ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" лютого 2025 р. Справа №907/1053/23

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Желік М.Б.

суддів Зварич О.В.

Панова І.Ю.

за участю секретаря судового засідання Олех М.В.

розглянувши апеляційну скаргу Закарпатської обласної прокуратури від 03.06.2024 №15-893-23 (вх. № 01-05/1622/24 від 06.06.2024)

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 09.05.2024 (суддя Лучко Р.М, повний текст рішення складено 13.05.2024, м. Ужгород)

у справі №907/1053/23

за позовом Керівника Ужгородської окружної прокуратури, м. Ужгород в інтересах держави

в особі позивача Тур`є-Реметівської сільської ради Ужгородського району, с. Тур`ї Ремети Ужгородського району Закарпатської області

до відповідача 1 Товариства з обмеженою відповідальністю Екоклуб Сільверленд, с. Маюрки Ужгородського району Закарпатської області

до відповідача 2 Ужгородської районної державної адміністрації, м. Ужгород

про визнання незаконним та скасування розпорядження, визнання недійсним договору оренди, скасування державної реєстрації права оренди та зобов`язання повернути земельні ділянки

за участю представників сторін

прокурор Винницька Л.М. (в залі суду)

від позивача: не з`явилися;

від відповідача 1:не з`явилися;

від відповідача 2 не з`явилися.

Учасникам процесу роз`яснено права та обов`язки, передбачені ст.ст. 35, 42, 46 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст.222 Господарського процесуального кодексу України фіксування судового засідання здійснюється технічними засобами.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 09.05.2024 у справі №907/1053/23 в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із винесеним рішенням Закарпатська обласна прокуратура звернулася до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд прийняти апеляційну скаргу до провадження; скасувати рішення Господарського суду Закарпатської області від 09.05.2024 у справі №907/1053/23 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги прокурора задоволити повністю. Судові витрати по справі за подання апеляційної скарги покласти на відповідача; про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомити Закарпатську обласну прокуратуру, Львівську обласну прокуратуру та сторін у справі; розгляд справи проводити за участю представника прокуратури.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Західного апеляційного господарського суду від 06.06.2024 апеляційну скаргу у справі №907/1053/23 передано на розгляд колегії суддів: головуючий суддя Малех І.Б., судді Зварич О.В., Панова І.Ю.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 10.06.2024 (суддя-доповідач Малех І.Б.) апеляційну скаргу Закарпатської обласної прокуратури від 03.06.2024 №15-893-23 (вх. № 01-05/1622/24 від 06.06.2024) на рішення Господарського суду Закарпатської області від 09.05.2024 у справі №907/1053/23 залишено без руху з підстав наведених у ній.

19.06.2024 в канцелярію суду через систему електронний суд від скаржника надійшов лист від 14.06.2024 №15-893-23 до якого долучено платіжну інструкцію №673 від 11.06.2024 про сплату судового збору в розмірі 16 104,00 грн.

21.06.2024 ухвалою Західного апеляційного господарського суду відкрито апеляційне провадження; витребувано матеріали справи з Господарського суду Закарпатської області; встановлено учасникам справи строк на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 03.07.2024 розгляд апеляційної скарги призначено на 24.07.2024.

24.07.2024 ухвалою Західного апеляційного господарського суду розгляд апеляційної скарги відкладено на 04.09.2024 з підстав, що зазначені у ній.

Судове засідання 04.09.2024 у справі № 907/1053/23 не відбулося у зв`язку з перебуванням у відрядженні головуючої судді Малех І.Б., а членів колегії суддів Зварич О.В. та Панова І.Ю. у відпустці. 16.09.2024 ухвалою Західного апеляційного господарського суду розгляд апеляційної скарги призначено на 23.10.2024.

23.10.2024 та 13.11.2024 ухвалами Західного апеляційного господарського суду розгляд апеляційної скарги відкладався з підстав зазначених у них.

21.11.2024 розпорядженням керівника апарату суду у зв`язку з закінченням повноважень судді Малех І.Б. призначено повторний автоматизований розподіл судової справи за результатами якого, визначено склад колегії суддів Желік М.Б., - головуючий суддя, судді Зварич О.В., Панова І.Ю.

11.12.2024 ухвалою Західного апеляційного господарського суду розгляд апеляційної скарги враховуючи неявку позивача та відповідачів, зважаючи на відсутність в матеріалах справи доказів надсилання ухвали суду відповідачу 1 відкладено на 22.01.2025.

22.01.2025 ухвалою Західного апеляційного господарського суду розгляд апеляційної скарги відкладено на 26.02.2025.

В судове засідання 26.02.2025 прокурор участь у судовому засіданні забезпечив, надав пояснення щодо вимог апеляційної скарги та просив задоволити їх у повному обсязі. Сторони участі уповноважених представників не забезпечили, причин неявки суду не повідомили, хоча були належним чином повідомленими про час та місце розгляду апеляційної скарги, про що свідчать докази, які містяться в матеріалах даної справи.

За приписами пункту 2 частини першої та пункту 3 частини другої статті 42 ГПК України учасники справи мають право, зокрема, брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом. Статтею 43 ГПК України встановлений обов`язок добросовісного користування учасниками судового процесу процесуальними правами.

Сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами (рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі Пономарьов проти України).

