СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2025 року м. Харків Справа № 922/3109/24

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Слободін М.М., суддя Гребенюк Н.В. , суддя Шутенко І.А.

за участю секретаря судового засідання Соляник Н.В.

за участю представників учасників справи:

позивача Авраміч В.О.

відповідача Халабурдін С.В.

третьої особи - не з`явився

розглянувши апеляційну скаргу ТОВ ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ Ю-БЕЙС (вх. № 161Х/1) на рішення господарського суду Харківської області від 23.12.2024 у справі № 922/3109/24 (повний текст якого складено та підписано у приміщенні господарського суду Харківської області 30.12.2024 суддею Лавровою Л.С.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ Ю-БЕЙС (03150, Україна, місто Київ, вулиця Велика Васильківська, будинок, 55, ідентифікаційний код особи 42901825)

до Товариства з додатковою відповідальністю САЛТІВСЬКИЙ ХЛІБОЗАВОД (61029, Україна, Харківська обл., місто Харків, шосе Салтівське, будинок, 129, ідентифікаційний код особи 41659690)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Публічне акціонерне товариство КАРАВАЙ (61153, Україна, Харківська обл., місто Харків, вулиця Гвардійців Широнінців, будинок, 1а, ідентифікаційний код особи 00384414)

про визнання права іпотекодержателя та звернення стягнення на предмет іпотеки

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ Ю-БЕЙС звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю САЛТІВСЬКИЙ ХЛІБОЗАВОД , в якому просило :

1. Визнати право іпотекодержателя ТОВ ФК Ю-Бейс за договором іпотеки, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Трубніковим С.О. 09.07.2012 р. за реєстровим № 989 на об`єкт нерухомого майна, а саме: нежитлові приміщення літ. А-4, В-1, Д-1, Е- 1, Ж-1, 3-1, И-1, М-2, Р-1, С-1, Т-1, У-1, Ф-1, Х-1, Ч-1, Ш загальною площею 10 351,7 кв. м., розташовані за адресою: м. Харків, вул. Польова, 55, РНОНМ: 01, якій належить на праві власності ТДВ САЛТІВСЬКИЙ ХЛІБОЗАВОД (Код ).

2. В рахунок погашення заборгованості Приватного акціонерного товариства "Хлібзавод "Салтівський" перед ТОВ ФК Ю-Бейс за кредитним договором № 165/12-КLMV від 09 липня 2012 року звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Трубніковим С.О. 09.07.2012 р. за реєстровим № 989, який належить на праві власності ТДВ Салтівський хлібозавод (Код ), а саме, на нерухоме майно: - нежитлові будівлі літ. "А-4", "В-1", "Д-1", "Е-1", "Ж-1", "3-1", "И-1", "М-2", "Р- 1", "С-1", "Т-1", "У-1", "Ф-1", "Х-1", "Ч-1", "Ш" загальною площею 10351,7 кв.м., розташовані за адресою: місто Харків, вулиця Польова, будинок номер 55 (п`ятдесят п`ять), РНОНМ: 01. У рішенні суду способом реалізації нерухомого майна, на яке звернено стягнення, визначити проведення прилюдних торгів.

Рішенням господарського суду Харківської області від 23.12.2024 у справі № 922/3109/24 відмовлено в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ Ю-БЕЙС.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що:

- іпотека за договором, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Трубніковим С.О., за реєстровим № 989, за умовами якого в іпотеку ПАТ Златобанк ПАТ Каравай передав нежитлові будівлі літ. "А-4", "В-1", "Д-1", "Е-1", "Ж-1", "3-1", "И-1", "М-2", "Р-1", "С-1", "Т-1", "У-1", "Ф-1", "Х-1", "Ч-1", "Ш" загальною площею 10351,7 кв.м, розташовані за адресою: місто Харків, вулиця Польова, будинок номер 55 (п`ятдесят п`ять), є чинною;

- в матеріалах справи відсутня згода іпотекодержателя ПАТ Златобанк на укладення договору купівлі-продажу від 02.01.2015 між ПАТ КАРАВАЙ (продавець) та ТОВ Сістем Білдінг Менеджмент (покупець), за яким продавець передав у власність покупцю нежитлові будівелі літ. "А-2", площею 2622,4 кв.м, літ. "Б-1", площею 1055,5 кв.м, літ. "В-1" площею 43,5 кв.м, літ. "Г-1" площею 9,8 кв.м, загальною площею 3731,2 кв.м за адресою: м. Харків, площа Повстання, буд. 2-А, та договір купівлі-продажу нерухомого майна нежитлової будівлі літ. "А-4", "В-1", "Д-1", "Е-1", "Ж-1", "З-1", "И-1", "М-2", "Р-1", "С-1", "Т-1", "У-1", "Ф-1", "Х-1", "Ч-1", "Ш" загальною площею 10351,7 кв.м, розташованої за адресою: м. Харків, вул. Польова, буд. 55, які знаходилися в іпотеці. Таким чином, укладений між ПАТ КАРАВАЙ та Сістем Білдінг Менеджмент договір купівлі-продажу нерухомого майна від 02.01.2015 є недійсним в силу закону, оскільки вчинений без згоди іпотекодержателя ПАТ Златобанк;

- 29.06.2018 ТОВ Сістем Білдінг Менеджмент продало нежитлові будівлі літ. "А-4", "В-1", "Д-1", "Е-1", "Ж-1", "З-1", "И-1", "М-2", "Р-1", "С-1", "Т-1", "У-1", "Ф-1", "Х-1", "Ч-1", "Ш", загальною площею 10351,7 кв.м., розташовані за адресою: м. Харків, вул. Польова, буд. 55, Товариству з додатковою відповідальністю Салтівський хлібозавод на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Клопотовим С.Д., за реєстровим № 592;

- у справі № 922/1521/18 (922/414/23) рішенням Господарського суду Харківської області від 27.07.2023, яке набрало законної сили, встановлено, що ТОВ САЛТІВСЬКИЙ ХЛІБОЗАВОД є добросовісним набувачем, який законним шляхом набув своє майно, покладаючись на добросовісність дій продавця та відомості державних реєстрів, оскільки станом на час придбання ТОВ САЛТІВСЬКИЙ ХЛІБОЗАВОД майна 29.06.2018 Державний реєстр речових прав та Державний реєстр обтяжень рухомого майна не містив відомостей про наявність іпотеки/застави, а в Єдиному реєстрі судових рішень опубліковано судове рішення (рішення Господарського суду Харківської області від 13 листопада 2017 р. у справі № 922/2869/17 за позовом Публічного АТ Златобанк до Публічного АТ Каравай про визнання кредитором, яке залишене без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 16 січня 2018 р.), при цьому, посилання позивачем на обставини, які, на його думку, свідчать про недобросовісність відповідача, є безпідставними;

- законодавство не встановлює залежність збереження права іпотеки від добросовісності чи недобросовісності нового власника предмету іпотеки, а також від його обізнаності про обтяження придбаного нерухомого майна чи оспорювання в судовому порядку права іпотекодержателя на це майно на момент його придбання. Будь-яких обмежень або виключень, які б дозволяли звільнити особу, що придбала (набула) іпотечне майно від переведених на нього обов`язків іпотекодавця на підставі того, що при укладенні договору купівлі-продажу вона не знала про наявність іпотечного обтяження, законом не передбачено;

- оскільки основне зобов`язання є дійсним та строк дії Іпотечного договору не сплив, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність порушеного права позивача та обґрунтованість позовних вимог;

- відповідачем було заявлено про застосування строку позовної давності, і оскільки з позовом про стягнення заборгованості кредитор - ПАТ Златобанк звернувся у червні 2014 року, то строк позовної давності на подання позову про звернення стягнення на предмет іпотеки розпочав свій перебіг не пізніше дня звернення ПАТ Златобанк з позовом про стягнення заборгованості за основним договором - 23.06.2014 року та завершився 23.06.2017 року, тобто до подання позову у даній справі;

- 25 серпня 2015 року ПАТ Златобанк звернулося з позовом у справі № 922/4800/15 (922/1521/18) до неналежного відповідача- ПАТ Каравай, тобто особи, яка не могла відповідати за позовом, отже переривання строку позовної давності не відбулося;

- строк позовної давності на звернення до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки не переривався та сплинув 23.06.2017, позивач звернувся до суду з позовом у цій справі лише 03.09.2024, тобто ним пропущено строк позовної давності і оскільки позивачем не наведено поважних причини пропуску ним зазначеного строку, то відповідно до ч. 4 ст.267 ЦК України дана обставина є підставою для відмови в позові.

