ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" лютого 2025 р. Справа№ 911/639/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Корсака В.А.

суддів: Алданової С.О.

Владимиренко С.В.

за участю секретаря судового засідання: Заборовської А.О.,

за участю представників учасників справи:

від позивача: Литвин П.В.

від відповідача: Гавкалюк В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційних скарг Публічного акціонерного товариства "Центренерго" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду Київської області від 11.07.2024, повний текст якого складено та підписано 18.09.2024

у справі № 911/639/24 (суддя Рябцева О.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України"

до Публічного акціонерного товариства "Центренерго"

про стягнення 584 398 723,95 грн

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Центренерго» про стягнення 584 398 723,95 грн, з яких 334 000 800,00 грн боргу, 12 271 097,89 грн 3 % річних, 21 910 874,62 грн інфляційних втрат, 132 944 519,34 грн 20 % річних та 83 271 432,10 грн пені.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем умов договору купівлі-продажу в частині своєчасної передачі позивачу повністю оплачених ним обумовлених обсягів електричної енергії, а надалі - порушенням зобов`язання з повернення сплачених коштів на вимогу позивача.

Правова підстава позову обґрунтована посиланням на статті 193, 216, 230, 231 ГК України та статті 530, 536, 549, 611, 625, 670, 693 ЦК України.

Доводи та заперечення відповідача

Відповідач з позовом не погодився, посилаючись на те, що листом № 24/2214 від 12.09.2022 він повідомив позивача про дострокове розірвання договору, а тому у період з жовтня по грудень 2022 р. відпуск/відбір електричної енергії у загальному обсязі 132540 МВт.*год сторонами не здійснювався. Щодо вимоги позивача про стягнення штрафних санкцій, відповідач зазначає, що НКРЕКП як регулятор ринку електричної енергії Постановою № 332 від 25.02.2022 р. ввела заборону на нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії», між учасниками ринку електричної енергії до закінчення періоду воєнного стану.

Відповідач посилається на те, що є неможливим одночасне нараховування процентів як за правомірне так і за неправомірне користування чужими грошовими коштами. А вказує на неправомірність нарахування позивачем 20 % за користування коштами одночасно з 3 % річних до моменту пред`явлення позову.

Також відповідач наголошував на тому, що листом № 24/2214 від 12.09.2022 він повідомив позивача про існування форс-мажорних обставин по виконанню договору, а тому належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили.

На думку відповідача, укладений між сторонами договір купівлі-продажу електричної енергії містить елементи кредиту, оскільки позивачем здійснювалась попередня оплата за електричну енергію, тому згідно з п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України відповідач звільняється від відповідальності за ст. 625 ЦК України, а нараховані інфляційні втрати та 3% річних мають бути списані позивачем.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.07.2024 у справі №911/639/24 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Центренерго» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» 334 000 800,00 грн боргу, 65 961 345,21 грн 20 % річних, 9 965 119,76 грн 3 % річних, 16 979 946,12 грн інфляційних втрат та 619352,84 грн судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що оскільки судом встановлено, що у період з 01.10.2022 р. по 31.12.2022 р. відповідач взагалі не відпустив електричну енергію в Об`єднану Енергосистему України, та договір № 20/21-367-РДД від 31.12.2021 припинив свою дію з 01.01.2023, то правова підстава, на якій позивачем сплачено відповідачу 334000800,00 грн, відпала. Тому сплачені позивачем відповідачу грошові кошти у названій сумі підлягають поверненню позивачу як майно, яке знаходиться на даний час у відповідача без правових підстав згідно статті 1212 ЦК України.

Щодо позовних вимог про стягнення 20 % за користування чужими коштами суд першої інстанції з урахуванням положень статей 536, 693 ЦК України виходив з того, що відповідач є таким, що правомірно користувався попередньою оплатою у сумі 334000800,00 грн з моменту її перерахування і до 31.12.2022 (строк дії договору). За розрахунком суду, з відповідача підлягають стягненню 65 961 345,21 грн 20% за користування чужими коштами, що обраховані за загальний період з 05.01.2022 по 31.12.2022. В іншій частині цих позовних вимог відмовлено.

Позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних задоволені судом частково у зв`язку з помилковим визначенням позивачем періоду прострочення виконання відповідачем зобов`язання. За розрахунком суду 3 % річних, нарахованих на заборгованість відповідача у сумі 334000800,00 грн за період з 03.01.2023 по 31.12.2023, становить 9965119,76 грн, а інфляційних - 16 979 946,12 грн, нарахованих за період з січня 2023 по грудень 2023.

Відмовляючи у задоволені вимог про стягнення пені, суд першої інстанції врахував положення постанови НКРЕКП від 25.02.2022 № 332 (зі змінами), яка підлягає застосуванню до правовідносин сторін, що виникли відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії».

Крім того самостійною підставою для відмови в задоволені названих вимог суд першої інстанції з урахуванням статті 617 ЦК України та положень п. 5.1 Договору визначив наявність форс-мажорних обставин, що звільняють відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання з повернення коштів.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг та узагальнення їх доводів

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог.