Вжиття заходів для ефективного розгляду та вирішення судового спору є обов`язком не тільки для держави, але й для осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Враховуючи те, що явка представників сторін в судове засідання не визнавалась судом обов`язковою, учасники були належним чином та завчасно повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, достатність матеріалів справи для їх розгляду по суті, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін за наявними матеріалами.

Колегія суддів акцентуючи увагу щодо повідомлення відповідача 1 Товариства з обмеженою відповідальністю Екоклуб Сільверленд про розгляд справи в суді апеляційної інстанції зазначає наступне.

Ухвали Західного апеляційного господарського суду від 11.12.2024 та 22.01.2025 надсилалися відповідачу 1 за фактичним місцезнаходженням 88015, м.Ужгород, вул.Генерала Свободи, 7/41 та за адресою реєстрації, яка зазначена у відомостях Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 98230, с. Маюрки Перечинського району Закарпатської області, буд. 57, однак були повернуті без вручення товариству із зазначенням причин невручення за закінченням терміну зберігання, що підтверджується довідками поштового оператора про причини повернення/досилання.

З огляду на зазначене, а також зважаючи на відсутність клопотань про відкладення розгляду справи з огляду на неможливість забезпечення участі уповноваженого представника колегія суддів виснує про те, що відповідач 1 у справі вважається належним чином повідомленим про розгляд даної справи в суді та мав достатньо часу і можливості надати свої пояснення з приводу предмета спору, та докази, які мають значення для розгляду справи по суті, однак наданим правом не скористався.

Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, взявши до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, враховуючи наведені прокурором доводи, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, а оскаржене рішення скасуванню, з огляду на наступне.

1. Розгляд справи в суді першої інстанції. Короткий зміст вимог та рішення суду першої інстанції.

Керівник Ужгородської окружної прокуратури, діючи в інтересах держави в особі Тур`є-Реметівської сільської ради Ужгородського району звернувся до господарського суду Закарпатської області з позовною заявою до відповідачів: Товариства з обмеженою відповідальністю Екоклуб Сільверленд та Ужгородської районної державної адміністрації, у якій просив суд:

- визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Перечинської районної державної адміністрації від 01.08.2018 № 236 Про передачу нерозподілених (невитребуваних) земельних часток (паїв) в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю Екоклуб Сільверленд для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за межами населеного пункту на території Порошківської сільської ради Перечинського району Закарпатської області;

- визнати недійсним договір оренди невитребуваних (нерозподілених) земельних часток (паїв) від 02.08.2018, укладений між Перечинською районною державною адміністрацією та Товариством з обмеженою відповідальністю Екоклуб Сільверленд;

- скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права оренди Товариства з обмеженою відповідальністю Екоклуб Сільверленд на земельну ділянку площею 17,95 га;

- зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю Екоклуб Сільверленд повернути земельні ділянки невитребуваних (нерозподілених) паїв орієнтовною загальною площею 17,95 га ріллі, вартістю 493 990,82 грн, яка розміщена в контурах 264, 265, 375, 258, 259, 255, 252, 316, 252, 267, 246, 263, 265а, 339, 270, розташованих за межами населеного пункту на території колишньої Порошківської сільської ради Перечинського району у комунальну власність об`єднаної територіальної громади в особі Тур`є-Реметівської сільської ради Ужгородського району.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог господарський суд виснував наступне:

- виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття інтерес держави. При зверненні з даним позовом до суду прокурором визначено суб`єктний склад позивача у спірних правовідносинах Тур`є-Реметівську сільську раду Ужгородського району, як власника спірних земельних ділянок відповідно до п. 21 Перехідних положень Земельного кодексу України.

- спірні земельні ділянки є невитребуваними (нерозподіленими) земельними частками (паями), знаходяться в контурах 264, 265, 375, 258, 259, 255, 252, 316, 252, 267, 246, 263, 265а, 339, 270, площею 17,95 га за межами населеного пункту на території Порошківської сільської ради Перечинського району Закарпатської області та відповідно до Схеми поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) в КСГП Порошківське відносяться до земель розпаювання.

- oзначені обставини не дають суду підстав вважати такі ділянки землями припиненого колективного сільськогосподарського підприємства, що, в свою чергу, виключає можливість застосування в спірних правовідносинах положень п. 21 Перехідних положень ЗК України.

- положення ст. 13 Закону України Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) в редакції на час розгляду справи в суді (викладеній у вже згадуваному Законі №2498-VIII невитребуваною є земельна частка (пай), на яку не отримано документа, що посвідчує право на неї, або земельна частка (пай), право на яку посвідчено відповідно до законодавства, але яка не була виділена в натурі (на місцевості) ч. 2 ст. 13. Відтак, статус невитребуваних нерозподілені земельні ділянки набувають вже після проведення зборів стосовно розподілу земельних ділянок

- нерозподілені частки (паї) не є землями державної чи комунальної власності, а лише перебувають у розпорядженні відповідних адміністрацій до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку.