ТОВ ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ Ю-БЕЙС звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій апелянт просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 23.12.2024 по справі № 922/3109/24 в повному обсязі та ухвалити нове, яким позовну заяву ТОВ ФК Ю-БЕЙС про визнання права іпотекодержателя та звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що:

- враховуючи обставини даної справи, іпотека на нежитлові будівлі літ. "А-4", "В-1", "Д-1", "Е-1", "Ж-1", "3-1", "И-1", "М-2", "Р- 1", "С-1", "Т-1", "У-1", "Ф-1", "Х-1", "Ч-1", "Ш" загальною площею 10351,7 кв, розташовані за адресою: місто Харків, вулиця Польова, будинок номер 55, фактично діє з дати укладення договорів іпотеки, а саме з 09.07.2012. ;

- Східним апеляційним господарським в постанові від 19 січня 2023 року у справі № 922/1521/18 (922/227/22) встановлено, що ПАТ «Каравай» було вчинено спірні договори купівлі-продажу нерухомого майна від 02.01.2015 за відсутності згоди іпотекодержателя Публічного акціонерного товариства «Златобанк», що за наявності прямої вказівки в законі, викладеної у статті 12 Закону України «Про іпотеку», свідчить про нікчемність відповідних правочинів, при цьому факт нікчемності договору купівлі-продажу спірного нерухомого майна від 02.01.2015 року між ПАТ «Каравай» та ТОВ «СБМ» є встановленим як для позивача, так і для відповідача у даній справі, оскільки вони є учасниками справи №922/1521/18 (922/227/22);

- 29.06.2018 ТОВ «СІСТЕМ БІЛДІНГ МЕНЕДЖМЕНТ» продало нежитлові будівлі літ. "А-4", "В-1", "Д-1", "Е-1", "Ж-1", "З-1", "И-1", "М-2", "Р-1", "С-1", "Т-1", "У-1", "Ф-1", "Х-1", "Ч-1", "Ш", загальною площею 10351,7 кв.м., розташовані за адресою: м. Харків, вул. Польова, буд. 55, ТОВАРИСТВУ З ДОДАТКОВОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «САЛТІВСЬКИЙ ХЛІБОЗАВОД» (надалі також - Відповідач) на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Клопотовим С.Д., за реєстровим №592, отже станом на сьогодні володільцем спірного майна є ТОВАРИСТВО З ДОДАТКОВОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «САЛТІВСЬКИЙ ХЛІБОЗАВОД» ();

- законодавство не встановлює залежність збереження права іпотеки від добросовісності чи недобросовісності нового власника предмету іпотеки, а також від його обізнаності про обтяження придбаного нерухомого майна чи оспорювання в судовому порядку права іпотекодержателя на це майно на момент його придбання. Будь-яких обмежень або виключень, які б дозволяли звільнити особу, що придбала (набула) іпотечне майно від переведених на нього обов`язків іпотекодавця на підставі того, що при укладенні договору купівлі-продажу вона не знала про наявність іпотечного обтяження, законом не передбачено, що свідчить про обґрунтованість заявлених вимог позивача;

- під час визначення належного відповідача у справі № 922/4800/15 ПАТ «Златобанк», керувався тим, що Договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладений між ПАТ «Каравай», як продавцем, та ТОВ «СІСТЕМ БІЛДІНГ МЕНЕДЖМЕНТ», як покупцем, 02.01.2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Т.М. Бондар, зареєстрований в реєстрі за № 2 за відсутності згоди іпотекодержателя ПАТ «Златобанк», є нікчемним в силу закону і не потребує додаткового визнання недійсним судом;

- із матеріалів справи слідує, що згідно зі ст.328 ЦК України перехід права власності на предмет іпотеки до ТОВ «СІСТЕМ БІЛДІНГ МЕНЕДЖМЕНТ» відбувся неправомірно, а тому він не набув статусу іпотекодавця і не був належним відповідачем на дату звернення ПАТ «Златобанк» з позовом до суду у справі № 922/4800/15, іпотекодавцем та власником майна залишився ПАТ «Каравай», а відтак саме останній був належним відповідачем у справі № 922/4800/15, отже відбулося переривання строків позовної давності у справі №922/3109/21 у зв`язку із поданням до належного відповідача - ПАТ «Каравай» позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у справі № 922/4800/15 в межах трирічного строку з 23.04.2014;

- позивачем було наведено обґрунтовані обставини, що свідчили про поважність причин пропуску позовної давності (довготривалість судового процесу у справі № 922/4800/15, в ході якої було встановлено, що майно як рухоме, так і не рухоме, щодо якого заявлені вимоги не належить особам, до яких заявлені вимоги; в період 2017-2021 року внаслідок ініціювання ряду судових процесів, пов`язаних з управлінням банком, численними реєстраційними діями щодо зміни керівника банку, його найменування та місцезнаходження, введення юридичної особи у стан банкрутства, Банк як Позивач був позбавлений можливості подати відповідну заяву про заміну відповідача);

- сам факт купівлі відповідачем спірного майна попри обізнаність про численні судові спори, наявність судової заборони на продаж майна та численні відкриті кримінальні провадження щодо спірного майна, а також подальша передача Відповідачем майна, щодо якого заявлено вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки, в іпотеку пов`язаній особі з метою ускладнення виконання судового рішення свідчать про недобросовісність Відповідача та є підставою для відмови у задоволенні заяви про застосування строків позовної давності, як такої, що спрямована на зловживання правом.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 29.01.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ Ю-БЕЙС (вх. № 161Х/1) на рішення господарського суду Харківської області від 23.12.2024 у справі № 922/3109/24. Призначено справу до розгляду на 11.02.2025.

Також зазначеною ухвалою встановлено учасникам справи строк для подання відзивів на апеляційну скаргу - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Зазначену ухвалу отримано Товариством з додатковою відповідальністю САЛТІВСЬКИЙ ХЛІБОЗАВОД та Публічним акціонерним товариством КАРАВАЙ 29.01.2025 о 21:51 год.

Відповідно до пункту 5 частини 6 статті 242 ГПК України якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Отже ухвала Східного апеляційного господарського суду від 29.01.2025 вважається врученою учасникам справи 30.01.2025, отже останнім днем для подання відзиву для вказаних учасників справи є 14.02.2025 включно.

Від відповідача 13.02.2025, тобто у встановлений судом строк, надійшли пояснення по справі, в яких він проти доводів апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення, а рішення місцевого господарського суду без змін.

Свої заперечення обґрунтовує тим, що :

- висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 25.01.2021 у справі №758/10761/13-ц, не є релевантними до обставин цієї справи, оскільки: зроблені в межах аліментних правовідносин та стосуються оскарження дій начальника Монастирищенського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області; дана постанова не містить висновків, про які зазначає апелянт (щодо застосування норм про позовну давність підпорядковується загальним засадам матеріального цивільного права, які мають фундаментальний характер і є нормами прямої дії, включаючи й загальні положення щодо справедливості, добросовісності та розумності як загального стандарту поведінки учасників цивільних правовідносин);

- висновки, викладені у постанови Верховного Суду від 11.11.2021 у справі № 910/8482/18 (910/4866/21) також не є релевантними до обставин вказаної справи, так як вони зроблені не в подібних правовідносинах та за інших фактичних обставин (позов у вказаній справі заявлено ліквідатором власника майна, який вважав, що майно протиправно відчужено і майно вибуло з власності проти волі власника, при цьому майно вибуло в порядку проведення торгів в межах виконавчого провадження) і висновок щодо застосування строку позовної давності зроблено в аспекті причетності відповідача до фраудаторного правочину;

- враховуючи практику Верховного Суду, добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (постанова Верховного Суду від 07.08.2024 року у cправі №924/1018/22 ), при цьому на час придбання Товариством з додатковою відповідальністю «САЛТІВСЬКИЙ ХЛІБОЗАВОД» спірного майна Державний реєстр речових прав та Державний реєстр обтяжень рухомого майна не містив відомостей про наявність іпотеки/застави, а в Єдиному реєстрі судових рішень опубліковано судове рішення (рішення Господарського суду Харківської області від 13» листопада 2017 р. у справі № 922/2869/17 за позовом Публічного АТ «Златобанк» до Публічного АТ «Каравай» про визнання кредитором, яке залишене без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від « 16» січня 2018 р.), з якого вбачається інформація про припинення іпотеки та застави щодо спірного майна.

25.02.2025 від позивача надійшли додаткові пояснення у справі, в яких він, зокрема, зазначив, що добросовісність набувача передбачає не лише співставлення відомостей про права на нерухоме майно з інформацією, що міститься у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а також розумну обачність набувача. Така розумна обачність включає перевірку, виявлення та докладання інших зусиль для визначення наявності прав інших осіб стосовно нерухомого майна.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 11.02.2025 оголошено перерву до 26.02.2025 о 10:00 год.

В судове засідання 26.02.2025 з`явився представник позивача, який підтримав апеляційну скаргу та представник відповідача, який проти вимог та доводів апеляційної скарги заперечував.

Представник третьої особи в судове засідання 26.02.2025 не з`явився, про дату, час та місце його проведення третя особа повідомлена належним чином, про що свідчить наявна в матеріалах справи довідка про доставку електронного листа (ухвали Східного апеляційного господарського суду 11.02.2022 (а.с 198, том ІІ)).

Також на запитання колегії суддів щодо наявності у присутніх представників учасників справи відводів колегії суддів або конкретному члену колегії суддів, представник відповідача вказав про відсутність в нього таких відводів, тоді як представник позивача зазначив, що в нього можуть виникнути питання щодо можливості заявлення відводу судді Гребенюк Н.В., проте на момент з`ясування колегією суддів питання щодо наявності в учасників справи відводів складу суду він не може сформулювати конкретних підстав для відводу зазначеному члену колегії суддів.

На пряме запитання головуючого колегії суддів представниця відповідача відповіла, що не може навести будь-яких обставин, які могли б свідчити про упередженість судді Гребенюк Н.В. і які могли б бути предметом оцінки колегією суддів.

Щодо вищенаведеного твердження представника позивача колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до частин 1-3 статті 38 Господарського процесуального кодексу України . з підстав, зазначених у статтях 35, 36 і 37 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід.

З підстав, зазначених у статтях 35, 36 і 37 цього Кодексу, судді, секретарю судового засідання, експерту, спеціалісту, перекладачу може бути заявлено відвід учасниками справи.

Відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Самовідвід може бути заявлений не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Після спливу вказаного строку заявляти відвід (самовідвід) дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.

Зі змісту даної норми вбачається, що заява про відвід повинна бути мотивована наявністю підстав, зазначених у статтях 35, 36 і 37 ГПК України, отже лише тоді вона за своїм змістом може вважатися заявою про відвід.