А саме апелянт-позивач посилається на те, що:

- рекомендаційний характер постанови НКРЕКП №332, яка є підзаконним актом, не може змінювати та нівелювати надане нормами ЦК України та ГК України (законом) право однієї сторони на застосування заходів відповідальності за порушення виконання грошового зобов`язання;

- у спірних правовідносинах Договором встановлений обов`язок Відповідача сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати;

- нарахування, передбачені частиною 2 статті 625 ЦК України, не є відсотками за користування чужими грошима у розумінні статті 536 цього Кодексу, а є гарантією належного виконання грошового зобов`язання, тобто мають самостійну правову природу;

- одночасне стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування чужими грошовими коштами на підставі статті 536 ЦК України та процентів річних, розрахованих відповідно до статті 625 ЦК України, не суперечить діючому законодавству та умовам Договору.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати в частині задоволення судом стягнення 20 річних за користування коштами у сумі 65 961 345,21 грн та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити в цій частині.

Апеляційна скарга відповідача обґрунтована наступними доводами:

- судом першої інстанції надано невірну оцінку представленій до матеріалів справи переписці між сторонами щодо припинення спірних правовідносин, оскільки надісланий у відповідь лист позивача від 23.09.2022 з пропозицією розірвати договорів і повернути кошти слід розцінювати як факт згоди останнього з тим, що договір розривається;

- належне виконання відповідачем зобов`язання виявилось не можливим через дію непереборної сили (форс-мажору) - ракетні обстріли енергетичної системи України зумовили зупинку та генерацію електроенергії (загальновідомий факт);

- діючи сумлінно та добросовісно, відповідач згідно умов договору повідомив позивача про настання форс-мажорних обставин;

- відповідачем не було порушено взятого на себе зобов`язання із відпуску електроенергії у визначені дати, тому узгоджена в п. 4.2 Договору міра відповідальності з нарахування відсотків за користування чужими коштами не може бути застосована до відповідача після розірвання договору.

Доводи та заперечення сторін

Від відповідача надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу позивача, в якій він просить відмовити у задоволенні цієї скарги, а рішення суді в оскаржуваній позивачем частині залишити без змін. На обґрунтування доводів відзиву відповідачем зазначається таке:

- враховуючи правову позицію Верховного Суду, що викладена в постановах від 03.12.2021 у справі № 910/14180/18, від 23.05.2018 у справі № 910/1238/17, позивач мав право нараховувати 20% лише до дати невиконання вимоги про повернення коштів або до моменту дострокового розірвання договору;

- лист-відповідь позивача з зустрічною пропозицією розірвання фактично є акцептом пропозиції відповідача, адже позивач погодився з тим, що договір не може бути виконано та підлягає розірванню. Отже, є очевидним фактом дострокове розірвання Договору з 23.09.2022 (дата підпису листа позивача від 23.09.2022 повноважною особою останнього);

- рішення суду про відмову у задоволенні вимог щодо стягнення пені прийнято у відповідності до висновків судової практики Верховного Суду з аналогічних спорів про необхідність застосування до правовідносин сторін, що виникли на підставі Закону України «Про ринок електричної енергії» положень постанови НКРЕКП від 25.02.2022 № 332 (зі змінами);

- відповідачем не було порушено взятого на себе зобов`язання здійснити відпуск електроенергії у визначені дати, а відтак, узгоджена сторонами міра відповідальності за невиконання цього обов`язку з відпуску електроенергії не може бути застосована по відношенню до Відповідача після розірвання договору, в цілому;

- нараховуючи 20 % за користування грошовими коштами позивач, як на підставу такої вимоги посилається на пункт 4.2. цього Договору, вказуючи при цьому про одностороннє зменшення відповідачем обсягу відпуску/ відбору електричної енергії, яке не мало місце, в наслідок дострокового розірвання Договору сторонами у порядку визначеному пунктом 5.4 Договору (існування форс-мажорних обставин).

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.10.2024 апеляційну скаргу ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" у справі № 911/639/24 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Корсак В.А., судді: Алданова С.О., Буравльов С.І.

Згідно протоколу передачі апеляційної скарги раніше визначеному складу суду від 09.10.2024 апеляційну скаргу ПАТ "Центренерго" передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Корсак В.А., судді: Євсіков О.О., Алданова С.О.

10.10.2024 суддею Євсіковим О.О. заявлено самовідвід у справі № 911/639/24.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.10.2024 вказану заяву задоволено. Матеріали справи № 911/639/24 передано для здійснення визначення складу судової колегії автоматизованою системою відповідно до положень ст. 32 ГПК України.

Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.10.2024 та протоколу передачі апеляційної скарги раніше визначеному складу суду апеляційні скарги у справі № 911/639/24 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Корсак В.А., судді: Алданова С.О., Буравльов С.І.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.10.2024 постановлено витребувати у Господарського суду Київської області матеріали справи №911/639/24 та відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційних скарг до надходження матеріалів справи.

Після надходження матеріалів справи, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.11.2024 апеляційну скаргу ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" залишено без руху на підставі ст.ст. 174, 260 ГПК України у зв`язку з відсутністю доказів сплати судового збору у розмірі 1 271 760,00 грн. Також, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.11.2024 апеляційну скаргу ПАТ "Центренерго" залишено без руху на підставі ст.ст. 174, 260 ГПК України у зв`язку з відсутністю доказів сплати судового збору у розмірі 1 271 760,00 грн. Роз`яснено скаржникам, що протягом десяти днів з дня вручення цієї ухвали останній має право усунути недоліки зазначені у її мотивувальній частині, надавши суду відповідні докази.

08.11.2024 недоліки апеляційної скарги ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" усунено.

На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Північного апеляційного господарського суду від 13.11.2024 призначено повторний автоматизований розподіл справи №911/639/24 у зв`язку з перебуванням судді Буравльова С.І., який входить до складу колегії суддів, у відрядженні.

Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.11.2024 апеляційні скарги передано на розгляд колегії суддів у складі: Корсак В.А. - головуючий суддя, судді - Алданова С.О., Владимиренко С.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.11.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Київської області від 11.07.2024 у справі №911/639/24. Закінчено проведення підготовчих дій. Повідомлено учасників справи про призначення апеляційної скарги до розгляду на 16.12.2024. Роз`яснено учасникам справи право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" в письмовій формі не пізніше ніж 09.12.2024. Встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв та клопотань в письмовій формі не пізніше ніж 09.12.2024. Явка учасників справи не визнавалсь обов`язковою.

Оскільки апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" подано в строк встановлений законом, то клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження судового рішення не розглядалось.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.11.2024 апеляційну скаргу ПАТ "Центренерго" на рішення Господарського суду Київської області від 11.07.2024 у справі №911/639/24 прийнято до провадження у визначеному складі колегії суддів: Корсак В.А. - головуючий суддя, судді - Владимиренко С.В., Алданова С.О.

14.11.2024 до суду від представника відповідача - Публічного акціонерного товариства "Центренерго" надійшла заява про відстрочення сплати судового збору до винесення Північним апеляційним господарським судом постанови у справі за наслідками розгляду апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства "Центренерго".

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.11.2024 відмовлено у задоволенні клопотання Публічного акціонерного товариства "Центренерго" про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги. Продовжено строк на усунення недоліків Публічному акціонерному товариству "Центренерго" на рішення Господарського суду Київської області від 11.07.2024 у справі № 911/639/24 на 10 (десять) днів з дня вручення копії цієї ухвали, шляхом подання до суду заяви про сплату судового збору у розмірі 1 271 760,00 грн.

02.12.2024 недоліки апеляційної скарги ПАТ "Центренерго" усунено.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.12.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Центренерго" на рішення Господарського суду Київської області від 11.07.2024 у справі №911/639/24. Об`єднано розгляд апеляційних скарг Публічного акціонерного товариства "Центренерго" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Київської області від 11.07.2024 у справі № 911/639/24 в одне апеляційне провадження. Закінчено проведення підготовчих дій. Повідомлено учасників справи про призначення апеляційних скарг до розгляду на 16.12.2024. Роз`яснено учасникам справи право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Центренерго" в письмовій формі не пізніше ніж 16.12.2024. Встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв та клопотань в письмовій формі не пізніше ніж 16.12.2024. Явка учасників справи не визнана обов`язковою.

Розгляд справи відкладався, зокрема на 26.02.2025.

Явка представників учасників справи

Представник позивача в судовому засіданні 26.02.2025 підтримав вимоги своєї апеляційної скарги та просив її задовольнити, проти апеляційної скарги відповідача заперечив.

Представник відповідача в судовому засіданні 26.02.2025 підтримав вимоги своєї апеляційної скарги та просив її задовольнити, проти апеляційної скарги позивача заперечив.

Межі перегляду справи судом апеляційної інстанції

Згідно зі ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Статтею 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційних скарг, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права дійшов висновку про часткове скасування оскаржуваного рішення.

Обставини справи, установлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

31.12.2021 між Публічним акціонерним товариством «Центренерго» (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» (покупець) було укладено двосторонній договір № 20/21-367-РДД купівлі-продажу електричної енергії.

Відповідно до п. 1.1 договору предметом договору є купівля-продаж електричної енергії в обсягах та за ціною, що визначаються за результатами аукціону з продажу електричної енергії за двосторонніми договорами на підставі відповідного аукціонного свідоцтва та на умовах, що визначені у цьому договорі.

Згідно з п. 2.1 договору продавець зобов`язується відпустити електричну енергію в Об`єднану Енергосистему України, а покупець зобов`язується відібрати електричну енергію з Об`єднаної Енергосистеми України згідно Графіку відпуску/відбору електричної енергії, визначеного у додатку № 1, згідно п.п. 23 п. 3 Порядку проведення електронних аукціонів з продажу електричної енергії за двосторонніми договорами, затвердженим постановою КМУ від 05.06.2019 № 499.

Сторони в разі необхідності за взаємною згодою можуть погодити зменшення графіку відпуску/відбору електричної енергії, але не більше ніж на 5 % від загального обсягу відпуску/відбору електроенергії (зниження однакового обсягу у всіх годинах графіку визначеного у додатку 1 у рамках по-добового типу графіку продажу електричної енергії базове навантаження, пікове навантаження, позапікове навантаження) за умови, якщо період відпуску/відбору електричної енергії перевищує 7 календарних днів, але не раніше 2 етапу періоду відпуску/відбору електричної енергії. В цьому випадку продавець та покупець письмово узгоджують зміни обсягів відпуску/відбору, визначених у додатку 1, не пізніше, ніж за 3 доби до дати зменшення Графіку відпуску/відбору електричної енергії. Таке письмове погодження є додатком до цього договору.

У разі зменшення оплаченого обсягу відпуску/відбору електричної енергії та за відсутності обґрунтованих претензій до покупця по будь-яким договірним зобов`язанням між сторонами, продавець зобов`язується повернути суму переплати покупцю протягом 7-ми банківських днів з дати отримання обґрунтованої письмової вимоги про таке від покупця.

Пунктом 3.2 договору встановлено, що оплата за електричну енергію проводиться покупцем грошовими коштами у національній валюті України на розрахунковий рахунок продавця, зазначений у розділі 10 цього договору, шляхом перерахування грошових коштів в розмірі вартості 100 % всього обсягу електричної енергії, передбаченої цим договором (за вирахуванням суми гарантійного внеску), протягом 2-х (двох) банківських днів з дати укладення цього договору. Відпуск електричної енергії здійснюється продавцем покупцю, а покупець має право відбору електричної енергії, за умови оплати її протягом двох робочих днів з дати укладення цього договору.