- Тур`є-Реметівська сільська рада Ужгородського району не є власником спірних у даній справі земельних часток (паїв) площею 17,95 га, що знаходяться в контурах 264, 265, 375, 258, 259, 255, 252, 316, 252, 267, 246, 263, 265а, 339, 270, за межами населеного пункту на території Порошківської сільської ради Перечинського району Закарпатської області, а відтак, слід дійти висновку, що прокурором не доведено порушення прав та охоронюваних законом інтересів органу місцевого самоврядування прийняттям головою Перечинської районної державної адміністрації оскаржуваного розпорядження від 01.08.2018 № 236 та підписанням між відповідачем 1 та правопопередником відповідача 2 оспорюваного договору оренди невитребуваних (нерозподілених) земельних часток (паїв) від 02.08.2018, та не обґрунтовано яким чином задоволення його позовних вимог поновить його неіснуюче право власності або припинить дії, які порушують це право.

- відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

- порушений інтерес органу місцевого самоврядування щодо недоотримання орендної плати у спірних правовідносинах може мати місце у вигляді неотримання (недоотримання) орендної плати, захист якого може бути здійснений шляхом подання позову про стягнення заборгованості з орендної плати/розірвання договору оренди або внесення змін до нього в частині визначення розміру орендної плати, що відповідає встановленим в п.п. 5-7 ч. 2 ст. 16 ЦК України способам захисту та такі способи судового захисту будуть ефективними у спірних правовідносинах з наведених прокурором додаткових обґрунтувань порушення прав позивача.

- предмет оспорюваних розпорядження та договору земельна частка (пай) не є земельною ділянкою в розумінні ст. 79-1 ЗК України відповідно до діючого на час прийняття розпорядження та укладення договору законодавства та виступає правом на умовну земельну частку в гектарах з відповідною грошовою оцінкою без виділення у загальному масиві земель.

2. Узагальнені доводи апелянта, заперечення відповідача.

Не погоджуючись із рішенням господарського суду Закарпатської області заступник керівника обласної прокуратури подаючи апеляційну скаргу зазначив, що таке постановлене з неправильним застосуванням норм процесуального права, при невідповідності висновків викладених у ньому встановленим обставинам справи, на підтвердження чого зазначив наступне:

- діючи саме в правовому полі положень ст. 13 Закону України Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) саме на позивача ( а не на будь який інших орган) покладено обов`язок здійснювати розпорядження спірними земельними ділянками, а оскаржувані у даній справі акт Перечинської РДА від 01.08.2018 №236 та договорі оренди у силу їх протиправності, позбавляють позивача законного права здійснити розпорядження такими земельними ділянками.

- у разі, якщо до 01.01.2025 власник не витребуваної земельної части (паю) або його спадкоємець не оформить право власності на земельну ділянку, то він вважається таким, що відмовився від одержання земельної ділянки. Така не витребувана земельна частка (пай) після формування її у земельну ділянку за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради (у разі необхідності її формування) за заявою відповідної ради на підставі рішення суду передається у комунальну власність територіальної громади, на території якої вона розташована, у порядку визнання майна безхазяйним.

- за таких обставин, навіть не будучи на даний час власником спірних земель, сільська рада має право оскаржувати законність вибуття їх у довгострокове користування на підставі незаконного розпорядження районної державної адміністрації (подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 20.12.2022 у справі №924/250/19).

- порушення інтересів держави у даному випадку полягає у недотримані встановленим чинним земельним законодавством України умовам розпорядження та передачі земельних ділянко в оренду. Адже об`єктом цивільних прав та обов`язків можуть бути лише сформовані земельні ділянки. У зв`язку з тим, що земельні ділянки сформовані у разі порушення орендарем умов договору, у тому числі щодо використання земельної ділянки відповідно до вимог земельного і екологічного законодавства, державних та місцевих стандартів, норм і правил щодо використання землі, орендодавець втрачає можливість здійснити захист своїх прав.

- відсутність нормативно-грошової оцінки землі унеможливлює визначити правильний та справедливий розмір плати за користування земельною ділянкою, що підриває економічні основи держави, неправомірно позбавляє останню законного, своєчасного та найбільш повного джерела доходу.

- невжиття заходів щодо формування земельних ділянок, унеможливлює точно визначити площу обробітку землі, що може призвести до порушень під час розрахунку суми орендної плати.

- відсутність чітких меж земельних ділянок на місцевості створює ризик обробітку суміжних земельних ділянко з тими, що передані в оренду.

- звертаючись з позовною заявою до суду у цій справі, прокурор обґрунтував наявність інтересів держави, які полягають в порушенні законодавства при розпорядженні не витребуваними (нерозподіленими) земельними ділянками, що без передбаченої законодавством України процедур перейшли у незаконне користування.

- відсутність повноважень Перечинської РДА щодо розпорядження нерозподіленими (не витребуваними) земельними ділянками випливає із змісту ст. 13 ЗУ Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних часток (паїв), оскільки такі за визначенням мають бути сформованими. І лише після 01.01.2019 набули чинності зміни до вказаної норми, яка передбачає розпорядження додатково ще і земельними частками (паями) Відтак, розпорядження у 2018 році спірними земельними ділянками у 2018 році відбулося не уповноваженими органами без складення проекту відведення земельної ділянки, її формування, присвоєння кадастрового номера, розроблення нормативно-грошової оцінки та визначення істотних умов договору оренди.

- вказане також підтверджується актом перевірки ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області від 06.03.2020 №169/0056АП/02/01-20.