Разом з цим, абстрактне посилання учасника процесу на гіпотетичну можливість виникнення в нього в невизначений момент в майбутньому питань щодо відводу судді без жодного формулювання обставин, які, на думку заявника, могли б бути підставами для відводу, за своїм змістом не свідчить про наведення ним мотивів для відводу судді, тим більш мотивів в розрізі статей 35, 36, 37 ГПК України, а отже таке абстрактне і гіпотетичне посилання учасника справи не може вважатися заявою про відвід в розумінні статті 38 ГПК України. В цій частині суд також зазначає, шо ані усно, ані письмово представниця позивача не заявляла про неприпустимість участі судді Гребенюк Н.В. у вирішенні спору, а лише заявляла про необхідність «вивчення обставин» для здійснення висновку, чи довіряє позивач вказаному члену колегії суддів. Очевидно, що така заява не є заявою про відвід судді.

За таких обставин відсутні підстави стверджувати про заявлення представником позивача у встановленому порядку про відвід судді Гребенюк Н.В.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила таке.

Як свідчать матеріали справи та було правильно встановлено місцевим господарським судом, 09 липня 2012 року між ПрАТ ХЛІБЗАВОД САЛТІВСЬКИЙ, боржником, та ПАТ ЗЛАТОБАНК, кредитодавцем, укладений кредитний договір № 165/12-KLMV від 09.07.2012, за умовами якого в порядку та на умовах, встановлених цим кредитним договором та чинним законодавством України, ПАТ ЗЛАТОБАНК надає ПрАТ ХЛІБЗАВОД САЛТІВСЬКИЙ кредит, а ПрАТ ХЛІБЗАВОД САЛТІВСЬКИЙ зобов`язується в повному обсязі повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші умови цього кредитного договору. Максимальний ліміт заборгованості за кредитною лінією по цьому договору становить 5 000 000,00 доларів США.

У забезпечення Кредитного договору № 165/12-KLMV від 09.07.2012, 09.07.2012 між ПАТ Каравай та ПАТ Златобанк було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Трубніковим С.О., за реєстровим № 989, за умовами якого ПАТ Каравай передав в іпотеку ПАТ Златобанк нежитлові будівлі літ. "А-4", "В-1", "Д-1", "Е-1", "Ж-1", "3-1", "И-1", "М-2", "Р-1", "С-1", "Т-1", "У-1", "Ф-1", "Х-1", "Ч-1", "Ш" загальною площею 10351,7 кв.м, розташовані за адресою: місто Харків, вулиця Польова, будинок номер 55 (п`ятдесят п`ять).

АТ Златобанк свої зобов`язання щодо надання кредитних коштів за Кредитним договором № 165/12-KLMV від 09.07.2012 виконало, надавши грошові кошти в повному обсязі. Приватне акціонерне товариство Хлібозавод Салтівський своїх зобов`язань за Кредитним договором № 165/12-KLMV від 09.07.2012 не виконало. Вказані обставини встановлені Рішенням господарського суду Харківської області від 05.08.2014 у справі № 922/2542/14, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 08.09.2014 та постановою Вищий господарський суд України від 23.10.2014, яким стягнуто солідарно з ПАТ Хлібзавод Салтівський та ТОВ Торговий Дім Золотий Урожай на користь ПАТ Златобанк заборгованість за кредитним договором № 165/12-КLMV від 09.07.2012 в розмірі 64080015,08 гривень, яка складається з заборгованості за основним боргом в сумі 5231747,59 доларів США, що еквівалентно 61527674,55 грн. за офіційним обмінним курсом НБУ (11,760444) станом на 18.06.2014; заборгованості за процентами в сумі 183847,69 доларів США, що еквівалентно 2162130,46 грн. за офіційним обмінним курсом НБУ (11,760444) станом на 18.06.2014; пені в розмірі 385210,06 грн.; штрафу за неналежне виконання зобов`язань в розмірі 5000,00 грн. та суму судового збору в розмірі 73080,00 грн.

06.06.2024 між публічним акціонерним товариством Златобанк та товариством з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Ю-Бейс укладено договір відступлення права вимоги відповідно до результатів відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом електронного аукціону № GFD001-UA-848 від 21.05.2024, який посвідчено приватним нотаріусом КМНО Мурською Н.В. та зареєстровано в реєстрі за № 965.

Відповідно до п.1 Договору відступлення права вимоги в порядку та на умовах, визначених цим Договором, Банк відступає Новому кредитору належні Банку, а Новий кредитор набуває права вимоги Банку до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів, зазначених у Додатку № 1 до цього Договору, - надалі Боржники, включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту) та/або договорами поруки та/або договорами іпотеки (іпотечними договорами) та/або договорами застави та/або договорами, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку № 1 до цього Договору, надалі за текстом Основні договори, надалі за текстом Права вимоги. Новий кредитор сплачує Банку за Права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим Договором.

За вимогами п. 2 Договору відступлення права вимоги Новий кредитор в день укладення цього Договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання Банком у повному обсязі коштів, відповідно до пункту 4 цього Договору, набуває усі права кредитора за Основними договорами, включаючи: право вимагати належного виконання Боржником зобов`язань за Основними договорами, сплати Боржниками грошових коштів, сплати процентів у розмірах, вказаних у Додатку № 1 до цього Договору, право вимагати сплати неустойок, пеней, штрафів, передбачених Основними договорами, право вимагати сплати сум, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України (індекс інфляції, 3,0% річних), право вимагати передачі предметів забезпечення в рахунок виконання зобов`язань за Основними договорами, право вимагати застосування наслідків недійсного/нікчемного правочину, право отримання коштів від реалізації заставного та іншого майна Боржників, вимоги, які випливають з розірвання та/або визнання недійсними договорів із Боржниками, права, що випливають із судових справ, у тому числі справ про банкрутство Боржників, виконавчих проваджень щодо Боржників, в тому числі щодо майна Боржників, яке не було реалізоване на торгах та підлягатиме передачі стягувачу в погашення боргу після укладення цього Договору, права вимоги за мировими угодами із Боржниками, договорами з арбітражними керуючими Боржників, охоронними організаціями, права участі в комітеті кредиторів Боржників, тощо.

Розмір прав вимоги , які переходять до Нового кредитора, зазначений у Додатку № 1 до цього Договору. Права кредитора за Основними договорами переходять до Нового кредитора у повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення Права вимоги, за виключенням права на здійснення договірного списання коштів з рахунку/рахунків Боржників, що надане Банку відповідно до умов Основних договорів. Сторони підтверджують, що після набуття Новим кредитором прав вимоги, Новий кредитор має право на власний розсуд відступати (продавати, здійснювати наступне відступлення) такі Права вимоги повністю або в частині третім особам в порядку, встановленому чинним законодавством України.

Відповідно до Додатку № 1 до Договору відступлення права вимоги до Нового кредитора перейшло право вимоги, зокрема за договором іпотеки від 09.07.2012, укладеним між ПАТ Каравай та ПАТ Златобанк, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Трубніковим С.О., за реєстровим № 989, для забезпечення Кредитного договору № 165/12-KLMV від 09.07.2012.

Відповідно до п. 4 Договору відступлення права вимоги сторони домовилися, що за відступлення прав вимоги за Основними договорами, відповідно до цього Договору Новий кредитор сплачує Банку грошові кошти у сумі 35 326 399,57 грн. (тридцять п`ять мільйонів триста двадцять шість тисяч триста дев`яносто дев`ять гривень 57 коп.), надалі за текстом Ціна договору. Загальна ціна активів (прав вимоги), що входять до складу лоту, за результатами відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом № GFD001-UA-848 від 21.05.2024, переможцем яких став Покупець, та яка підлягає сплаті Покупцем за результатами зазначених відкритих торгів, складає 41 716 962,00 грн. Ціна договору сплачується Новим кредитором Банку у повному обсязі до моменту набуття чинності цим Договором, відповідно до пункту 15 цього Договору, на підставі протоколу, сформованого за результатами відкритих торгів (аукціону), переможцем яких став Новий кредитор.

Факт оплати за Договором відступлення права вимоги підтверджується платіжною інструкцією № 107 від 03.06.2024 про оплату за лот № GL18N625929; Протокол № GFD001-UA-848 від 21.05.2024, ТОВ ФК Ю-Бейс, , без ПДВ.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Як встановлено статтею 514 Цивільного кодексу України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, як правильно встановлено місцевим господарським судом, ТОВ ФК Ю-Бейс на підставі Договору відступлення права вимоги набув прав Іпотекодержателя за договором іпотеки від 09.07.2012, укладеним між ПАТ Каравай та ПАТ Златобанк, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Трубніковим С.О., за реєстровим № 989, для забезпечення Кредитного договору № 165/12-KLMV від 09.07.2012.

Щодо заявлених позовних вимог до товариства з додатковою відповідальністю САЛТІВСЬКИЙ ХЛІБОЗАВОД про визнання права іпотекодержателя та звернення стягнення на предмет іпотеки судом встановлено наступне.

Позивач у позовній заяві вказував, що на час звернення до суду та розгляду справи володільцем майна, переданого в іпотеку за договором іпотеки від 09.07.2012, укладеним між ПАТ Каравай та ПАТ Златобанк, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Трубніковим С.О., за реєстровим № 989, для забезпечення Кредитного договору № 165/12-KLMV від 09.07.2012, - нежитлових будівель літ. "А-4", "В-1", "Д-1", "Е-1", "Ж-1", "3-1", "И-1", "М-2", "Р-1", "С-1", "Т-1", "У-1", "Ф-1", "Х-1", "Ч-1", "Ш" загальною площею 10351,7 кв.м, розташованих за адресою: місто Харків, вулиця Польова, будинок номер 55, є товариство з додатковою відповідальністю САЛТІВСЬКИЙ ХЛІБОЗАВОД.