Відповідно до п. 3.3 договору період відпуску/відбору електричної енергії складається з таких етапів:

- 1 етап відпуску/відбору: з 01 жовтня 2022 року по 31 жовтня 2022 року;

- 2 етап відпуску/відбору: з 01 листопада 2022 року по 30 листопада 2022 року;

- 3 етап відпуску/відбору: з 01 грудня 2022 року по 31 грудня 2022 року.

Згідно з п. 3.4 договору у разі надходження від організатора аукціону ТОВ «Українська енергетична біржа» на розрахунковий рахунок продавця суми гарантійного внеску, внесеного покупцем для участі в аукціоні, вказана сума гарантійного внеску після його фактичного надходження на розрахунковий рахунок продавця зараховується продавцем як оплата електричної енергії, починаючи з першого етапу періоду відпуску/відбору електричної енергії згідно цього договору. Покупець не пізніше 3х банківських днів після надходження на розрахунковий рахунок продавця суми гарантійного внеску, додатково перераховує продавцю суму податку на додану вартість у розмірі 20 % від сплаченого гарантійного внеску.

Відповідно до абз. 1 п. 4.2 договору у разі наявності факту невиконання продавцем зобов`язань щодо відпуску обсягів електричної енергії (односторонне зменшення продавцем обсягу відпуску/відбору електричної енергії), продавець зобов`язується у строки передбачені договором повернути на поточний рахунок покупця, зазначений у розділі 10 даного договору, грошові кошти, сплачені покупцем на користь продавця, за обсяг електричної енергії, невідпущеної на відповідному етапі відпуску/відбору, та сплатити покупцю за користування грошовими коштами, які були отримані як оплата за електричну енергію, проценти в розмірі 20 % річних від загальної суми коштів, отриманих за договором, що розраховуються за період з дати фактичного перерахування коштів на рахунок продавця та до дати фактичного повернення (в розумінні статті 536 Цивільного кодексу України).

Згідно з абз. 2 п. 4.2 договору у випадку невиконання продавцем у встановлений строк свого зобов`язання щодо повернення грошових коштів, сплачених покупцем, продавець додатково сплачує покупцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми несвоєчасно повернутих покупцю грошових коштів за кожен день прострочення за весь період наявної прострочення.

Цей договір вступає в силу з моменту його підписання уповноваженими представникам сторін та скріплення відбитками печаток сторін, і діє до моменту повного та належного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором (п. 8.1 договору).

Товариством з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» та Публічним акціонерним товариством «Центренерго» укладений додаток № 1 до двостороннього договору купівлі-продажу електричної енергії № 20/21-367-РДД від 31.12.2021 р. «Графік відпуску/відбору електричної енергії на період з 01.10.2022 р. по 31.12.2022 р.».

Пунктом 1 додатку № 1 сторони погодили, що обсяг електричної енергії, яка підлягає продажу, становить 132540 Мвт*год, загальною вартістю 334000800,00 грн. Гарантійний внесок складає 115972500,00 грн без ПДВ, ПДВ гарантійного внеску складає 23194500,00 грн (п. 2 додатку № 1).

Товариством з обмеженою відповідальністю «Українська енергетична біржа» перераховано Публічному акціонерному товариству «Центренерго» 115972500,00 грн гарантійного внеску від Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» згідно електронного аукціону № ЕР-311221-12 від 31.12.2021 р. за договором № 20/21-367-РДД від 31.12.2021 р., що підтверджується платіжною інструкцією № 60282793 від 04.01.2022 р. на суму 115972500,00 грн.

На виконання умов договору № 20/21-367-РДД від 31.12.2021 р. та додатку № 1 до цього договору Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» перерахувало Публічному акціонерному товариству «Центренерго» 23194500,00 грн ПДВ на гарантійний внесок, що підтверджується платіжним дорученням № 13848 від 04.01.2022 р. на суму 23194500,00 грн.

Також, на виконання умов договору № 20/21-367-РДД від 31.12.2021 р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» перерахувало Публічному акціонерному товариству «Центренерго» 194833800,00 грн за електричну енергію за договором № 20/21-367-РДД від 31.12.2021, що підтверджується платіжним дорученням № 13849 від 05.01.2022 р. на суму 194833800,00 грн.

13.09.2022 Публічне акціонерне товариство «Центренерго» направило Товариству з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» лист № 24/2214 від 12.09.2022 р., в якому повідомило про розірвання договору № 20/21-367-РДД від 31.12.2021 р. на підставі п. 5.4 договору, посилаючись на наявність обставин непереборної сили, які прямо, безумовно та безпосередньо перешкоджають продавцю виконувати свої договірні обов`язки. Відповідач зазначив, що обставини непереборної сили офіційно засвідчені листом ТТП України № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 р. Направлення вказаного листа на адресу позивача підтверджується описом вкладення у цінний лист від 13.09.2022.