- судом не взято до уваги доводи позивача про те, що при укладенні договору оренди землі допущено порушення вимог земельного законодавства, зокрема, що до визначення економічно обґрунтованого розміру орендної плати заземлю. За відсутності витягу з технічної документації з нормативно грошової оцінки земель необґрунтованими є будь-які розрахунки зроблені за його відсутності (зокрема на підставі базової вартості одного квадратного метра землі із застосуванням відповідних коефіцієнтів).

Відповідач 1, 2 та позивач не скористалися своїм правом щодо надання заперечень на апеляційну скаргу.

3. Фактичні обставини справи, правильно встановлені судом першої інстанції за результатами оцінки доказів.

25.07.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю Екоклуб Сільверленд звернулося до Перечинської районної державної адміністрації з заявою №1 від 25.07.2018, в якій просило розглянути питання стосовно передачі в оренду невитребуваних земельних часток (паїв), площею 17,95 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Порошківської сільської ради за межами населених пунктів терміном на 49 років до моменту оформлення їх власниками (спадкоємцями) прав на земельні ділянки.

До означеної заяви ТОВ Екоклуб Сільверленд було долучено лист №02-26/54 від 25.07.2018 Порошківської сільської ради Перечинського району Закарпатської області, за змістом якого орган місцевого самоврядування не заперечує проти надання відповідачу 1 в оренду невитребуваних земельних часток (паїв), площею 17,95 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та графічні матеріали викопіювання з плану землекористування, кадастрові плани земельних ділянок №1 (контур 270, площею 1,5 га), №10 (контур 339, площею 0,75 га), №9 (контури 263, 265а, площею 2,0 га), №2 (контур 246, площею 0,4 га), №3 (контур 267, площею 0,55 га), №5 (контур 316, площею 0,25 га), №4 (контур 252, площею 2,0 га), №6 (контур 252, площею 2,5 га), №7 (контур 255, площею 1,0 га), №8 (контури 258, 259, площею 2,0 га), №11 (контури 264, 265, 375, площею 5,0 га).

Згідно з листом Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області від 30.07.2018 за №4-7-0.24-71/109-18 підтверджується розташування означених земельних ділянок в контурах 264, 265, 375, 258, 259, 255, 252, 316, 252, 267, 246, 263, 265а, 339, 270, площею 17,95 га за межами населеного пункту на території Порошківської сільської ради Перечинського району Закарпатської області, які відповідно до Схеми поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) в КСГП Порошківське відносяться до земель розпаювання та відповідно до форми 6-зем станом на 01.01.2016 є невитребуваними (нерозподіленими) паями.

Розпорядженням голови Перечинської районної державної адміністрації від 01.08.2018 за № 236 Про передачу нерозподілених (невитребуваних) земельних часток (паїв) в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю Екоклуб Сільверленд для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за медами населеного пункту на території Порошківської сільської ради Перечинського району Закарпатської області» надано в оренду ТОВ Екоклуб Сільверленд нерозподілені (невитребувані) земельні частки (паї) єдиним масивом загальною площею 17,95 га зі складу земель сільськогосподарського призначення на строк до моменту державної реєстрації земельних ділянок власниками сертифікатів на земельні частки (паї), але не більше як на 49 років для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в контурах 264, 265, 375, 258, 259, 255, 252, 316, 252, 267, 246, 263, 265а, 339, 270 за межами населеного пункту на території Порошківської сільської ради Перечинського району Закарпатської області (п. 1 розпорядження від 01.08.2018 за №236).

Пунктом 2 означеного розпорядження встановлено річний розмір орендної плати за 1,0 га нерозподілених (невитребуваних) земельних часток (паїв) на зазначений термін в розмірі 1% від визначеної відповідно до законодавства середньої вартості одного гектара ріллі по Закарпатській області.

02.02.2018 на підставі розпорядження від 01.08.2018 № 236 між Перечинською районною державною адміністрацією, як oрендодавцем та товариством з обмеженою відповідальністю Екоклуб Сільверленд, як oрендарем укладено договір оренди невитребуваних (нерозподілених) земельних часток (паїв) за змістом якого oрендодавець передає, а oрендар приймає в оренду невитребувані (нерозподілені) земельні частки (паї), площею 17,95 га, вартістю 493 990,82 грн, які розміщені в контурах 264, 265, 375, 258, 259, 255, 252, 316, 252, 267, 246, 263, 265а, 339, 270 за межами населеного пункту на території Порошківської сільської ради Перечинського району Закарпатської області, виділених в натурі окремими масивами (п.п. 1.1. Договору).

Відповідно до п. 1.3. договору об`єкт оренди передається в оренду для сільськогосподарських потреб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та становить 1% від середньої вартості одного гектара ріллі v Закарпатській області за один гектар об`єкту оренди на рік на період до 31 грудня 2023 року. 3 01.01.2024 сторони домовилися про перегляд розміру орендної плати (п.п. 2.1., 2.2. Договору).

Згідно з п. 2.5. договору орендна плата за землю, визначена у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками до місцевого бюджету за місцезнаходженням об`єкта оренди за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісячно протягом п`яти календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Відповідно до п. 6.3. договору його невід`ємними частинами є акт прийому-передачі об`єкта оренди та кадастровий план із зазначенням чітких промірів і площі.