Так, 01 грудня 2014 року рішенням Хустського районного суду Закарпатської області в справі № 309/4563/14-ц за позовом акціонерного товариства КАРАВАЙ до ОСОБА_1 , Приватного акціонерного товариства Страхова компанія Агрогарант, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: публічне акціонерне товариство Златобанк про визнання договору купівлі-продажу та договору поруки недійсними та зустрічним позовом Приватного акціонерного товариства Страхова компанія Агрогарант до публічного акціонерного товариства Каравай, публічного акціонерного товариства Златобанк, ОСОБА_1 про визнання договору поруки дійсним, визнання права власності на майно за договором купівлі-продажу, витребування майна із чужого незаконного володіння, усунення перешкод у здійсненні права власності, припинення державної реєстрації права власності, визнання договорів іпотеки недійсними та виключення записів з державних реєстрів іпотеки, заборон відчуження нерухомого майна, речових прав на нерухоме майно, зокрема, визнано недійсними договір іпотеки від 09.07.2012 за реєстровим № 989.

Виключено з Державного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна запис про заборону на нерухоме майно за номером 12713037, який було внесено на підставі іпотечного договору від 09.07.2012р. укладеного між акціонерним товариством КАРАВАЙ та акціонерним товариством ЗЛАТОБАНК, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Трубніковим С.О. та зареєстрованого в реєстрі за номером 989, та виключено з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис за номером 289402, який було внесено на підставі іпотечного договору від 09.07.2012р. укладеного між акціонерним товариством КАРАВАЙ та акціонерним товариством ЗЛАТОБАНК, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Трубніковим С.О. та зареєстрованого в реєстрі за номером 989.

02.01.2015 ПАТ КАРАВАЙ, продавець, як власник майна, уклав із ТОВ Сістем Білдінг Менеджмент (покупець) договір купівлі-продажу нерухомого майна - нежитлової будівлі літ. "А-2", площею 2622,4 кв.м, літ. "Б-1", площею 1055,5 кв.м, літ. "В-1" площею 43,5 кв.м, літ. "Г-1" площею 9,8 кв.м, загальною площею 3731,2 кв.м за адресою: м. Харків, площа Повстання, буд. 2-А, та договір купівлі-продажу нерухомого майна нежитлової будівлі літ. "А-4", "В-1", "Д-1", "Е-1", "Ж-1", "З-1", "И-1", "М-2", "Р-1", "С-1", "Т-1", "У-1", "Ф-1", "Х-1", "Ч-1", "Ш" загальною площею 10351,7 кв.м, розташованої за адресою: м. Харків, вул. Польова, буд. 55.

29.06.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю Сістем Білдінг Менеджмент продало нежитлові будівлі літ. "А-4", "В-1", "Д-1", "Е-1", "Ж-1", "З-1", "И-1", "М-2", "Р-1", "С-1", "Т-1", "У-1", "Ф-1", "Х-1", "Ч-1", "Ш", загальною площею 10351,7 кв.м., розташовані за адресою: м. Харків, вул. Польова, буд. 55, Товариству з додатковою відповідальністю Салтівський хлібозавод на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Клопотовим С.Д., за реєстровим № 592

Таким чином, з 29.06.2018 власником спірного майна є Товариство з додатковою відповідальністю Салтівський хлібозавод. При цьому, позивач стверджує, що договір купівлі-продажу нерухомого майна від 02.01.2015, за яким ПАТ КАРАВАЙ (продавець) відчужив на користь ТОВ Сістем Білдінг Менеджмент (покупець) спірне майно, є нікчемним.

29.05.2015 рішенням апеляційного суду Закарпатської області скасовано рішення Хустського районного суду від 01 грудня 2014 року в справі № 309/4563/14-ц в частині задоволення вимог про визнання права власності на майно, витребування майна із чужого незаконного володіння, усунення перешкод у здійсненні права власності, припинення державної реєстрації права власності, визнання договорів іпотеки і застави недійсними та зобов`язання вчинити певні дії. Тобто, після відчуження ПАТ Каравай спірного майна на користь ТОВ Сістем Білдінг Менеджмент рішення Хустського районного суду Закарпатської області в справі № 309/4563/14-ц, яким було визнано недійсними договір іпотеки від 09.07.2012 за реєстровим № 989 та виключено з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записи про Іпотеку, скасовано.

Відповідно до ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України та до ч. 6 ст. 13 ЗУ Про судоустрій і статус суддів при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 викладено висновок, що виключення на підставі судового рішення відомостей про право іпотеки з Державного реєстру іпотек не може впливати на чинність іпотеки, оскільки така підстава припинення іпотеки не передбачена законом. У такому випадку скасування судового рішення, яке стало підставою для внесення до Державного реєстру іпотек запису про припинення іпотеки не відновлює дію останньої, оскільки іпотека є чинною незалежно від наявності таких відомостей у Державному реєстрі іпотек.

Отже, враховуючи викладене та зважаючи на висновки Верховного Суду, місцевий господарський суд цілком правомірно дійшов до висновку про чинність іпотеки за договором іпотеки, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Трубніковим С.О., за реєстровим № 989, за умовами якого в іпотеку ПАТ Златобанк ПАТ Каравай передав нежитлові будівлі літ. "А-4", "В-1", "Д-1", "Е-1", "Ж-1", "3-1", "И-1", "М-2", "Р-1", "С-1", "Т-1", "У-1", "Ф-1", "Х-1", "Ч-1", "Ш" загальною площею 10351,7 кв.м, розташовані за адресою: місто Харків, вулиця Польова, будинок номер 55 (п`ятдесят п`ять).

Відповідно до частини 3 статті 12 Закону України Про іпотеку (в редакції, чинній на час виникнення відповідних правовідносин) правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним.

Як свідчать матеріали справи та було правильно встановлено місцевим господарським судом, в матеріалах справи відсутня згода іпотекодержателя ПАТ Златобанк на укладення договору купівлі-продажу від 02.01.2015 між ПАТ КАРАВАЙ (продавцем) та ТОВ Сістем Білдінг Менеджмент (покупцем), за яким продавець передав у власність покупцю нежитлові будівелі літ. "А-2", площею 2622,4 кв.м, літ. "Б-1", площею 1055,5 кв.м, літ. "В-1" площею 43,5 кв.м, літ. "Г-1" площею 9,8 кв.м, загальною площею 3731,2 кв.м за адресою: м. Харків, площа Повстання, буд. 2-А, та договір купівлі-продажу нерухомого майна нежитлової будівлі літ. "А-4", "В-1", "Д-1", "Е-1", "Ж-1", "З-1", "И-1", "М-2", "Р-1", "С-1", "Т-1", "У-1", "Ф-1", "Х-1", "Ч-1", "Ш" загальною площею 10351,7 кв.м, розташованої за адресою: м. Харків, вул. Польова, буд. 55, які знаходилися в іпотеці. Таким чином, укладений між ПАТ КАРАВАЙ та Сістем Білдінг Менеджмент договір купівлі-продажу нерухомого майна від 02.01.2015 є недійсним в силу закону, оскільки вчинений без згоди іпотекодержателя ПАТ Златобанк.

Разом з цим, як вбачається з матеріалів справи, 29.06.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю Сістем Білдінг Менеджмент продало нежитлові будівлі літ. "А-4", "В-1", "Д-1", "Е-1", "Ж-1", "З-1", "И-1", "М-2", "Р-1", "С-1", "Т-1", "У-1", "Ф-1", "Х-1", "Ч-1", "Ш", загальною площею 10351,7 кв.м., розташовані за адресою: м. Харків, вул. Польова, буд. 55, Товариству з додатковою відповідальністю Салтівський хлібозавод на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Клопотовим С.Д., за реєстровим № 592

Як встановлено статтею 330 Цивільного кодексу України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Однією із загальних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).

Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення (Постанова Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 449/1154/14).

При цьому, цивільне законодавство і правосуддя у приватних спорах опирається на базові принципи, які можуть бути застосовані як норми прямої дії до кожного спору, підвідомчого судам.

Зазначена правова позиція відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 8 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20.

Відповідно до пунктів 1-2 частини першої статті 3 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень до загальних засад державної реєстрації прав належить гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав.

Відповідно до вимог частини 5 статті 12 Цивільного кодексу України якщо законом встановлені правові наслідки недобросовісного або нерозумного здійснення особою свого права, вважається, що поведінка особи є добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом.

Отже, за змістом частини п`ятої статті 12 Цивільного кодексу України добросовісність набувача є презумпцією, тобто нелегітимний набувач вважається добросовісним доти , доки не буде доведено протилежне.

Зазначений висновок узгоджується із висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеному в постанові від 20 листопада 2018 року у справі № 907/50/16.

Також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц зазначено, що з урахуванням специфіки обороту нерухомого майна володіння ним досягається без його фізичного утримання або зайняття, як це властиво для багатьох видів рухомого майна, а державна реєстрація права власності на нерухоме майно підтверджує фактичне володіння ним. Тобто суб`єкт, за яким зареєстроване право власності, визнається фактичним володільцем нерухомого майна. При цьому державна реєстрація права власності на нерухоме майно створює спростовувану презумпцію наявності в суб`єкта і права володіння цим майном (як складової права власності).

У постанові від 07 серпня 2024 року у cправі № 924/1018/22 Верховний Суд зауважив, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що суд має оцінювати наявність або відсутність добросовісності зареєстрованого володільця нерухомого майна. Добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Як правильно зауважив місцевий господарський суд, у справі № 922/1521/18 (922/414/23) рішенням господарського суду Харківської області від 27.07.2023, яке набрало законної сили, встановлено, що Товариство з додатковою відповідальністю САЛТІВСЬКИЙ ХЛІБОЗАВОД є добросовісним набувачем, який законним шляхом набув своє майно, покладаючись на добросовісність дій продавця та відомості державних реєстрів, оскільки станом на час придбання Товариством з додатковою відповідальністю САЛТІВСЬКИЙ ХЛІБОЗАВОД майна - 29 червня 2018 р. Державний реєстр речових прав та Державний реєстр обтяжень рухомого майна не містив відомостей про наявність іпотеки/застави, а в Єдиному реєстрі судових рішень опубліковано судове рішення (рішення Господарського суду Харківської області від 13 листопада 2017 р. у справі № 922/2869/17 за позовом Публічного АТ Златобанк до Публічного АТ Каравай про визнання кредитором, яке залишене без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 16 січня 2018 р.).