У відповідь на вказаний лист Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» 26.09.2022 направило Публічному акціонерному товариству «Центренерго» лист № 119/07-15483-2022 від 23.09.2022 р., в якому зазначило, що відповідачем не було наведено даних та не підтверджено жодними доказами, що саме форс-мажорні обставини позбавили його можливості виконати взяті на себе зобов`язання. Також, вказаним листом позивач у зв`язку із невиконанням відповідачем зобов`язань за договором запропонував розірвати договір та вимагав повернути грошові кошти у сумі 334000800,00 грн, сплачені покупцем на користь продавця за обсяг електричної енергії, невідпущеної на відповідному етапі відпуску/відбору, та сплатити позивачу за користування грошовими коштами, які були отримані як оплата за електричну енергію, проценти у розмірі 20 % річних від загальної суми коштів, отриманих за договором, що розраховуються за період з дати фактичного перерахування коштів на рахунок продавця та до дати фактичного повернення. Направлення вказаного листа на адресу відповідача підтверджується описом вкладення у цінний лист № 828 від 26.09.2022, фіскальним чеком № 828 від 26.09.2022 та накладною № 828 від 26.09.2022, а його отримання не заперечується відповідачем.

У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань за Договором, позивачем пред`явлено позов у цій справі про стягнення 334 000 800,00 грн вартості оплаченої але не поставленої електроенергії. Крім того, посилаючись на абз. 1 п. 4.2 Договору, просив стягнути 76 255,89 грн 20 % річних, нарахованих на 139 167 000,00 грн за 04.01.2022 та 132 868 263,45 грн 20 % річних, нарахованих на 334 000 800,00 грн боргу за період з 05.01.2022 по 31.12.2023, а всього 132 944 519,34 грн. В порядку статті 625 ЦК України позивачем нараховано та заявлено до стягнення 21 910 874,62 грн інфляційних втрат, нарахованих з листопада 2022 по грудень 2023 та 12 271 097,89 грн 3% річних, нарахованих за період з 11.10.2022 по 31.12.2023. Також у відповідності до абз. 2 п. 4.2 Договору позивач просив стягнути 83271432,10 грн пені, нарахованої на заборгованість відповідача у сумі 334 000 800,00 грн за період з 11.10.2022 по 10.04.2023.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Предметом апеляційного розгляду є законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в частині висновків щодо позовних вимог про стягнення 20 % річних за користування чужими грошовими коштами, пені, інфляційних втрат та 3 % річних. В іншій частині рішення суду, зокрема, щодо стягнення основного боргу жодною із сторін не оскаржувалось.

У відповідності до ст. 173 ГК України, що кореспондується зі ст. 509 ЦК України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частинами 1 і 2 статті 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 655 ЦК України унормовано, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Щодо позовних вимог про стягнення 20 % за користування чужими коштами

Згідно з ч. 1 ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

За змістом ч. 3 ст. 693 ЦК України на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов`язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

Згідно зі ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Правову позицію щодо застосування наведених вище норм викладено в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.12.2021 у справі № 910/14180/18, до якої вважає за необхідне звернутися колегія суддів при вирішенні цього спору.

Зокрема, в постанові зазначається, що передбачені статтею 536 та частиною третьої статті 693 ЦК України проценти виступають способом захисту прав та інтересів покупця який, здійснивши оплату продукції на умовах попередньої її оплати, набув також статусу кредитора за договором по відношенню до продавця до моменту передання йому такої продукції.

При цьому до моменту пред`явлення покупцем вимоги до продавця про повернення суми попередньої оплати відповідно до частини другої статті 693 Цивільного кодексу України, користування продавцем грошовими коштами попередньої оплати як сумою позики буде вважатися правомірним, на які покупець як кредитор може правомірно нараховувати проценти за користування.

Натомість після пред`явлення покупцем продавцю такої вимоги (про повернення суми попередньої оплати відповідно до частини другої статті 693 Цивільного кодексу України) за умови непоставки продавцем покупцю товару та неповернення суми попередньої оплати у продавця виникає грошове зобов`язання з повернення суми попередньої оплати, а користування продавцем цими коштами буде неправомірним.

У такому випадку покупець втрачає право на нарахування продавцю на суму цих коштів процентів, передбачених частиною третьою статті 693 Цивільного кодексу України, та разом з цим набуває право на нарахування та стягнення з продавця процентів, передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, що нараховуються внаслідок прострочення боржником (у даному випадку - продавцем) грошового зобов`язання (з повернення попередньої оплати) та які є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання на відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима.

Це ж правило застосовується й у випадку дострокового розірвання договору до нарахування договірних санкцій, оскільки у такому випадку зобов`язання сторін за договором припиняються і правове регулювання відносин між сторонами здійснюється на законодавчих, а не договірних підставах (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06.02.2025 у справі № 911/627/24).

Як вже зазначалось у цій постанові, сторонами в Договорі було узгоджено, що відпуск/відбір електричної енергії буде здійснюватись у період з 01.10.2022 по 31.12.2022. Однак, у зв`язку з настанням у відповідача обставин непереборної сили, Публічне акціонерне товариство «Центренерго» в листі № 24/2214 від 12.09.2022 повідомило про розірвання договору на підставі його пункту 5.4.

В свою чергу, позивач у відповідь на цей лист в своєму листі № 119/07-15483-2022 від 23.09.2022 зазначав, що відповідачем не підтверджено жодними доказами, що саме форс-мажорні обставини позбавили його можливості виконати взяті на себе зобов`язання. Проте, у зв`язку з неможливістю виконання відповідачем зобов`язань, запропонував розірвати договорів та вимагав повернути грошові кошти у сумі 334000800,00 грн.

Наведені у листі позивача від 23.09.2022 аргументи стосуються відсутності у відповідача права на звільнення від відповідальності за невиконання зобов`язань, наявності у останнього обов`язку повернути сплачені кошти та сплатити 20 % річних за користування чужими грошовими коштами відповідно до абз. 1 п. 4.2 договору.

