ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" березня 2025 р. Справа№ 911/2126/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Сітайло Л.Г.

Кравчука Г.А.

без виклику сторін,

за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Галича Євгена Андрійовича

на рішення Господарського суду міста Києва від 23.10.2024

у справі № 911/2126/24 (суддя - Спичак О.М.)

за позовом Науково-виробничого приватного підприємства "Пласт"

до Фізичної особи-підприємця Галича Євгена Андрійовича

про стягнення 71 173,79 грн.

Розглянувши справу в порядку ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст поданої заяви та рух справи

Науково-виробниче приватне підприємство "Пласт" (надалі - позивач) звернулось до Господарського суду Київської області з вимогами до Фізичної особи-підприємця Галича Євгена Андрійовича (надалі - відповідач) про стягнення 71173,79 грн.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує на те, що відповідач не у повному обсязі сплатив позивачу платежі, передбачені умовами договору оренди №50-О нежилого приміщення від 30.12.2020, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 15475,52 грн.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції у даній справі

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.10.2024 позов задоволено частково. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Галича Євгена Андрійовича на користь Науково-виробничого приватного підприємства "Пласт" суму основного боргу у розмірі 34 534 грн 35 коп, пеню у розмірі 18 467 грн 49 коп, 3% річних у розмірі 1 880 грн 09 коп, інфляційні втрати у розмірі 7 630 грн 14 коп та судовий збір у розмірі 2 659 грн 51 коп. В іншій частині позову відмовлено.

3. Надходження апеляційної скарги на розгляд Північного апеляційного господарського суду

Частково не погодившись з ухваленим рішенням, Фізична особа-підприємець Галич Євген Андрійович 16.12.2024 (засобами поштового зв`язку) звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (була зареєстрована 19.12.2024), в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у частині задоволених позовних вимог.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.01.2025 апеляційну скаргу задоволено, клопотання скаржника про поновлення строку на апеляційне оскарження; поновлено Фізичній особі-підприємцю Галичу Євгену Андрійовичу строк на апеляційне оскарження на рішення Господарського суду міста Києва від 23.10.2024 у справі № 911/2126/24; відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою; призначено до розгляду апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Галича Євгена Андрійовича на рішення Господарського суду міста Києва від 23.10.2024 у справі № 911/2126/24 у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників; зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 23.10.2024 у справі № 911/2126/24 до закінчення його перегляду в апеляційному порядку.

04.02.2025 від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу у даній справі, який було прийнято судом в порядку ст. 263 ГПК України.

4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених у ній доводів

Апелянт частково не погоджується з оскаржуваним рішенням оскільки, на його думку, рішення суду постановлене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи; недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до того, що апелянт, з урахуванням проходження військової служби в ЗСУ з грудня 2022 не був обізнаний про наявне судове провадження у даній справі відносно нього.

Окрім цього, сторона щодо суті заявлених позоних вимог зазначила, що оплата орендних платежів відбувалась у готівковій формі (на чому наполягав сам позивач), тоді як з грудня 2022 відповідач взагалі не користування спірним майном, про що було повідомлено позивача шляхом листування в месенджерах.

Також апелянт зазначив про недобросовісну поведінку позивача, оскільки усні домовленості між сторонами фактично не були дотримані сторонами.

А тому скаржник просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати з прийняттям нового - про відмову в позові.

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

У поданому відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначив, що апеляційна скарга містить загальну позицію відповідача щодо не погодження з рішенням, оскільки воно прийняте з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, але при цьому не містить жодних конкретних частин рішення чи позиції суду першої інстанції, яка, на думку відповідача, порушує норми процесуального та матеріального права.

Так, позивач зазначає, що головним та єдиним обґрунтуванням апеляційної скарги проти прийнятого рішення, є те, що відповідач не користується приміщенням з грудня 2022 р., оскільки був призваний на військову службу в Збройні сили України.