Термін дії договору його сторонами визначено в п. 3.1. договору, за змістом якого Договір укладено терміном на 49 (сорок дев`ять) років, від дати проведення його реєстрації, або до моменту отримання власниками паїв документів, що підтверджують права власності на земельну ділянку

Згідно з п. 3.3. договору він припиняє чинність до закінчення строку вказаного у п. 3.1. у випадку, зокрема, витребування усіх невитребуваних (нерозподілених) земельних часток (паїв), які входять до об`єкту оренди.

У разі виділення земельної ділянки на основі земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) вказана земельна частка (пай) виключаються з об`єкту оренди про що сторонами складається додаткова угода.

Відповідно до акту прийому-передачі об`єкта оренди за договором від 02.08.2018 орендодавцем передано, а орендарем прийнято в оренду земельні частки (паї) розташовані в натурі окремими масивами в контурах 264, 265, 375, 258, 259, 255, 252, 316, 252, 267, 246, 263, 265а, 339, 270 за межами населеного пункту на території Порошківської сільської ради Перечинського району Закарпатської області.

Право оренди ТОВ Екоклуб Сільверленд невитребуваних (нерозподілених) земельних часток (паїв), площею 17,95 га, вартістю 493 990,82 грн, які розміщені в контурах 264, 265, 375, 258, 259, 255, 252, 316, 252, 267, 246, 263, 265а, 339, 270 за межами населеного пункту на території Порошківської сільської ради Перечинського району Закарпатської області, виділених в натурі окремими масивами зареєстровано державним реєстратором Перечинської РДА 02.08.2018 (індексний номер про державну реєстрацію 42423808 від 07.08.2018).

Розпорядженням Закарпатської обласної державної адміністрації від 15.03.2021 за №189 затверджено передавальний акт Перечинської районної державної адміністрації Закарпатської області до правонаступника Ужгородської районної державної адміністрації.

В період з 25.02.2020 по 06.03.2020 Головним управлінням Держгеокадастру у Закарпатській області проведено плановий захід державного нагляду (контролю) щодо дотримання ТОВ Екоклуб Сільверленд вимог законодавства у сфері використання та охорони земель, за результатами якого 06.03.2020 складено акт за № 16910056АП/02/01/-20, за змістом якого зазначено, що договір оренди невитребуваних (нерозподілених) земельних часток (паїв) від 02.08.2018 укладено з порушенням ст.ст. 79-1 125, 210, п. а) ч. 1 ст. 211 ЗК України, ст. 15 Закону України Про оренду землі, п. 2 ст. 20 Закону України Про державний земельний кадастр у зв`язку з відсутністю інформації про присвоєння кадастрових номерів земельним ділянкам, які передані в оренду ТОВ Екоклуб Сільверленд та через невнесення до Державного земельного кадастру відомостей про права користування земельними ділянками.

Означений Акт перевірки та наданий відповідно до нього припис про усунення порушень від 06.03.2020 за №169/0048ПР/03/011-20 відповідно до листа від 27.01.2023 № 10-7-0.162-379/2-23 надіслано Головним управлінням Держгеокадастру у Закарпатській області на адресу Ужгородської окружної прокуратури.

Крім того, відповідно до листа від 14.07.2023 за №10-7-0.4-2645/2-23 Головним управлінням Держгеокадастру у Закарпатській області на запит прокурора від 11.07.2023 №07.53-104-5468 вих-23 надано інформацію про вартість 1,0 га ріллі по Закарпатській області станом на 01.01.2023 27 268,00 грн.

З метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді Ужгородською окружною прокуратурою надіслано Тур`є-Реметівській сільській раді Ужгородського району лист від 24.03.2023 за №07.53-107-2232 вих-23 про вжиття означеним органом місцевого самоврядування, як правонаступником Порошківської сільської ради в спірних правовідносинах (розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.06.2020 №712-р), заходів по усуненню порушень вимог земельного законодавства.

У відповідь на означений лист органом місцевого самоврядування надіслано на адресу ТОВ Екоклуб Сільверленд лист від 28.04.2023 №224/03-10 з пропозицією привести договір від 02.08.2018 у відповідність до вимог законодавства та з інформацією про наявність у Товариства податкового боргу в розмірі 3914,92 грн, про що Тур`є-Реметівською сільською радою листом від 01.05.2023 №03-07/900 також поінформовано прокурора.

У зв`язку з невжиттям органом місцевого самоврядування дій щодо визнання недійсними розпорядження голови Перечинської районної державної адміністрації від 01.08.2018 за № 236, договору оренди від 02.08.2018, скасування державної реєстрації права оренди ТОВ Екоклуб Сільверленд та повернення невитребуваних (нерозподілених) земельних часток (паїв), площею 17,95 га, які розміщені в контурах 264, 265, 375, 258, 259, 255, 252, 316, 252, 267, 246, 263, 265а, 339, 270 за межами населеного пункту на території Порошківської сільської ради Перечинського району Закарпатської області в комунальну власність Тур`є-Реметівської сільської ради прокурором в порядку абз. 3 ч. 4 ст. 23 Закону України Про прокуратуру надіслано сільській раді повідомлення від 07.11.2023 за №07.53-107-8767 вих-23 та, в подальшому, подано в особі Тур`є-Реметівської сільської ради даний позов до суду.

4. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції.

Щодо позовних вимог про визнання незаконним та скасування розпорядження № 236 від 01.08.2018.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За нормами статті 17 Земельного кодексу України, статті 21 Закону України Про місцеві державні адміністрації місцева державна адміністрація наділена повноваженнями, серед іншого, на розпорядження землями державної власності відповідно до закону та вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Положеннями пункту 10 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України передбачено, що до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно з частиною першою статті 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Водночас статтею 152 Земельного кодексу України серед способів захисту прав суб`єктів земельних правовідносин на землю передбачено визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

За змістом наведених норм, підставою для визнання такого акта недійсним є прийняття його з порушенням чинного законодавства або визначеній законом компетенції цього органу та порушення у зв`язку з цим прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

При цьому, завданням господарського судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільно-правові засоби такого захисту.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.01.2022 в справі №910/10784/16 виснувала, що спосіб захисту порушеного права повинен бути таким, що найефективніше захищає або відновляє порушене право позивача, тобто повинен бути належним. Належний спосіб захисту повинен гарантувати особі повне відновлення порушеного права та/або можливість отримання нею відповідного відшкодування (п. 8.54 постанови).

Колегія суддів додатково звертає увагу на усталену практику Верховного Суду, за якої обрання позивачем неналежного або неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові незалежно від інших встановлених судом обставин (див. численні постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (пункт 6.21), від 02.02.2021 у справі № 925/642/19 (пункт 54), Великої Палати Верховного Суду від 06.04.2021 у справі № 910/10011/19 (пункт 99), від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (пункт 76), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 155)).

З огляду на зазначене виснує, що у задоволенні позову прокурора у цій частині слід відмовити з огляду на обрання останнім неефективного способу захисту, оскільки саме по собі скасування (визнання недійсним) розпорядження не призведе до поновлення порушених прав Тур`є-Реметівської сільської ради. Однак, вказане не вплинуло на ухвалення судом першої інстанції законного та обґрунтованого рішення по суті спору, з огляду на що колегія суддів не вбачає підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції в частині визнання незаконним та скасування розпорядження № 236 від 01.08.2018.

Схожа правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19.02.2025 по справі №917/781/20.

Щодо позовних вимог про визнання недійсним договору оренди; скасування державної реєстрації права оренди та зобов`язання повернути земельні ділянки.

Частина перша статті 203 Цивільного кодексу України визначає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно з частиною першою статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) в момент його вчинення вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Складовою реформування земельних відносин, яке триває в Україні, є роздержавлення земель, тобто передача останніх із державної та комунальної власності у приватну власність. Землі сільськогосподарського призначення можуть передаватися з державної у приватну власність різними способами, які залежать від організаційно-правової форми сільськогосподарських підприємств, які виступають землекористувачами; відносини щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій регламентовано, зокрема, статтею 25 Земельного кодексу України. Відповідно до частини першої цієї статті при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров`я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю). Рішення про приватизацію земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій приймають органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень за клопотанням працівників цих підприємств, установ та організацій. Землі у приватну власність особам, зазначеним у частині першій цієї статті, передаються безоплатно (частини друга та третя статті 25 Земельного кодексу України).

У свою чергу, частинами третьою-п`ятою статті 118 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни - працівники державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, а також пенсіонери з їх числа, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельних ділянок, які перебувають у постійному користуванні цих підприємств, установ та організацій, звертаються з клопотанням про приватизацію цих земель до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Відповідний орган місцевого самоврядування або орган виконавчої влади в місячний термін розглядає клопотання і надає дозвіл підприємствам, установам та організаціям на розробку проекту приватизації земель. Передача земельних ділянок у власність працівникам державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, а також пенсіонерам з їх числа, провадиться після затвердження проекту приватизації земель у порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно з частиною четвертою статті 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною 8 цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Члени колективних сільськогосподарських підприємств, кооперативів та акціонерних товариств, а також пенсіонери з їх числа, які на час набрання чинності ним Кодексом не приватизували земельні ділянки шляхом оформлення права на земельну частку (пай), мають право на їх приватизацію в порядку, встановленому статтями 25 та 118 цього Кодексу. В сільськогосподарських акціонерних товариствах право на земельну частку (пай) мають лише їх члени, які працюють у товаристві, а також пенсіонери з їх числа.

Натомість приписи щодо паювання земель сільськогосподарського призначення містить, зокрема Указ Президента України від 08.08.1995 № 720/95 Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям, пунктом 1 якого визначено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості).

Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

В такий спосіб паювання земель сільськогосподарських підприємств як особливий порядок набуття у приватну власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення є способом приватизації цих ділянок членами таких підприємств, що узгоджується зі змістом пункту 8 розділу Х Перехідні положення Земельного кодексу України.

Організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками, особливості розпорядження землями та використання земель, що залишилися у колективній власності після розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) регламентовано Законом України Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянко власника земельних часток (паїв).