Відповідно до чч. 1, 3 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено законом або договором. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є, відповідно, розірваним або зміненим.

Про зміну або розірвання договору в порядку ч. 1 ст. 651 ЦК України сторони мають право домовитися в будь-який час на свій розсуд (крім випадків, обумовлених законодавчо).

Згідно з ч. 2 ст. 653 ЦК України у разу розірвання договору зобов`язання сторін припиняються, що кореспондується з ч. 1 ст. 604 цього Кодексу, за приписами якої зобов`язання припиняється за домовленістю сторін.

Отже, за змістом наведених норм права розірвання господарського договору може бути вчинено як за згодою сторін, так і у разі односторонньої відмови від нього. За загальним правилом розірвання договору в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не встановлено, зокрема, договором. Право сторони на одностороннє розірвання договору може бути передбачено законом або безпосередньо у договорі, а може залежати як від вчинення / невчинення сторонами договору певних дій, так і без будь-яких додаткових умов (подібний висновок наведено у постановах Верховного Суду від 07.06.2023 у справі № 906/540/22, від 13.12.2023 у справі № 922/193/23).

Одностороння відмова від договору не потребує узгодження та як самостійний юридичний факт зумовлює його розірвання. У випадках коли права на односторонню відмову у сторони немає, намір розірвати договір може бути реалізований лише за погодженням з іншою стороною, оскільки одностороннє розірвання договору не допускається, а в разі недосягнення сторонами домовленості щодо розірвання договору - за судовим рішенням на вимогу однієї із сторін.

Проаналізувавши умови договору та зміст названих листів в контексті правової норми цивільного законодавства, колегія суддів вважає, що висловлення позивачем бажання розірвати договорів у відповідь на аналогічне повідомлення свого контрагента слід кваліфікувати як досягнення між сторонами домовленості з припинення своїх зобов`язань шляхом розірвання правочину за взаємною згодою згідно частини 1 статті 651 ЦК України. Тож з 23.09.2022 (дата підписання уповноваженим представником позивача листа № 119/07-15483-2022) договір слід вважати розірваним за згодою сторін, а зобов`язання - припиненими на підставі частини 3 статті 653 ЦК України.

З урахуванням наведеного, апеляційна інстанція визнає помилковими висновки суду першої інстанції про те, що між сторонами не було досягнуто домовленостей про розірвання, адже як позивач, так і відповідач у своїх листах чітко висловлювались про бажання розірвати правочин за аналогічних обставин - неможливості виконання договору відповідачем у встановлений строк. При цьому, посилання позивача у своєму листі від 23.09.2022 на відсутність підтверджуючих доказів звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання за договором не доводить існування обставин недосягнення згоди про фактичне припинення зобов`язань з відпуску електроенергії та, як наслідок, виникнення у продавця обов`язку з повернення вартості оплачених обсягів, про що заявлено покупцем (одночасно з розірванням правочину).

Отже доводи апеляційної скарги відповідача про надання судом попередньої інстанції невірної оцінки досудовій переписці між сторонами, що наявна в матеріалах справи, - знайшли своє підтвердження. Суд погоджується з твердженнями апелянта-відповідача про узгодження сторонами розірвання договору з дати підписання уповноваженим представником позивача листа від 23.09.2022.

Оскільки колегією суддів встановлено факт розірвання договору за згодою сторін з 23.09.2022, то нарахування процентів за користування чужими грошовими коштами згідно абз. 1 п. 4.2 Договору після його розірвання є неправомірним. Відтак, заявлена позивачем вимога про стягнення 20 % річних, нарахованих за період з дати отримання відповідачем коштів до дати фактичного звернення позивача з цим позовом (31.12.2023), не може бути задоволена судом в повному обсязі. Позаяк обґрунтованим нарахуванням цих відсотків, за встановлених у даній обставин справи, є період з моменту отримання відповідачем коштів і до дати розірвання договору (23.09.2022). Довід апелянта-позивача про правомірність нараховування ним річних до моменту повернення коштів відхиляється за викладених вище висновків суду.

Припинення зобов`язань за договором виключає можливість застосування договірної умови щодо правомірності платного користування чужими коштами. Надалі захист прав кредитора продовжується за правилами норм чинного цивільного законодавства. Різна правова природа процентів, нарахованих згідно статей 536, 693 ЦК України, та річних/інфляційних згідно статті 625 ЦК України (на що вказує апелянт-позивач) не впливає на можливість застосування договірної умови після розірвання договору.

Одночасно, апеляційна інстанція звертає увагу на те, що за змістом абз. 1 п. 4.2 Договору нарахування річних здійснюється за наявності факту невиконання продавцем зобов`язань щодо відпуску обсягів електричної енергії. При цьому в договорі відсутня умова, яка б визначала перелік причин, за наявності яких продавець звільнявся від сплати процентів за користування чужими коштами.

Отже достатнім для виникнення у позивача права на нарахування відсотків за користування чужими коштами є факт отримання продавцем попередньої оплати та невиконання ним зобов`язання.

За матеріалами даної справи факт отримання відповідачем коштів підтверджено належними засобами доказування (платіжними інструкціями), а неналежного виконання - підтверджено самим відповідачем в надісланому ним листі № 24/2214 від 12.09.2022 де констатовано неможливість виконання продавцем своїх зобов`язань з відпуску електроенергії у визначені в договорі строки. При цьому направлення такого листа до дати початку строку виконання зобов`язання не спростовує факту невиконання відповідачем свого обов`язку з поставки (відпуску) електроенергії позивачу, який розраховував на її отримання за наслідком укладення договору.