За доводами позивача, зазначене обґрунтування не можна приймати до уваги, оскільки по-перше, зазначений факт жодним чином не впливає на необхідність виконувати обов`язки за укладеними договорами оренди, а, по-друге, навіть, якщо гіпотетично прийняти факт призову на військову службу, як підставу для несплати заборгованості по укладеним договорам оренди, під питання можуть підпадати лише рахунки, виставлені 31.01.2023, відповідно, № 77 по договору оренди № 50-О та № 78 по договору оренди № 51-О, оскільки лише ці два рахунки виставлені після грудня 2022 р., натомість інші рахунки виставлені саме до грудня 2022 року.

При цьому, позивач зазначає, що в порушення умов п. 3.1.9. договорів оренди № 50-О та № 51-О, орендовані приміщення не були повернуті позивачу за актами приймання-передачі навіть станом на день підготовки цього відзиву.

Крім того, позивач зазначив, що відповідач жодним чином не повідомив позивача щодо неможливості чи відсутності потреб користування приміщеннями. Враховуючи викладене, позивач просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення Господарського суду міста Києва - залишити без змін.

6. Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини справи; обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначення відповідно до них правовідносин

Як правомірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 30.12.2020 між Науково-виробничим приватним підприємством «Пласт» (орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Галичем Євгеном Андрійовичем (орендар) укладено договір оренди №50-О нежилого приміщення, відповідно до умов якого орендодавець передає орендареві, а орендар приймає у строкове платне користування об`єкт оренди на період та на умовах, визначеними цим договором.

Об`єктом оренди є нежитлове приміщення, загальною площею 35,00 кв.м., розташоване за адресою: м. Київ, провулок Делегатський, буд. 12.

Відповідно до п. 1.5 договору оренди №50-О нежилого приміщення від 30.12.2020 строк договору оренди з 01.01.2021 до 31.12.2021.

Відповідно до п. 3.1.1. договору оренди №50-О нежитлового приміщення від 30.12.2020 орендар зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі перераховувати орендодавцю орендну плату згідно з умовами цього договору.

Пунктом 4.4 договору оренди №50-О нежитлового приміщення від 30.12.2020 передбачена індексація орендної плати, зокрема, на індекс інфляції, що не потребує укладення додаткової угоди між сторонами.

Плата за оренду приміщення нараховується з дати передачі приміщення на підставі акту приймання-передачі приміщення згідно з договором та припиняється на дату підписання між сторонами акту про повернення приміщення від орендаря до орендодавця (п. 4.6 договору оренди №50-О нежилого приміщення від 30.12.2020).

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач вказує на те, що відповідач не у повному обсязі сплатив йому платежі, передбачені умовами договору оренди №50-О нежитлового приміщення від 30.12.2020, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 15475,52 грн. Крім того, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 12153,43 грн пені, 885,00 грн 3% річних та 3109,90 грн інфляційних втрат.

Крім того, 30.12.2020 між Науково-виробничим приватним підприємством «Пласт» (орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Галичем Євгеном Андрійовичем (орендар) укладено договір оренди №51-О нежитлового приміщення, відповідно до умов якого орендодавець передає орендареві, а орендар приймає у строкове платне користування об`єкт оренди на період та на умовах, визначеними цим договором.

Об`єктом оренди є нежитлове приміщення, загальною площею 37,71 кв.м., розташоване за адресою: м. Київ, провулок Делегатський, буд. 12.

Відповідно до п. 1.5 договору оренди №51-О нежтлове приміщення від 30.12.2020 строк договору оренди з 01.01.2021 до 31.12.2021.

Відповідно до п. 3.1.1. договору оренди №51-О нежитлове приміщення від 30.12.2020 орендар зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі перераховувати орендодавцю орендну плату згідно з умовами цього договору.

Пунктом 4.4 договору оренди №51-О нежитлове приміщення від 30.12.2020 передбачена індексація орендної плати, зокрема, на індекс інфляції, що не потребує укладення додаткової угоди між сторонами.