Відповідно до ч.ч. 4-5 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Позивач, стверджуючи про недобросовісність набувача, зазначав, що на дату придбання відповідачем спірного майна (29.06.2018) існувала заборона відчуження спірного майна, встановлена ухвалою господарського суду Харківської області від 20.07.2016 по справі № 922/4800/15 про накладення арешту та заборону відчуження. 20.09.2016 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис № 16501881 про заборону відчуження нерухомого майна: нежитлові будівлі літ. "А-4", "В-1", "Д-1", "Е-1", "Ж-1", "3-1", "И-1", "М-2", "Р- 1", "С-1", "Т-1", "У-1", "Ф-1", "Х-1", "Ч-1", "Ш", загальною площею 10351,7 кв.м. Обтяжувач: Публічне акціонерне товариство Златобанк, , адреса: 01030, Україна, місто Київ, вулиця Б. Хмельницького, будинок, 17/52, підстава обтяження: ухвала суду, серія та номер: 922/4800/15, виданий 20.07.2016, видавник: Господарський суд Харківської області.

Однак, як правильно встановив місцевий господарський суд, 27.06.2018 зазначена вище заборона була анульована державним реєстратором: Мурзенко Андрій Володимирович, Комунальне підприємство Центр реєстрації Містківської сільської ради Сватівського району Луганської області до дня придбання майна відповідачем.

Отже, на день придбання відповідачем спірного майна (29.06.2018) в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не було відомостей про наявність заборони відчуження нерухомого майна, встановленої ухвалою господарського суду Харківської області від 20.07.2016 по справі № 922/4800/15.

При цьому, враховуючи підстави та предмет позову у даній справі, до предмету доказування у ній входить саме добросовісність відповідача, а не правомірність дій посадових осіб органів державної влади та/або місцевого самоврядування, а тому та обставина, що державним реєстратором не зазначено документ-підставу анулювання заборони та твердження позивача про безпідставне скасування запису про заборону не впливають на результати розгляду цієї справи.

Позивач не зазначає вимог конкретних норм права, на підставі яких відповідач мав би перевіряти законність записів державних реєстраторів, при тому, що такі записи вчинялися не за заявами відповідача.

Посилання на недобросовісність дій ПАТ Каравай при відчуженні майна на адресу ТОВ Сістем Білдінг Менеджмент, подачі заяв про вчинення реєстраційних дій, жодним чином не свідчить про недобросовісність відповідача, який не є пов`язаною особою, оскільки доказів протилежного не надано.

Також є безпідставними і твердження позивача про наявність на дату придбання відповідачем спірного майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про іпотеку ПАТ Златобанк та заборону, які виникли на підставі договору іпотеки № 989 від 09.07.2012.

Як свідчать матеріали справи, 29.06.2018 державним реєстратором Вітько М.М., Київська філія комунального підприємства Реєстрація нерухомості, м. Київ внесено запис про припинення іпотеки на підставі: лист, серія та номер: б/н, виданий 06.06.2018, видавник: Публічне акціонерне товариство Златобанк.

Зазначена реєстраційна дія була здійснена до реєстрації права власності на спірне майно за відповідачем.

Виключення записів про іпотеку та заборону відчуження перед придбанням та реєстрацією права власності за відповідачем визнається позивачем, отже, відповідач набув права власності на спірне майно за відсутності зареєстрованих обтяжень.

Крім того, внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про припинення обтяження арешту, накладеного ухвалами слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 07.09.2017 по справі № 640//13825/17 та від 28.12.2017 по справі № 640/15416/17 за 2 дні до набуття відповідачем права власності на спірне майно, не може свідчити про недобросовісність відповідача.

Зазначене обтяження було припинено на підставі ухвали Київського районного суду м. Харкові від 25.06.2018 по справі 640/9987/18.

При цьому, як вже зазначалося, питання протиправності дій державного реєстратора під час внесення записів про припинення обтяжень не стосується предмету позову в даній справі та не свідчать про недобросовісність відповідача, який при придбанні майна покладався на відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майна, які свідчили про відсутність обтяжень/заборон.

Таким чином, колегія суддів призводить до висновку про добросовісність відповідача, як набувача спірного майна.

Щодо дійсності іпотеки спірного майна, колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до частини 1 статті 575 Цивільного кодексу України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи, а також застава об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості. Подільний об`єкт незавершеного будівництва може бути переданий в іпотеку лише у випадках, визначених законом.

Статтею 593 Цивільного кодексу України встановлено, що право застави припиняється у разі: припинення зобов`язання, забезпеченого заставою; втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; реалізації предмета застави; набуття заставодержателем права власності на предмет застави.

Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом. У разі припинення права застави на нерухоме майно до державного реєстру вносяться відповідні дані.

У разі припинення права застави внаслідок виконання забезпеченого заставою зобов`язання заставодержатель, у володінні якого перебувало заставлене майно, зобов`язаний негайно повернути його заставодавцеві.

Припинення основного зобов`язання внаслідок ліквідації боржника - юридичної особи, яка виступає боржником у такому зобов`язанні, не припиняє права застави (іпотеки) на майно, передане в заставу боржником та/або майновим поручителем такого боржника, якщо заставодержатель до ліквідації боржника - юридичної особи реалізував своє право щодо звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) шляхом подання позову або пред`явлення вимоги.

Статтею 3 Закону України Про іпотеку (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин та набуття відповідачем права власності на спірне майно) встановлено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до ст. 17 Закону України Про іпотеку іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Згідно зі статтею 23 Закону України Про іпотеку у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки. У разі видачі заставної перехід права власності на предмет іпотеки не допускається до повного задоволення вимоги за заставною, крім переходу права власності на предмет іпотеки в порядку спадкування чи правонаступництва.

Зважаючи на наведене, оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження існування обставин, які є підставами для припинення іпотеки відповідно до статті 17 Закону України Про іпотеки, то іпотека є дійсною для нового власника майна навіть за відсутності запису про іпотеку у відповідних реєстрах.

При цьому, зі змісту статті 23 Закону України Про іпотеку випливає, що правовий режим майна, яке знаходиться в іпотеці, не змінюється незалежно від кількості правочинів, за якими право власності переходило до інших набувачів такого права, а тому до нових власників предмета іпотеки переходять всі права і обов`язки іпотекодавця за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Оцінюючи встановлені у справі обставини в сукупності, колегія суддів зазначає, що правова проблема у даній справі полягає у питання збереження іпотекодержателем права в разі придбання об`єкту іпотеки добросовісним набувачем/власником.

Наведена правова ситуація неодноразово вирішувалася ВС, однак, на переконання колегії суддів, із плином часу ця проблема набула ще більш парадоксального і контроверсійного характеру, який полягає у взаємовиключній, полярній суперечності практики вітчизняних судів та положень рішень ЄСПЛ.

Так, у ряді постанов ВС закріплена правова позиція, яка полягає у тому, що добросовісність набувача не впливає на права іпотекодержателя. Сторони спору у своїх поясненнях неодноразово аналізували цю практику, тому колегія суддів не вважає за необхідне перераховувати ці постанови.

Однак ЄСПЛ, здійснюючи тлумачення спорів за аналогічних обставин і відповідаючи на питання збереження/припинення майнових прав за умови придбання майна добросовісним набувачем або власником за відсутності будь-яких зареєстрованих державою обтяжень і речових прав, дійшов прямо протилежних висновків.

Зокрема, Європейський суд з прав людини послідовно стверджує, що «легалізація передачі права власності на квартиру шляхом процедури реєстрації, спеціально спрямованої на надання додаткової безпеки власнику титулу, відноситься до виключної компетенції держави. Оскільки численні регуляторні державні органи дозволили перехід права власності, то потреба виправити їх минулу помилку не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Ризик помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються» (рішення від 05 листопада 2002 року у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», заява № 36548, п. 58; рішення від 24 травня 2007 року у справі «Радчиков проти Росії», заява № 65582/01, п. 50; рішення від 13 грудня 2007 року у справі «Гаші проти Хорватії», заява № 32457/05, п. 40; рішення від 11 червня 2009 року у справі «Трго проти Хорватії», заява № 35298/04, п. 67; рішення від 20 жовтня 2011 року у справі «Рисовський проти України», заява № 29979/04, п. 71; рішення від 06 грудня 2011 року у справі «Гладишева проти Росії», заява № 7097/10, п. 79; рішення від 29 січня 2015 року у справі «Столярова проти Росії», заява № 15711/13, п. 48; рішення від 17 листопада 2016 року у справах «Пчєлінцева проти Росії», заява № 47724/07, п. 98 та «Поняєва та інші проти Росії», заява № 63508/11, п. 53; рішення від 09 липня 2019 року у справі «Ольховський проти Росії», заява № 53716/17, п. 27).

В цьому аспекті колегія суддів звертає увагу на зміст рішення ЄСПЛ у справі "Френкель та інші проти Росії" (від 06.04.2021, заяви № 22481/18 та 38903/19). Заявниками у цій справі виступали особи, які після придбання квартир виявили, що попередні їх власники оформили квартири на себе по підробленим документам - реальні власники квартир померли до того, як були здійснені операції із підробленими документами, які дозволили продавцям оформити право власності на себе. Відповідні муніципалітети подали проти заявників віндикаційні позови і успішно витребували квартири як відумерлу спадщину.