В контексті наведеного Суд відхиляє як необґрунтовані доводи апелянта-відповідача про відсутність підстав для застосування до нього такої міри відповідальності як нарахування відсотків за користування чужими коштами через те, що відповідачем не було порушено взятого на себе зобов`язання здійснити відпуск електроенергії у визначені в договорі дати.

Аргументація апеляційної скарги позивача про те, що одночасне стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами на підставі статті 536 ЦК України та процентів річних, розрахованих відповідно до статті 625 ЦК України, не суперечить діючому законодавству, - не заслуговує на увагу. Позаяк судом апеляційної інстанції встановлено факт припинення зобов`язань сторін за договором, в т.ч. і щодо умови про нарахування процентів за користування чужими грошовими коштами.

Матеріалами справи підтверджується, що позивачем перераховано відповідачу кошти в загальній сумі 334 000 800,00 грн:

- згідно платіжної інструкції № 60282793 від 04.01.2022 в сумі 115 972 500,00 грн;

- згідно платіжного доручення № 13848 від 04.01.2022 в сумі 23 194 500,00 грн;

- згідно платіжного доручення № 13849 від 05.01.2022 в сумі 194 833 800,00 грн.

Отже нарахування відсотків згідно абз. 1 п. 4.2 Договору здійснюється:

- за період з 04.01.2022 по 23.09.2022 за користування чужими коштами в сумі 139 167 000,00 грн (115 972 500,00 + 23 194 500,00);

- за період з 05.01.2022 по 23.09.2022 за користування чужими коштами в сумі 194 833 800,00 грн.

За розрахунком суду апеляційної інстанції з відповідача підлягають стягненню 20% річних за користування чужими коштами в сумі 20 055 299,18 грн, нарахованих за період з 04.01.2022 по 23.09.2022 (139 167 000,00 х 20% х 263 : 365 : 100), та в сумі 27 970 660,60 грн, нарахованих за період з 05.01.2022 по 23.09.2022 (194 833 800,00 х 20 % х 262 : 365 : 100). Всього 48 025 959,78 грн. В іншій частині цих позовних вимог (в сумі 84 918 559,56 грн) - слід відмовити за їх необґрунтованого нарахування.

Беручи до уваги те, що помилково надана судом оцінка доказів щодо розірвання договору зумовила невірне визначення періоду нарахування процентів за користування чужими коштами, то оскаржуване рішення в частині вирішення цих позовних вимог підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат

Позивач просить стягнути з відповідача 12 271 097,89 грн 3 % річних, нарахованих на заборгованість відповідача у сумі 334 000 800,00 грн за період з 11.10.2022 по 31.12.2023, а також 21 910 874,62 грн інфляційних втрат, нарахованих на заборгованість відповідача у сумі 334000800,00 грн за період з листопада 2022 по грудень 2023.

Статтею 610 ЦК України унормовано, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Пунктом 2.1 договору встановлено, що у разі зменшення оплаченого обсягу відпуску/відбору електричної енергії та за відсутності обґрунтованих претензій до покупця по будь-яким договірним зобов`язанням між сторонами, продавець зобов`язується повернути суму переплати покупцю протягом 7-ми банківських днів з дати отримання обґрунтованої письмової вимоги про таке від покупця.

Як вже зазначалось, 26.09.2022 Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» направило Публічному акціонерному товариству «Центренерго» лист № 119/07-15483-2022 від 23.09.2022 з вимогою здійснити повернення сплачених покупцем коштів за договором, яка так і не була виконана відповідачем.

Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки між сторонами не було досягнуто домовленості про розірвання договору, то відповідач правомірно користувався коштами до дати закінчення строку дії договору (31.12.2022). При цьому виснував, що з 03.01.2023 відповідач є таким, що прострочив виконання зобов`язання з повернення авансу. За розрахунком суду з відповідача стягнуто 9 965 119,76 грн 3 % річних, нарахованих на заборгованість відповідача у сумі 334000800,00 грн за період з 03.01.2023 по 31.12.2023, а також 16979946,12 грн інфляційних втрат, нарахованих за період з січня 2023 по грудень 2023.

Однак апеляційна інстанція з урахуванням встановлених обставин розірвання договору за згодою сторін з 23.09.2022 не може погодитися з судом першої інстанції щодо визначення ним періоду прострочення виконання відповідачем зобов`язання з повернення коштів передплати починаючи з 03.01.2023. В даному випадку вірним є визначення позивачем періоду із нарахування цих позовних вимог з 11.10.2022 по 31.12.2023 та з листопада 2022 по грудень 2023 з огляду на узгоджений сторонами в п 2.1 договору строк (7 банківських днів) на повернення коштів за вимогою покупця.

Здійснивши перевірку розрахунку позивача колегія суддів встановила, що він є арифметично вірним. Тож позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в заявленому Товариством з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» розмірі, а саме в сумі 12 271 097,89 грн 3 % річних та в сумі 21 910 874,62 грн інфляційних втрат. Відповідно, рішення суду першої інстанції в оскаржуваній позивачем частині про часткове задоволення позовних вимога про стягнення сум, нарахованих на підставі статті 625 ЦК України, підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог про стягнення пені

Позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача 83271432,10 грн пені, нарахованої на заборгованість відповідача у сумі 334000800,00 грн за період з 11.10.2022 по 10.04.2023.