Плата за оренду приміщення нараховується з дати передачі приміщення на підставі акту приймання-передачі приміщення згідно з договором та припиняється на дату підписання між сторонами акту про повернення приміщення від орендаря до орендодавця (п. 4.6 договору оренди №51-О нежилого приміщення від 30.12.2020).

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач вказував на те, що відповідач не у повному обсязі сплатив позивачу платежі, передбачені умовами обома договорами оренди №51-О нежилого приміщення від 30.12.2020, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 19058,83 грн. Крім того, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 14887,87 грн пені, 1083,00 грн 3% річних та 4520,24 грн інфляційних втрат.

ПОЗИЦІЯ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ

7. Мотиви, з яких виходить Північний апеляційний господарський суд, та застосовані ним положення законодавства

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Згідно з ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з ч. 1 ст. 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Відповідно до ст. 765 Цивільного кодексу України наймодавець зобов`язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму.

Судом встановлено, що за актом прийому-передачі об`єкта оренди від 01.01.2021 за договором оренди №50-О нежилого приміщення від 30.12.2020 позивач передав, а відповідач прийняв у строкове платне користування об`єкт оренди - нежитлове приміщення, загальною площею 35,00 кв.м., розташоване за адресою: м. Київ, провулок Делегатський, буд. 12.

Відповідно до п. 1.5 договору оренди №50-О нежилого приміщення від 30.12.2020 строк договору оренди з 01.01.2021 до 31.12.2021.

Договір вважається продовженим в дії на 1 рік, якщо сторони в термін 1 місяць до дати закінчення умов даного договору не заявили про намір припинення умова даного договору в кінцевий термін до дати закінчення умов укладеного договору оренди (п. 1.6 договору оренди №50-О нежилого приміщення від 30.12.2020).

Так як матеріали справи не місять доказів того, що будь-яка сторона вказаного договору оренди заявила про його припинення у строки, встановлені у п. 1.6 договору, суд дійшов висновку, що строк дії договору було продовжено та договір оренди №50-О нежилого приміщення від 30.12.2020 був чинним у спірний період.

При цьому, матеріали справи не місять доказів повернення відповідачем позивачу орендованого приміщення - нежитлове приміщення, загальною площею 35,00 кв.м., розташованого за адресою: м. Київ, провулок Делегатський, буд. 12.

Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві викладає зміст (предмет) і підставу позову. Так, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача (відповідачів), стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. Предмет повинен мати правовий характер і випливати з певних матеріально-правових відносин.

Підстава позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, що тягнуть за собою певні правові наслідки. Поряд із цим, підставу позову становлять фактична й правова підстава. Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача (відповідачів). Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога позивача. Правильне встановлення підстави позову визначає межі доказування, є гарантією прав відповідача (відповідачів) на захист проти позову.