Під час розгляду зазначеної справи ЄСПЛ, встановивши порушення статті 1 Першого протоколу, зазначив, що в усталеній практиці ЄСПЛ сформував позицію, за якої добросовісні набувачі майна, яке по ланцюжку переходило від однієї особи до іншої на підставі підроблених документів, не повинні нести тягар наслідків за недогляд з боку органів влади. Адже всі ці операції контролювались органами влади, які здійснювали державну реєстрацію майна - і які не перевірили ані дійсність поданого підробленого рішення суду, ані укладення договору купівлі-продажу із реальною живою особою.

Крім того, Суд відхилив посилання уряду на те, що заявники мали право подати позови про відшкодування шкоди до продавців квартир (осіб, які оформили на себе право власності по підробленим документам), та зазначив, що відповідні суми, які гіпотетично могли б бути відшкодовані на користь заявників, могли бути враховані під час обрахунку шкоди, завданої заявникам порушенням норм Конвенції - але перспектива отримати таке відшкодування загалом не заперечує факту порушення державою положень Конвенції.

Аналогічні за змістом висновки викладені ЄСПЛ також під час розгляду іншої подібної справи "Задорожний та інші проти Росії" (від 06.04.2021, заяви № 55025/18 та 12185/19).

Отже, ЄСПЛ послідовно та одноманітно наголошує на тому, що на набувача не може покладатися весь тягар відповідальності за помилкові дії, які були вчинені органами державної влади.

Вирішуючи даний спір з огляду на колізію правового регулювання, колегія суддів опирається на наступні міркування.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» українські суди мають застосовувати практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Таким чином, колізія між правовими позиціями ВС, які не є обов`язковими, а лише підлягають врахуванню, та практикою ЄСПЛ, яка є джерелом права, однозначно вирішується на користь останньої.

В аспекті викладеного слід відзначити поступове впровадження позицій ЄСПЛ в національну застосовну практику, і в цій частині колегія суддів опирається на чинну на час винесення даної постанови правову позицію ВП ВС, висловлену у постанові від 23 жовтня 2019 року у справі 922/3537/17, де зазначено, що «добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Тому за відсутності в цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень» (п. 38 постанови). Такого ж висновку дійшли Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постанові від 21 березня 2018 року у справі № 487/1398/15, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постанові від 27 травня 2020 року у справі № 905/2947/17.

Крім того, вирішуючи спір, колегія суддів опирається на принципи розумності (міркування здорового глузду) і справедливості.

Так, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК Украйни).

Тлумачення, як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства (див. зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20).

Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватноправових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм (див: постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 16 червня 2021 року в справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року в справі № 209/3085/20, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року в справі № 519/2-5034/11).

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників приватних правовідносин мають бути добросовісними.

Добра совість - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року в справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 337/474/14-ц (провадження № 61-15813сво18)).

З урахуванням того, що норми цивільного законодавства мають застосовуватися із врахуванням добросовісності, то принцип добросовісності не може бути обмежений певною сферою (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 463/13099/21 (провадження № 61-11609сво23), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року в справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)).

Велика Палата Верховного Суду наголошувала, що цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, яка відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість (див. пункт 220 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2024 року у справі № 917/1212/21 (провадження № 12-24гс23)).

Якщо спірне майно є об`єктом нерухомості, то для визначення добросовісності його набувача, крім приписів Цивільного кодексу України, слід застосовувати спеціальну норму пункту 1 частини першої статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", відповідно до якої державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Подібні висновки містять постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 922/3537/17, від 02.11.2021 у справі № 925/1351/19, від 06.07.2022 у справі № 914/2618/16.

В такий спосіб добросовісна особа, тобто та, яка не знала та не могла знати про існування обтяжень речових прав на це майно або про наявність на нього речових прав третіх осіб, при придбанні нерухомого майна у власність або при набутті іншого речового права на нього вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на це нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Тому за відсутності в цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не могла знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень. Такі висновки сформульовано в постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 922/3537/17, від 01.04.2020 у справі № 610/1030/18, від 15.06.2021 у справі № 922/2416/17, від 06.07.2022 у справі № 914/2618/16, від 21.09.2022 у справі № 908/976/19.

При цьому добросовісність набувача передбачає не лише співставлення відомостей про права на нерухоме майно з інформацією, що міститься у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а також розумну обачність набувача. Така розумна обачність включає перевірку, виявлення та докладання інших зусиль для визначення наявності прав інших осіб стосовно нерухомого майна. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на важливості встановлення розумної обачності як критерію добросовісності набувача, зокрема у постановах від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17, від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц, від 30.01.2019 у справі № 357/9328/15-ц, від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц, від 30.05.2018 у справі № 469/1393/16-ц, від 22.05.2018 у справі № 469/1203/15-ц, від 15.05.2018 у справі № 372/2180/15-ц.

Набувач нерухомого майна може вважатися добросовісним лише тоді, коли він не просто покладався на відомості з Державного реєстру, а робив це добросовісно. Якщо перевірка інформації про нерухоме майно дає підстави для сумнівів щодо наявності прав інших осіб на нерухоме майно, у тому числі незареєстрованих, то набувач такого майна має вчинити дії, спрямовані на усунення таких сумнівів, або відмовитися від набуття нерухомого майна; в іншому разі набувач не буде вважатися добросовісним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2023 у справі №607/15052/16-ц викладено висновок, що добросовісність виключається, якщо на момент вчинення правочину з набуття майна наявна інформація в ЄДРСР про судовий спір щодо цього майна, за обставинами якого останнє може перебувати у володінні іншої особи, ніж власник, і може бути повернутим власникові чи витребуваним на його користь.

Отже, враховуючи висновки Верховного Суду, при оцінці поведінки Відповідача на предмет чесності та добросовісності колегія суддів враховує наступне.

На час придбання Товариством з додатковою відповідальністю «САЛТІВСЬКИЙ ХЛІБОЗАВОД» спірного майна Державний реєстр речових прав та Державний реєстр обтяжень рухомого майна не містив відомостей про наявність іпотеки/застави, а в Єдиному реєстрі судових рішень опубліковано рішення Господарського суду Харківської області від « 13» листопада 2017 р. у справі № 922/2869/17 за позовом Публічного АТ «Златобанк» до Публічного АТ «Каравай» про визнання кредитором, яке залишене без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від « 16» січня 2018 р., з якого вбачається інформація про припинення іпотеки та застави щодо спірного майна.

При цьому на момент придбання Відповідачем спірного майна минуло вже пів року з моменту набрання законної сили постановою Харківського апеляційного господарського суду від « 16» січня 2018 р. у справі № 922/2869/17.

Отже, навіть відомості, що містилися в Єдиному державному реєстрі судових рішень станом на момент придбання майна безумовно свідчили про відсутність обтяжень спірного майна іпотекою.

Судом також враховується, що встановити наявність спорів щодо спірного майна ускладняється тією обставиною, що адреса спірного майна була знеособлена при розміщенні у Єдиному державному реєстрі судових рішень (режим загального доступу).

Таким чином, судом не встановлено, а позивачем не наведено обставин, що б свідчили про придбання відповідачем майна, не проявляючи розумної обачності.

З огляду на наведене, враховуючи встановлену судом добросовісність набувача (відповідача у справі), колегія суддів вважає несправедливим і нерозумним покладення на нього матеріальної відповідальності за дії попередніх учасників обороту спірного майна, а також державних органів, які знімали обтяження, встановлювали їх відсутність, реєстрували відсутність прав на спірне майно тощо.

За таких умов позовні вимоги з очевидністю не підлягають задоволенню.

Разом із цим слід зазначити, що відповідачем було заявлено про застосування строку позовної давності.

Зазвичай такий аргумент не підлягає покладенню в основу рішення, оскільки колегією суддів встановлено, що позов не підлягає задоволенню в силу безпідставності. Однак у даній справі вирішення спору відбувається в умовах контроверсійної судової практики, що очевидним чином нівелює принцип правової визначеності. В таких умовах, на переконання колегії суддів, сторона має право «бути почутою» щодо повного спектру своїх аргументів, що є певною гарантії повноти і справедливості вирішення спору в умовах взаємовиключної судової практики.

Зокрема, в обґрунтування своєї заяви про застосування наслідків спливу строків позовної давності відповідач зазначив, що оскільки позивач звернувся до суду як правонаступник ПАТ «Златобанк» на підставі договору про відступлення права вимоги, то строк позовної давності має обраховуватися з моменту, коли про порушення прав дізнався ПАТ «Златобанк». Про порушення своїх прав ПАТ «Златобанк» дізналося з моменту порушення боржником строку повернення заборгованості за кредитним договором. У 2014 році ПАТ «Златобанк» звернулося з позовною заявою про стягнення солідарно з Приватного акціонерного товариства «Хлібозавод «Салтівський» та з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Золотий Урожай» заборгованість за Кредитним договором №165/12-KLMV від 09 липня 2012 року в розмірі 64 080 015,08 грн.

Рішенням господарського суду Харківської області від 05 серпня 2014 р. у справі №922/2542/14 позов було задоволено. Тож, враховуючи вказане, строк на звернення позивача до суду з цим позовом сплив у 2017 році.

Суд першої інстанції, досліджуючи обставини початку перебігу позовної давності та її спливу, зазначив, що у червні 2014 року ПАТ «Златобанк» звернулося з позовною заявою про стягнення солідарно з Приватного акціонерного товариства «Хлібозавод «Салтівський» та з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Золотий Урожай» заборгованості за Кредитним договором № 165/12-KLMV від 09 липня 2012 року в розмірі 64 080 015,08 грн. Рішенням господарського суду Харківської області від 05 серпня 2014 р. у справі № 922/2542/14 позов було задоволено.