Відмовляючи у задоволенні даної частини позовних вимог, суд першої інстанції виходив з наявності доказово підтвердженого факту існування форс-мажорних обставин, внаслідок дії яких відповідач не міг виконати зобов`язання за договором. Наведене з урахуванням приписів статті 617 ЦК України та п. 5.1 Договору стало підставою для висновку про звільнення відповідача від відповідальності за невиконання у встановлений строк свого зобов`язання щодо повернення грошових коштів. Також до спірних правовідносин судом застосовано положення постанови НКРЕКП від 25.02.2022 № 332 (зі змінами).

За результатами перегляду справи в апеляційному прядку колегія суддів не може погодитися з таким виснуванням суду попередньої інстанції, оскільки встановлення обставин розірвання договору (23.09.2022) до моменту початку нарахування пені (з 11.10.2022) за порушення грошового зобов`язання є самостійною підставою для відмови у задоволенні такої вимоги. У цьому зв`язку виключається необхідність у здійсненні перевірки доводів щодо наявності/відсутності форс-мажорної обставини, дотримання стороною порядку та строків повідомлення іншої сторони про їх виникнення, період їх існування для застосування правового механізму, визначеного в статті 617 ЦК України.

Колегія суддів, серед іншого, звертає увагу на те, що судом першої інстанції на підставі сертифікату Київської обласної (регіональної) Торгово-промислової палати України № 3200-22-1725 (від 12.12.2022 р. № 257/0323) встановлено наявність у відповідача форс-мажорних обставин щодо обов`язку (зобов`язання) відпуску електричної енергії у термін з 01.10.2022 по 31.12.2022 за двостороннім договором купівлі-продажу електричної енергії № 20/21-367-РДД від 31.12.2021. Тоді як, заявлена позивачем пеня нарахована у зв`язку із порушенням відповідачем строків повернення коштів попередньої оплати.

Ураховуючи встановлене, у задоволенні вимоги про стягнення пені за період з 11.10.2022 до 10.04.2023 слід відмовити з підстав неправомірного її нарахування після розірвання договору, коли зобов`язання сторін вважаються припиненими, а не у зв`язку зі звільненням відповідача від відповідальності за порушення грошового зобов`язання на підставі ст. 617 ЦК України, як помилково вважав суд. Отже рішення суду про відмову в задоволенні вимоги про стягнення пені слід залишити без змін, утім з мотивів, викладених у даній постанові.

Твердження апелянта-позивача про рекомендаційний характер постанови НКРЕКП №332 не можуть бути підставою для задоволення необґрунтованих позовних вимог про стягнення пені, нарахованої на підставі договірної санкції після розірвання договору.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційних скарг

Згідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: нез`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За результатом апеляційного перегляду справи, колегія суддів дійшла висновку, що при прийнятті оскарженого рішення мало місце неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, помилкове застосування норм матеріального права, тому рішення суду в оскаржуваній частині позовних вимог про стягнення 20 % річних за користування чужими коштами, інфляційних втрат та 3 % річних підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про часткове задоволення цих вимог. При цьому рішення суду в частині відмови в задоволенні вимоги про стягнення пені залишається без змін, однак з мотивів, наведених у цій постанові.

Апеляційні скарги сторін задовольняються частково.

Судові витрати

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, слід розподілити згідно вимог ст. 129 ГПК України пропорційно задоволеним вимогам. За результатами розгляду апеляційних скарг вимоги апелянта-позивача задоволено на 4,6 % від оскаржуваних вимог, а апелянта-відповідача на 27,19 %.

Керуючись Главою 1 Розділу IV Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Центренерго» задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Київської області від 11.07.2024 у справі №911/639/24 в частині вимог про стягнення 20 % річних за користування чужими грошовими коштами, 3 % річних, інфляційних втрат та судового збору скасувати. В цій частині прийняти нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Центренерго» (08711, Київська обл., Обухівський р-н, селище міського типу Козин, вулиця Рудиківська, будинок 49, код 22927045) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» (04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 1, код 40121452) 48 025 959,78 грн (сорок вісім мільйонів двадцять п`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят дев`ять грн 78 коп.) 20 % річних за користування чужими грошовими коштами, 12 271 097,89 грн (дванадцять мільйонів двісті сімдесят одну тисячу дев`яносто сім грн 89 коп.) 3 % річних, 21 910 874,62 грн (двадцять один мільйон дев`ятсот десять тисяч вісімсот сімдесят чотири грн 62 коп.) інфляційних втрат та 603 831,59 грн (шістсот три тисячі вісімсот тридцять одну грн 59 коп.) судового збору.

В іншій частині позовних вимог про стягнення 20 % річних за користування чужими грошовими коштами, - відмовити.

Рішення Господарського суду Київської області від 11.07.2024 у справі №911/639/24 в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення пені залишити без змін з урахуванням мотивів, наведених у мотивувальній частині постанові.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Центренерго» (08711, Київська обл., Обухівський р-н, селище міського типу Козин, вулиця Рудиківська, будинок 49, код 22927045) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» (04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 1, код 40121452) 58 438,76 грн (п`ятдесят вісім тисяч чотириста тридцять вісім грн 76 коп.) судового збору за розгляд апеляційної скарги.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» (04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 1, код 40121452) на користь Публічного акціонерного товариства «Центренерго» 345 801,10 грн (триста сорок п`ять тисяч вісімсот одна грн 10 коп.) судового збору за розгляд апеляційної скарги.

Видачу наказів доручити Господарському суду Київської області.

Матеріали справи повернути до господарського суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено та підписано, - 12.03.2025.

Головуючий суддя В.А. Корсак

Судді С.О. Алданова

С.В. Владимиренко