При цьому як вбачається з матеріалів справи, предметом позову є стягнення заборгованості за договором оренди №50-О нежитлового приміщення від 30.12.2020 у розмірі 15475,52 грн., зокрема, за рахунком №1552 від 31.08.2021 на суму 888,00 грн (оренда за серпень 2021 року - 525,00 грн без ПДВ та відшкодування комунальних послуг за серпень 2021 року - 215,00 грн без ПДВ), за рахунком №1763 від 30.09.2021 на суму 903,00 грн (оренда за вересень 2021 року - 52500 грн без ПДВ та відшкодування комунальних послуг за вересень 2021 року - 227,50 грн без ПДВ), за рахунком №1966 від 28.10.2021 на суму 929,00 грн (оренда за жовтень 2021 року - 525,00 грн без ПДВ та відшкодування комунальних послуг за жовтень 2021 року - 249,17 грн без ПДВ), за рахунком №2203 від 30.11.2021 на суму 1482,58 грн (оренда за листопад 2021 року - 525,00 грн без ПДВ та відшкодування комунальних послуг за листопад 2021 року - 710,48 грн без ПДВ), за рахунком №2405 від 30.12.2021 на суму 1623,36 грн (оренда за грудень 2021 року - 612,50 грн без ПДВ та відшкодування комунальних послуг за грудень 2021 року - 740,30 грн без ПДВ), за рахунком №159 від 31.01.2022 на суму 1614,95 грн (оренда за січень 2022 року - 612,50 грн без ПДВ та відшкодування комунальних послуг за січень 2022 року - 733,29 грн без ПДВ), за рахунком №597 від 28.02.2022 на суму 1614,95 грн (оренда за лютий 2022 року - 612,50 грн без ПДВ та відшкодування комунальних послуг за лютий 2022 року - 733,29 грн без ПДВ), за рахунком №437 від 31.05.2022 на суму 884,88 грн (оренда за травень 2022 року - 612,50 грн без ПДВ та відшкодування комунальних послуг за квітень 2022 року - 124,90 грн без ПДВ), за рахунком №544 від 30.06.2022 на суму 904,61 грн (оренда за червень 2022 року - 612,50 грн без ПДВ та відшкодування комунальних послуг за червень 2022 року - 141,34 грн без ПДВ), за рахунком №666 від 31.07.2022 на суму 936,89 грн (оренда за липень 2022 року - 612,50 грн без ПДВ та відшкодування комунальних послуг за липень 2022 року - 168,24 грн без ПДВ), за рахунком №749 від 31.08.2022 на суму 834,10 грн (оренда за серпень 2022 року - 612,50 грн без ПДВ та відшкодування комунальних послуг за серпень 2022 року - 82,58 грн без ПДВ), за рахунком №873 від 30.09.2022 на суму 1054,22 грн (оренда за вересень 2022 року - 612,50 грн без ПДВ та відшкодування комунальних послуг за вересень 2022 року - 266,02 грн без ПДВ), за рахунком №959 від 31.10.2022 на суму 976,08 грн (оренда за жовтень 2022 року - 612,50 грн без ПДВ та відшкодування комунальних послуг за жовтень 2022 року - 200,90 грн без ПДВ), за рахунком №77 від 31.01.2023 на суму 828,90 грн (оренда за січень 2023 року - 735,00 грн без ПДВ та відшкодування комунальних послуг за січень 2023 року - 93,90 грн без ПДВ).

Водночас, суд апеляційної інстанції зазначає, що в розрахунку, поданому позивачем, зазначено періодом нарахування орендних платежів визначено з серпня 2021 по січень 2023. Тобто заявлено позивачем за цей період.

В цій частині суд апеляційної інстанції зазначає, що згідно з п. 3.1.17 договору оренди №50-О нежилого приміщення від 30.12.2020 орендар зобов`язаний щомісяця не пізніше 5 числа місяця, що йде за звітним, направляти орендодавцю на електронну адресу дані показників лічильників, що знаходяться у приміщенні. Компенсація вартості комунальних послуг, електроенергії здійснюється на підставі виставлених орендодавцем рахунків протягом 5 календарних днів з дати виставлення такого рахунку.