Статтями 1 та 2 Закону України Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянко власника земельних часток (паїв) визначено, що право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай); громадяни України, евакуйовані із зони відчуження, відселені із зони безумовного (обов`язкового) або зони гарантованого добровільного відселення, а також громадяни України, що самостійно переселилися з територій, які зазнали радіоактивного забруднення, і які на момент евакуації, відселення або самостійного переселення були членами колективних або інших сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які проживають у сільській місцевості.

Основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай); трудова книжка члена колективного або іншого сільськогосподарського підприємства чи нотаріально засвідчена виписка з неї.

Відповідно до статті 7 Закону України Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянко власника земельних часток (паїв) передбачено, що у проекті землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) визначаються місце розташування земельних ділянок, їх межі та площі сільськогосподарських угідь, що підлягають розподілу між власниками земельних часток (паїв), їх цільове призначення, дії обмежень (обтяжень) у використанні земельних ділянок, у тому числі земельних сервітутів. Із площі земельних ділянок, що підлягають розподілу, виключаються: деградовані, малопродуктивні, а також техногенно забруднені сільськогосподарські угіддя, що підлягають консервації; заболочені землі; інші землі, які недоцільно використовувати для сільськогосподарських потреб.

Згідно зі статтею 9 Закону України Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянко власника земельних часток (паїв) розподіл земельних ділянок у межах одного сільськогосподарського підприємства між власниками земельних часток (паїв), які подали заяви про виділення належних їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), проводиться відповідною сільською, селищною, міською радою чи районною державною адміністрацією за місцем розташування земельних ділянок на зборах власників земельних часток (паїв) згідно з проектом землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

Розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства проводиться за згодою не менш як двох третин власників земельних часток (паїв), а за її відсутності - шляхом жеребкування. Результат розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства оформляється відповідним протоколом, що підписується власниками земельних часток (паїв), які взяли участь у їх розподілі.

До протоколу про розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) додаються проект землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв), список осіб, які взяли участь у їх розподілі. Протокол про розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою чи районною державною адміністрацією і є підставою для прийняття рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та видачі державних актів на право власності на земельну ділянку власникам земельних часток (паїв).

Статтею 13 Закону України Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянко власника земельних часток (паїв) передбачено, що нерозподіленою земельною ділянкою є земельна ділянка, яка відповідно до проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) увійшла до площі земель, що підлягають розподілу, але відповідно до протоколу про розподіл земельних ділянок не була виділена власнику земельної частки (паю).

Невитребуваною є земельна частка (пай), на яку не отримано документа, що посвідчує право на неї, або земельна частка (пай), право на яку посвідчено відповідно до законодавства, але яка не була виділена в натурі (на місцевості).

Нерозподілені земельні ділянки, невитребувані частки (паї) після формування їх у земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до дня державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участі у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення або шляхом вручення відповідного повідомлення особисто, якщо відоме їх місцезнаходження. З моменту державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку договір оренди припиняється, а державна реєстрація припинення права оренди проводиться одночасно з державною реєстрацією права власності.

Після проведення зборів стосовно розподілу земельних ділянок нерозподілені земельні ділянки набувають статусу невитребуваних. Таку правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.10.2019 у справі № 922/2723/17.

01.01.2019 набрав чинності Закон України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні від 10.07.2018 №2498-VIII, яким, серед іншого, доповнено Перехідні положення ЗК України пунктом 21, за яким з дня набрання чинності цим Законом землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані.

Як вірно встановлено місцевим судом, спірні земельні ділянки є невитребуваними (нерозподіленими) земельними частками (паями), знаходяться в контурах 264, 265, 375, 258, 259, 255, 252, 316, 252, 267, 246, 263, 265а, 339, 270, площею 17,95 га за межами населеного пункту на території Порошківської сільської ради Перечинського району Закарпатської області та відповідно до Схеми поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) в КСГП Порошківське відносяться до земель розпаювання.

Означені обставини вбачаються з листа Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області від 30.07.2018 за №4-7-0.24-71/109-18 та не дають суду підстав вважати такі ділянки землями припиненого колективного сільськогосподарського підприємства, що, в свою чергу, виключає можливість застосування в спірних правовідносинах положень п. 21 Перехідних положень ЗК України.

З огляду на зазначене, колегія суддів виснує, що паювання земель сільськогосподарських підприємств як особливий порядок набуття у приватну власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення є способом приватизації цих ділянок членами таких підприємств, що узгоджується зі змістом пункту 8 розділу Х Перехідні положення Земельного кодексу України, а реалізація процедури паювання відповідної частини земель має своїм наслідком припинення права державної та комунальної власності на розпайовані землі, що зумовлює припинення й інших правомочностей щодо земельних ділянок державної та комунальної власності.

Відтак, нерозподілені частки (паї) не є землями державної чи комунальної власності, а лише перебувають у розпорядженні відповідних адміністрацій до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку (до набрання чинності Законом №2498-VIII) або сільських, селищних, міських рад до державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку (після набрання чинності Законом №2498-VIII).

Аналогічні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду, від 01.10.2019 у справі № 922/2723/17 та постанові Верховного Суду від 29.08.2023 у справі №917/253/20.

