договору.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Підсумовуючи вищезазначене, суд доходить висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "БАУХАУС ГРУП" є обґрунтованими, підтверджені належними доказами наявними в матеріалах справи, підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви покладаються на відповідача відповідно до приписів ст.129 ГПК України.

Керуючись ст.ст.129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "БАУХАУС ГРУП" (65078, м.Одеса, вул.Космонавтів, буд.36, ) до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЖИЛСТРОЙСЕРВІС-2" (65062, м. Одеса, вул. Французький бульвар, 60/1, офіс 12, ) - задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЖИЛСТРОЙСЕРВІС-2" (65062, м.Одеса, вул.Французький бульвар, 60/1, офіс 12, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "БАУХАУС ГРУП" (65078, м.Одеса, вул.Космонавтів, буд.36, )

- заборгованість 310 434 (Триста десять тисяч чотириста тридцять чотири) грн. 04 коп.,

- пеню 19 051 (Дев`ятнадцять тисяч п`ятдесят одна) грн. 29 коп.,

- інфляційні витрати 19 022 (Дев`ятнадцять тисяч двадцять дві) грн. 90 коп.,

- 3% річних 12 638 (Дванадцять тисяч шістсот тридцять вісім) грн. 84 коп.

- судовий збір 5 417 (П`ять тисяч чотириста сімнадцять) грн. 21 коп.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст.ст.254, 256 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний суддею 03 березня 2025 р.

Суддя Т.Г. Пінтеліна