Водночас, нарахування орендної плати за січень 2023 суд апеляційної інстанції вважає неправомірним, через те, що відповідач перебуває на військовій службі в ЗСУ відповідач був позбавлений можливості користуватись спірним майном, починаючи з січня 2023. А тому нарахування орендної плати та витрат на відшкодування комунальних платежів за січень 2023 як за договором оренди № 50-О та за №51-О - є неправомірним.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про обґрунтованість нарахування орендної плати за наступними рахунками: №1553 від 31.08.2021 на суму 987,00 грн (оренда за серпень 2021 року - 565,65,00 грн без ПДВ та відшкодування комунальних послуг за серпень 2021 року - 256,85,00 грн без ПДВ), за рахунком №1764 від 30.09.2021 на суму 984,00 грн (оренда за вересень 2021 року - 565,65 грн без ПДВ та відшкодування комунальних послуг за вересень 2021 року - 254,35 грн без ПДВ), за рахунком №1967 від 28.10.2021 на суму 1013,00 грн (оренда за жовтень 2021 року - 565,65 грн без ПДВ та відшкодування комунальних послуг за жовтень 2021 року - 278,52 грн без ПДВ), за рахунком №2204 від 30.11.2021 на суму 1594,90 грн (оренда за листопад 2021 року - 565,65 грн без ПДВ та відшкодування комунальних послуг за листопад 2021 року - 763,43 грн без ПДВ), за рахунком №2406 від 30.12.2021 на суму 2201,50 грн (оренда за грудень 2021 року - 659,93 грн без ПДВ та відшкодування комунальних послуг за грудень 2021 року - 1174,65 грн без ПДВ), за рахунком №160 від 31.01.2022 на суму 2202,04 грн (оренда за січень 2022 року - 659,93 грн без ПДВ та відшкодування комунальних послуг за січень 2022 року - 1175,10 грн без ПДВ), за рахунком №598 від 28.02.2022 на суму 2202,04 грн (оренда за лютий 2022 року - 659,93 грн без ПДВ та відшкодування комунальних послуг за лютий 2022 року - 1175,10 грн без ПДВ), за рахунком №438 від 31.05.2022 на суму 1410,14 грн (оренда за травень 2022 року - 659,93 грн без ПДВ та відшкодування комунальних послуг за квітень 2022 року - 515,18 грн без ПДВ), за рахунком №547 від 30.06.2022 на суму 1158,71 грн (оренда за червень 2022 року - 659,93 грн без ПДВ та відшкодування комунальних послуг за червень 2022 року - 305,66 грн без ПДВ), за рахунком №667 від 31.07.2022 на суму 1058,36 грн (оренда за липень 2022 року - 659,93 грн без ПДВ та відшкодування комунальних послуг за липень 2022 року - 222,03 грн без ПДВ), за рахунком №750 від 31.08.2022 на суму 914,91 грн (оренда за серпень 2022 року - 659,93 грн без ПДВ та відшкодування комунальних послуг за серпень 2022 року - 102,49 грн без ПДВ), за рахунком №874 від 30.09.2022 на суму 953,40 грн (оренда за вересень 2022 року - 659,93 грн без ПДВ та відшкодування комунальних послуг за вересень 2022 року - 134,57 грн без ПДВ), за рахунком №960 від 31.10.2022 на суму 878,30 грн (оренда за жовтень 2022 року - 659,93 грн без ПДВ та відшкодування комунальних послуг за жовтень 2022 року - 71,98 грн без ПДВ). У загальному розмірі 17 558,30 грн за оренду та комунальні послуги по договору № 51-О від 30.12.2020.