Відповідно до ч.ч. 4-7 ст. 13 Закону України Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) (в редакції Закону №2498-VIII) визначено право відповідної сільської, селищної, міської ради, починаючи з 01.01.2025 в порядку визнання майна безхазяйним набути право власності на невитребувану власником до 01.01.2025 року земельну частку (пай) з обмеженням правомочностей у вигляді заборони передачі її у приватну власність протягом 7 років з дня державної реєстрації права комунальної власності, що виключає підставність доводів прокурора про наявність на час розгляду справи в суді в Тур`є-Реметівської сільської ради Ужгородського району права комунальної власності на земельні частки (паї), площею 17,95 га, що знаходяться в контурах 264, 265, 375, 258, 259, 255, 252, 316, 252, 267, 246, 263, 265а, 339, 270, за межами населеного пункту на території Порошківської сільської ради Перечинського району Закарпатської області та, відповідно, й про можливість захисту такого права комунальної власності у вигляді ініційованого прокурором позову.

Окрім того, станом на час розгляду апеляційної скарги, внесено зміни до ч.4 ст.13 вказаного Закону згідно із Законом України № 3993-IX від 08.10.2024 шляхом продовження можливості власникам невитребуваної земельної частки (паю) або його спадкоємцям оформити право власності на неї до 01.01.2028.

Вирішуючи господарський спір, суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити (аналогічна позиція викладена у постанові колегії суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.06.2019 у справі № 910/6642/18, від 11.02.2020 у справі № 922/1159/19).

Підсумовуючи зазначене колегія суддів погоджуючись із висновками господарського суду зазначає, що Тур`є-Реметівська сільська рада Ужгородського району не є власником спірних у даній справі земельних часток (паїв) площею 17,95 га, що знаходяться в контурах 264, 265, 375, 258, 259, 255, 252, 316, 252, 267, 246, 263, 265а, 339, 270, за межами населеного пункту на території Порошківської сільської ради Перечинського району Закарпатської області, а відтак прокурором не доведено порушення прав та охоронюваних законом інтересів органу місцевого самоврядування підписанням між відповідачем 1 та правопопередником відповідача 2 оспорюваного договору оренди невитребуваних (нерозподілених) земельних часток (паїв) від 02.08.2018, та не обґрунтовано яким чином задоволення його позовних вимог поновить його неіснуюче право власності або припинить дії, які порушують це право.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Означена правова позиція є сталою в правозастосуванні судами України та зазначена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 14.08.2018 у справі № 910/1972/17, від 23.05.2019 у справі № 920/301/18, від 25.06.2019 у справі № 922/1500/18, від 24.12.2019 у справі № 902/377/19.

При цьому, колегія суддів в спростування доводів скаржника зазначає, що невідповідним до застосування в спірних правовідносинах є положення ч. 3 ст. 13 Закону України Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) (в редакції Закону №2498-VIII) щодо обов`язкового формування невитребуваних часток (паїв) у земельні ділянки, як передумова надання їх в оренду органами місцевого самоврядування, позаяк відповідні норми набули чинності з 01.01.2019 та не існували на час прийняття оспорюваного прокурором розпорядження та укладення договору оренди 02.08.2018 року.

Відхиляються судом також аргументи прокурора про допущені порушення при визначенні розміру орендної плати у зв`язку з відсутністю витягів про нормативну грошову оцінку земельну ділянку, позаяк положеннями абз. 2 п.п. 288.5.1. п. 288.5. ст. 288 ПК України визначено можливість встановлення розміру орендної плати виходячи з нормативно-грошової площі ріллі у відповідній адміністративно-територіальній одиниці України, про що також зазначено у листі-відповіді Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області від 14.07.2023 за №10-7-0.4-2645/2-33 на запит прокурора, а аргументи останнього щодо відсутності встановлених в п. 6.3. Договору його невід`ємних частин спростовуються долученими прокурором до позову викопіюваннями з плану землекористування, кадастровими планами земельних ділянок №1 (контур 270, площею 1,5 га), №10 (контур 339, площею 0,75 га), №9 (контури 263, 265а, площею 2,0 га), №2 (контур 246, площею 0,4 га), №3 (контур 267, площею 0,55 га), №5 (контур 316, площею 0,25 га), №4 (контур 252, площею 2,0 га), №6 (контур 252, площею 2,5 га), №7 (контур 255, площею 1,0 га), №8 (контури 258, 259, площею 2,0 га), №11 (контури 264, 265, 375, площею 5,0 га).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції керується висновками, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі Проніна проти України (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, Європейський суд з прав людини у цьому рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Зважаючи на те, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи, беручи до уваги межі перегляду оскаржуваного рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, а рішення господарського суду Закарпатської області від 09.05.2024 у справі №907/1053/23 скасуванню.

В порядку положень статті 129 ГПК України судовий збір слід покласти на скаржника.

Керуючись ст.ст.86, 129, 269, 270, 275, 276, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1 В задоволенні вимог апеляційної скарги Закарпатської обласної прокуратури від 03.06.2024 №15-893-23 (вх. № апеляційного суду 01-05/1622/24 від 06.06.2024) - відмовити.

2. Рішення Господарського суду Закарпатської області від 09.05.2024 у справі №907/1053/23 залишити без змін.

3. Судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки встановлені ст. 287, 288 ГПК України.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Повний текст постанови складено 10.03.2025.

Головуючий суддя Желік М.Б.

суддя Зварич О.В.

суддя Панова І.Ю.