Враховуючи зазначене, оскільки з позовом про стягнення заборгованості кредитор - ПАТ «Златобанк» звернувся у червні 2014 року, суд приходить до висновку, що строк позовної давності на подання позову про звернення стягнення на предмет іпотеки розпочав свій перебіг не пізніше дня звернення ПАТ «Златобанк» з позовом про стягнення заборгованості за основним договором - 23.06.2014 року та завершився 23.06.2017 року.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність обставин переривання позовної давності, оскільки з позовом у справі № 922/4800/15 (922/1521/18) ПАТ «Златобанк» звернувся до неналежного відповідача, та про відсутність поважних причин пропуску строку позовної давності.

Надаючи оцінку доводам відповідача щодо застосування наслідків спливу позовної давності, а також доводам позивача наведеним у спростування аргументів відповідача, колегія суддів зазначає таке.

У відповідності до ч. 3 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

За ч. 1 ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 262 Цивільного кодексу України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Отже, наявність підстав для застосування строку позовної давності залежить від того, коли про порушення дізнався або міг довідатися первісний кредитор/іпотекодержатель - ПАТ «Златобанк».

Відповідно до ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) обставини. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 12 березня 2024 року у справі № 914/106/22, від 06 грудня 2023 року у справі № 911/1/20.

У постанові від 10 травня 2023 року у справі № 127/3866/17 Верховний Суд виклав висновок, що «початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд».

З матеріалів справи вбачається та вірно встановлено судом першої інстанції, що 09.07.2012 між АТ «Златобанк» та Приватним акціонерним товариством «Хлібозавод «Салтівський» укладено кредитний договір № 165/12-KLMV з наступними додатковими угодами, а також з метою забезпечення Кредитного договору № 165/12-KLMV від 09.07.2012, між ПАТ «Каравай» та ПАТ «Златобанк» було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Трубніковим С.О., за реєстровим №989, за умовами якого в іпотеку ПАТ «Златобанк» ПАТ «Каравай» передало спірне майно (нерухомість) загальною площею 10351,7 кв.м, розташовані за адресою: місто Харків, вулиця Польова, будинок номер 55 (п`ятдесят п`ять), та договір застави № 165/12-KLMV/S-1 від 09.07.2012, за умовами якого в заставу ПАТ «Златобанк» ПАТ «Каравай» передало обладнання згідно переліку, яке знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Польова 55.

АТ «Златобанк» свої зобов`язання щодо надання кредитних коштів за Кредитним договором № 165/12-KLMV від 09.07.2012 виконало, надавши грошові кошти в повному обсязі.

Приватне акціонерне товариство «Хлібозавод «Салтівський» своїх зобов`язань за Кредитним договором № 165/12-KLMV від 09.07.2012 не виконало.

23 червня 2014 році ПАТ «Златобанк» звернулося з позовною заявою про стягнення солідарно з Приватного акціонерного товариства «Хлібозавод «Салтівський» та з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Золотий Урожай» заборгованість за Кредитним договором №165/12-KLMV від 09 липня 2012 року в розмірі 64 080 015,08 грн. Рішенням господарського суду Харківської області від 05 серпня 2014 р. у справі № 922/2542/14 позов було задоволено.

Крім того, судом встановлено, що 25 серпня 2015 р. ПАТ «Златобанк» звернулося з позовом до ПАТ «Каравай» про звернення стягнення на предмет іпотеки у справі №922/4800/15.

Відповідно до ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Отже, у цій справі факт порушення права (об`єктивна обставина) настав у момент порушення кредитором зобов`язань за Кредитним договором №165/12-KLMV від 09 липня 2012 року. Факт порушення кредитором - Приватним акціонерним товариством «Хлібозавод «Салтівський» зобов`язань за Кредитним договором №165/12-KLMV від 09 липня 2012 року встановлено рішенням господарського суду Харківської області від 05 серпня 2014 р. у справі № 922/2542/14.

Щодо суб`єктивного фактору, то оскільки з позовом про стягнення заборгованості кредитор - ПАТ «Златобанк» звернувся 23.06.2014 року, то про порушене право він дізнався щонайменше 23.06.2014 року.

При тому, як вже зазначено судом, 25 серпня 2015 р ПАТ «Златобанк» звертався із позовом до ПАТ «Каравай» про звернення стягнення на предмет іпотеки, що додатково свідчить про обставину обізнаності про порушення прав.

Отже, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла до висновку, що судом першої інстанції вірно встановлено початок відліку строку позовної давності та строк спливу позовної давності.

Стосовно доводів апелянта щодо переривання позовної давності колегія суддів встановила та зазначає наступне.

Апелянт вказує, що оскільки 25 серпня 2015 р. ПАТ «Златобанк» звернулося з позовом до ПАТ «Каравай» про звернення стягнення на предмет іпотеки у справі №922/4800/15, то строк позовної давності перервався.

З матеріалів справи судом встановлено, що дійсно 25 серпня 2015 р. ПАТ «Златобанк» звернулося з позовом до ПАТ «Каравай» про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Проте, судом встановлено, що 02.01.2015 ПАТ «КАРАВАЙ» уклало із ТОВ «Сістем Білдінг Менеджмент» договір купівлі-продажу нерухомого майна нежитлової будівлі літ.А-2, площею 2622,4 кв.м, літ. Б-1, площею 1055,5 кв.м, літ. В-1 площею 43,5 кв.м, літ. Г-1 площею 9,8 кв.м, загальною площею 3731,2 кв.м за адресою: м. Харків, площа Повстання, буд. 2-А, та договір купівлі-продажу нерухомого майна нежитлової будівлі літ. А-4, В-1, Д-1, Е-1, Ж-1, З-1, И-1, М-2, Р-1, С-1, Т-1, У-1, Ф-1, Х-1, Ч-1, Ш; загальною площею 10351,7 кв.м, розташованої за адресою: м. Харків, вул. Польова, буд. 55, а 23.01.2015 року Договір купівлі-продажу рухомого майна, відповідно до якого ПАТ «Каравай» продало, а ТОВ «СБМ» купило рухоме майно у кількості 150 одиниць, які складаються з 93 найменувань.

Тобто, більше ніж за півроку до моменту звернення ПАТ «Златобанк» з позовом у справі №922/4800/15 (922/1521/18) право власності на спірне майно перейшло до ТОВ «Сістем Білдінг Менеджмент».

Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст. 3 та ч. 1 ст. 10 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, яка діяла на час укладання вищезазначеного договору купівлі-продажу та звернення ПАТ «Златобанк» з позовом у справі №922/4800/15 (922/1521/18)) державна реєстрація прав є обов`язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію. Державний реєстр прав містить відомості про зареєстровані права і обтяження, суб`єктів прав, об`єкти нерухомого майна, документи, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав.

Невід`ємною складовою частиною Державного реєстру прав є база даних про реєстрацію заяв і запитів та реєстраційні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 4 ст. 45 Господарського процесуального кодексу України відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

Отже, звертаючись до суду з позовом у справі №922/1521/18 (922/4800/15), ПАТ «Златобанк» міг та повинен був встановити та визначити належного відповідача у справі, однак, самостійно, на власний розсуд, в межах принципу диспозитивності подав позов до ПАТ «Каравай» - неналежного відповідача.

В подальшому, в межах строку позовної давності, а саме до 23.06.2017 року, ПАТ «Златобанк» інших позовів про звернення стягнення на предмет іпотеки до належного відповідача не подавав, з клопотаннями про заміну неналежного відповідача або про залучення співвідповідача до суду не звертався.

Лише 23.05.2018 р. (поза межами строку позовної давності) ухвалою господарського суду у справі № 922/1521/18 (922/4800/15) до участі у справі в якості співвідповідача за заявою позивача було залучено ТОВ «Сістем Білдінг Менеджмент», а ухвалою суду від 29.08.18 р. (поза межами строку позовної давності) прийнято до розгляду заяву ПАТ «Златобанк» про уточнення позовних вимог, та залучено до участі у справі в якості співвідповідачів Товариство з додатковою відповідальністю «Салтівський Хлібозавод».

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 17.03.2020 у справі 922/4800/15 (922/1521/18) відмовлено в задоволенні заяви ПАТ «Златобанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки з тих підстав, що «з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна станом на 16.03.2020 нежитлові будівлі літ. А-4, В-1, Д-1, Е-1, Ж-1, 3-1, И-1, М-2, Р- 1, С-1, Т-1, У-1, Ф-1, Х-1, Ч-1, Ш; загальною площею 10351,7 кв.м., розташовані за адресою: місто Харків, вулиця Польова, будинок номер 55 (договір іпотеки 989) власником є ТОВ «Файна Фірма». Право власності зареєстровано у червні 2019 року».

Отже, господарським судом у справі 922/1521/18 (922/4800/15) встановлено, що майно як рухоме, так і нерухоме, щодо якого заявлені вимоги, не належить особам, до яких заявлені вимоги.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що вказана ухвала Господарського суду Харківської області від 17.03.2020 у справі 922/4800/15 (922/1521/18) оскаржувалася ПАТ «Златабанк», однак, як вбачається з постанови Верховного суду від 23 липня 2021 року у цій справі, внаслідок недотримання ПАТ «Златабанк» вимог процесуального закону, апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Златобанк» повернуто.

Відповідно до ч. 2 ст. 264 Цивільного кодексу України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

За змістом частини другої статті 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до особи, яка є боржником, тобто до особи, яка є належним відповідачем за позовом (висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.11.2019 у справі № 914/3224/16).