Водночас, щодо нарахованих платежів за договором № 50-О обґрунтованим є стягнення орендних платежів за наступними рахунками: №1552 від 31.08.2021 на суму 888,00 грн (оренда за серпень 2021 року - 525,00 грн без ПДВ та відшкодування комунальних послуг за серпень 2021 року - 215,00 грн без ПДВ), за рахунком №1763 від 30.09.2021 на суму 903,00 грн (оренда за вересень 2021 року - 52500 грн без ПДВ та відшкодування комунальних послуг за вересень 2021 року - 227,50 грн без ПДВ), за рахунком №1966 від 28.10.2021 на суму 929,00 грн (оренда за жовтень 2021 року - 525,00 грн без ПДВ та відшкодування комунальних послуг за жовтень 2021 року - 249,17 грн без ПДВ), за рахунком №2203 від 30.11.2021 на суму 1482,58 грн (оренда за листопад 2021 року - 525,00 грн без ПДВ та відшкодування комунальних послуг за листопад 2021 року - 710,48 грн без ПДВ), за рахунком №2405 від 30.12.2021 на суму 1623,36 грн (оренда за грудень 2021 року - 612,50 грн без ПДВ та відшкодування комунальних послуг за грудень 2021 року - 740,30 грн без ПДВ), за рахунком №159 від 31.01.2022 на суму 1614,95 грн (оренда за січень 2022 року - 612,50 грн без ПДВ та відшкодування комунальних послуг за січень 2022 року - 733,29 грн без ПДВ), за рахунком №597 від 28.02.2022 на суму 1614,95 грн (оренда за лютий 2022 року - 612,50 грн без ПДВ та відшкодування комунальних послуг за лютий 2022 року - 733,29 грн без ПДВ), за рахунком №437 від 31.05.2022 на суму 884,88 грн (оренда за травень 2022 року - 612,50 грн без ПДВ та відшкодування комунальних послуг за квітень 2022 року - 124,90 грн без ПДВ), за рахунком №544 від 30.06.2022 на суму 904,61 грн (оренда за червень 2022 року - 612,50 грн без ПДВ та відшкодування комунальних послуг за червень 2022 року - 141,34 грн без ПДВ), за рахунком №666 від 31.07.2022 на суму 936,89 грн (оренда за липень 2022 року - 612,50 грн без ПДВ та відшкодування комунальних послуг за липень 2022 року - 168,24 грн без ПДВ), за рахунком №749 від 31.08.2022 на суму 834,10 грн (оренда за серпень 2022 року - 612,50 грн без ПДВ та відшкодування комунальних послуг за серпень 2022 року - 82,58 грн без ПДВ), за рахунком №873 від 30.09.2022 на суму 1054,22 грн (оренда за вересень 2022 року - 612,50 грн без ПДВ та відшкодування комунальних послуг за вересень 2022 року - 266,02 грн без ПДВ), за рахунком №959 від 31.10.2022 на суму 976,08 грн (оренда за жовтень 2022 року - 612,50 грн без ПДВ та відшкодування комунальних послуг за жовтень 2022 року - 200,90 грн без ПДВ). На загальну суму 14 646,62 грн.

Таким чином, суд апеляційної інстанції відмовляє в частині стягнення орендної плати та комунальних платежів на суму 1500,53 грн за договором № 51-О від 30.12.2020 та на суму 828,90 грн за договором № 50-О від 30.12.2020.

Відповідно до п. 6.3 договору оренди №50-О нежилого приміщення від 30.12.2020 та договору оренди №51-О нежилого приміщення від 30.12.2020 у випадку порушення строків сплати орендної плати орендар сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення та на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України 3% річних від несвоєчасно сплаченої суми.

Так, перевіривши здійснений позивачем розрахунок річних та інфляційних втрат, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У частині другій статті 625 ЦК України зазначено, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

Водночас, суд апеляційної інстанції враховує висновки Великої Палати, викладені у постанові від 19 червня 2019 року у справі № 703/2718/16-ц, в якій зазначено наступне. За змістом статей 524, 533 - 535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок річних та інфляційних втрат, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що з урахуванням необґрунтованості стягнення оренди та витрат за комунальні платежі за обома договором є стягнення 968,09 грн річних за обома договорами та 7 531, 20 грн інфляційних втрат за обома договором з урахуванням висновку суду апеляційної інстанції про необґрунтованість стягнення оренди та комунальних платежів за січень 2023 року.

Щодо нарахованої пені, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Як визначено у ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафними санкціями у ГК України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання (ч. 1 ст. 230 ГК України).

Згідно з статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до усталеної практики Верховного Суду право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки судом поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення.

Схоже правило міститься в частині третій статті 551 ЦК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Отже, за змістом наведених норм суд має право зменшити розмір санкцій зокрема з таких підстав, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора; якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин. Такий перелік не є вичерпним, оскільки частина третя статті 551 ЦК України визначає, що суд має таке право і за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми неустойки, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

Таким чином, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин (частина третя статті 551 ЦК України) господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки. Реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтею 551 ЦК України, статтею 233 ГК України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обстави справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав. (Аналогічна правова позиція зазначена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.10.2024 у справі № 911/952/22, яка на підставі ч. 4 ст. 236 ГПК України враховується судом апеляційної інстанції).

З урахуванням тих обставин, що відповідачем належними та допустимим доказами доведено перебування останнього на службі Збройних сил України, враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів понесення позивачем збитків, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність зменшення пені, нарахованої позивачем за прострочення платежу за орендну плату по обом договором до 1 гривні.

А томі рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню з прийняттям нового про задоволення позовних вимог про стягнення 1 гривні пені.

Таким чином, суд апеляційної інстанції зазначає, що з урахуванням поведінки сторін, а також відсутністю доказів в розумінні ст. 74, 76-79, 80, 86, 269 ГПК України заподіяння збитків позивачу, застосовуючи положення статей, якими передбачена можливість зменшення розміру штрафних санкцій, суд апеляційної інстанції (частково враховуючи доводи скаржника, заперечення відповідача), оцінивши за внутрішнім переконанням встановлені обставини та подані докази у сукупності, визначив, що такі обставини є достатніми для відмови у задоволенні до стягнення позивачем штрафних санкції. Тоді як рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає частковому скасуванню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 277 ГПК України з урахуванням нового рішення про часткове задоволення позову.

Таким чином, суд апеляційної інстанції зазначає про нез`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, що є підставою для скасування судового рішення частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині про задоволення позову на підставі ст. 277 ГПК України.

8. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Таким чином, на підставі ст. 2, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 277 ГПК України - суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги та ухвалення нового рішення в оскаржуваній частині - про часткове задоволення позову.

9. Судові витрати

Згідно з положеннями ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням того, що відповідач був звільнений від сплати судового збору, останній (оскаржуючи рішення суду в частині стягнення 62 512,07 грн) не сплачував судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції. Тому судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції підлягає стягненню з позивача (пропорційно незадоволеним вимогам у розмірі 21 806,86 грн) в сумі 1 584,44 грн в Державний бюджет України.

Керуючись ст. 2, 129, 269, 270, ст. 275-277, ст. 281 - 283 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Галича Євгена Андрійовича на рішення Господарського суду міста Києва від 23.10.2024 у справі № 911/2126/24 - задовольнити частково.

2. Скасувати пункт 2 резолютивної частини рішення Господарського суду міста Києва від 23.10.2024 у справі № 911/2126/24, виклавши його в наступній редакції:

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Галича Євгена Андрійовича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний код: НОМЕР_1 ) на користь Науково-виробничого приватного підприємства «Пласт» (04107, м. Київ, вул. Тропініна, буд. 1; ідентифікаційний код: 14347180) суму основного боргу у розмірі 32 204 (тридцять дві тисячі двісті чотири) грн 92 коп., пеню у розмірі 1 (однієї) грн, 3% річних у розмірі 968 (девятсот шістдесят вісім) грн 09 коп., інфляційні втрати у розмірі 7 531 (сім тисяч п`ятсот тридцять одну) грн 20 коп.

3. В решті рішення Господарського суду міста Києва від 23.10.2024 у справі № 911/2126/24 - залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

4. Судовий збір за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції покласти на сторони пропорційно задоволеним вимогам, з урахуванням звільнення відповідача від сплати судового збору.

Стягнути з Науково-виробничого приватного підприємства «Пласт» (04107, м. Київ, вул. Тропініна, буд. 1; ідентифікаційний код: 14347180) в Державний бюджет України 1 584,44 (одну тисячу п`ятсот вісмдесіт чотири) грн. 44 коп судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

5. Видачу наказів доручити суду першої інстанції.

6. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді Л.Г. Сітайло

Г.А. Кравчук