Тож перебіг позовної давності шляхом пред`явлення позову може перериватися в разі звернення позивача до суду, в тому числі й направлення позовної заяви поштою, здійсненого з додержанням вимог процесуального законодавства. Якщо суд у прийнятті позовної заяви відмовив або її повернув, то перебіг позовної давності не переривається.

Не перериває перебігу такого строку й подання позову з недодержанням правил підсудності, а також з іншим предметом спору та з іншими матеріально-правовими підставами (аналогічний висновок викладено у постанові Касаційного господарського суду складі Верховного Суду від 22.01.2020 у справі № 916/521/18).

Аналіз викладеного свідчить, що перебіг позовної давності шляхом пред`явлення позову може перериватися не в разі будь-якого направлення (подання) позову, а здійсненого такого пред`явлення з додержанням вимог процесуального законодавства щодо форми та змісту до особи - належного відповідача за позовом, яким у випадку пред`явлення віндикаційного позову є володілець майна (висновок викладено у постанові Касаційного господарського суду складі Верховного Суду від 30 квітня 2020 року в справі № 908/61/13-г).

Отже, оскільки 25 серпня 2015 року ПАТ «Златобанк» звернулося з позовом до неналежного відповідача, до особи, яка не могла відповідати за позовом, то жодного переривання строку позовної давності не відбулося.

Встановивши вказані обставини, колегія суддів прийшла до висновку, що суд першої інстанції вірно встановив та зробив висновок, що строк позовної давності на звернення до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки не переривався та сплинув 23.06.2017 року.

Щодо аргументів апелянта стосовно поважності причин пропуску строку позовної давності колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною п`ятою статті 267 ЦК, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

У пунктах 119, 122 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 904/3405/19 вказано, що питання щодо поважності причин пропуску позовної давності, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини. Закон не наводить переліку причин, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права, у випадку подання позову з пропуском позовної давності. Тому це питання віднесено до компетенції суду, який розглядає судову справу. Поважними причинами при пропущенні позовної давності є такі обставини, які роблять своєчасне пред`явлення позову неможливим або утрудненим.

Вирішуючи питання про поважність причин пропуску позовної давності необхідно враховувати, що поважними визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними і пов`язані з дійсними труднощами для вчинення процесуальних дій у встановлений строк (постанова Верховного Суду від 06.10.2021 у справі №359/4206/19).

Суд зауважує, що оскільки судом встановлено, що перебіг строку позовної давності розпочався 23.06.2014 року та завершився 23.06.2017 року, то апелянт має довести наявність поважних причин саме в межах строку позовної давності з 23.06.2014 р. по 23.06.2017 р.

Як на поважність причин апелянт зазначив, що в період з 2017 року до 2021 рік існувала правова невизначеність щодо правового статусу ПАТ «Златобанк» та запровадження процедури банкрутства, що впливало на можливість управління банком та здійснення процесуально значущих дій.

У свою чергу, суд наголошує, що перебіг позовної давності щодо заявлених позовних вимог розпочався щонайменше 23.06.2014 року, проте, апелянтом не надано жодних доказів існування об`єктивних непереборних обставин, які унеможливлювали або ускладнювали звернення до суду за захистом порушених прав з 2014 року до 2017 року.

В апеляційній скарзі та додаткових поясненнях у справі представник ТОВ «ФК «Ю-БЕЙС» зазначає, що 19.06.2019 року Фондом гарантування вкладів фізичних осіб фактично втрачено контроль над банком, внаслідок відкриття провадження у справі про банкрутство № 910/4475/19 та призначення розпорядником майна арбітражного керуючого Капустіна В.В.

Однак, апеляційний суд наголошує, що строк позовної давності сплинув 23.06.2017, а тому події, які відбулися через два роки після цього не впливають на поважність причин пропуску строку позовної давності.

Інших доводів, які б підтверджували невизначений статус банку скаржником не наведено.

Щодо тверджень апелянта, що у випадку розгляду справи 922/4800/15 (922/1521/18) в межах розумних строків та висновків суду щодо неналежності відповідача, ПАТ «Златобанк» мав би можливість подати новий позов до ТОВ «Сістем Білдінг Менеджмент» в строк до 23.06.2017 року, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

За ч. 4 ст. 45 Господарського процесуального кодексу України відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

Згідно з ч.ч. 1, 4 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Отже, визначення відповідача здійснюється позивачем, а встановлення питання щодо належності відповідача здійснюється судом на підставі наданих сторонами доказів.

Тож саме на сторони покладено обов`язок надання доказів, зокрема щодо належності/неналежності відповідача.

На момент звернення ПАТ «Златобанк» 25 серпня 2015 р. з позовом до ПАТ «Каравай» про звернення стягнення на предмет іпотеки у справі 922/4800/15 (922/1521/18) ПАТ «Златобанк» міг встановити та визначити належного відповідача у справі, шляхом отримання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, однак, самостійно на власний розсуд подав позов до ПАТ «Каравай» - неналежного відповідача, і при цьому в межах строку позовної давності ПАТ «Златобанк» не заявляв клопотань про заміну відповідача/залучення співвідповідача.

Отже, враховуючи встановлені обставини, колегія судів приходить до висновку про відсутність доказів наявності поважних причин пропуску позовної давності щодо заявлених позовних вимог.

Щодо тверджень апелянта про неможливість застосування строків позовної давності за заявою недобросовісного відповідача, апеляційний суд зазначає наступне.

По-перше, наведений у цій постанові аналіз обставин спору свідчить про об`єктивну добросовісність набувача (відповідача по справі).

По-друге, твердження апелянта в цій частині не опираються на релевантну практику.

Так, в обґрунтування свої тверджень апелянт посилається на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 25.01.2021 у справі №758/10761/13-ц та постанові від 11.11.2021 у справі № 910/8482/18 (910/4866/21).

Зокрема, висновки, викладені у постанові від 25.01.2021 у справі №758/10761/13-ц, прийняті в межах аліментних правовідносин та стосуються оскарження дій начальника Монастирищенського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області.

При цьому, постанова від 25.01.2021 у справі №758/10761/13-ц взагалі не містить висновків, про які зазначає Апелянт («застосування норм про позовну давність підпорядковується загальним засадам матеріального цивільного права, які мають фундаментальний характер і є нормами прямої дії, включаючи й загальні положення щодо справедливості, добросовісності та розумності як загального стандарту поведінки учасників цивільних правовідносин.»)

Як вбачається із постанови від 25.01.2021 у справі №758/10761/13-ц, Верховним Судом досліджувалося питання правомірності/неправомірності включення державним виконавцем до доходів, з яких утримуються аліменти, вартість продажу власності (квартири), а не питання про застосування норм про позовну давність.

У постанові від 11.11.2021 у справі № 910/8482/18 (910/4866/21) висновки Верховного Суду викладені у справі про визнання недійсними результатів електронних торгів, акту державного виконавця, свідоцтва про придбання майна, витребування з чужого незаконного володіння нерухомого майна, визнання права власності, і стосуються учасників фраудаторного правочину, а позов у вказаній справі заявлено ліквідатором власника майна, який вважав, що майно протиправно відчужено і майно вибуло з власності проти волі власника. При цьому майно вибуло в порядку проведення торгів в межах виконавчого провадження.

У свою чергу, в справі, яка розглядається, предметом позову є вимоги про визнання права іпотекодержателя та звернення стягнення на предмет іпотеки, позов заявлено особою, яка вважає, що вона є іпотекодержателем спірного майна, і при цьому як уже встановлено судами спірне майно вибуло з власності ПАТ «Каравай» з його волі шляхом укладення договору купівлі-продажу.

У постанові від 22 березня 2023 року у справі № 154/3029/14-ц Велика Палата Верховного Суду наголосила, що правові висновки Верховного Суду не мають універсального характеру для всіх без винятку справ. Велика Палата Верховного Суду висловлює правові висновки у справах з огляду на встановлення судами певних фактичних обставин справи. Такі висновки не є універсальними та типовими до всіх справ і фактичних обставин, які можуть бути встановлені судами.

Враховуючи вказані обставини, колегія судів приходить до висновку, що у справі, яка розглядається, не можуть бути застосовані висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11.11.2021 у справі № 910/8482/18 (910/4866/21), оскільки вони зроблені не в подібних правовідносинах та за інших фактичних обставин.

При цьому, апеляційний суд наголошує, що висновок Верховного Суду у постанові від 11.11.2021 у справі № 910/8482/18 (910/4866/21) зводиться до того, що якщо судом встановлено причетність відповідача до фраудаторного правочину у справах за позовом про визнання такого правочину недійсним та похідними позовами, то у таких справах суд може відмовити такому відповідачу у задоволенні заяви про пропуск позивачем позовної давності. Тобто, вказане стосується відповідача, який причетний до фраудаторного правочину. У той же час, в матеріалах справи відсутні докази причетності Товариства з додатковою відповідальністю «САЛТІВСЬКИЙ ХЛІБОЗАВОД» до фраудаторного правочину.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що місцевий господарський суд, ухвалюючи оскаржуване рішення, повністю дослідив обставини, які мають значення для справи, в цілому правильно застосував норми матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого господарського суду, у зв`язку з чим підстави для скасування чи зміни вказаного рішення відсутні.

З огляду на те, що апеляційна скарга залишається без задоволення, відповідно до статті 129 ГПК України судовий збір за її подання покладається на скаржника.

Керуючись статтями 129, 270, 271, 275, 276, 281 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ТОВ ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ Ю-БЕЙС (вх. № 161Х/1) на рішення господарського суду Харківської області від 23.12.2024 у справі № 922/3109/24 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 23.12.2024 у справі № 922/3109/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.

Порядок і строки її оскарження визначені у статтях 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 10.03.2025.

Головуючий суддя М.М. Слободін

Суддя Н.В. Гребенюк

Суддя І.А. Шутенко