ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.03.2025 Справа № 917/166/25

Господарський суд Полтавської області у складі судді Безрук Т. М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю Укргазтрейдинг, м. Київ

до Головного управління Національної поліції в Полтавській області, м. Полтава

про стягнення 272 978,00 грн

без виклику представників сторін

встановив:

До Господарського суду Полтавської області звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю Укргазтрейдинг з позовом до Головного управління Національної поліції в Полтавській області про стягнення 272 978,00 грн заборгованості за договором № 2192Во на постачання природного газу від 15.12.2023, з якої 244 182,60 грн основного боргу, 4944,59 грн - 3% річних, 23 850,81 грн інфляційних втрат.

Відповідач у відзиві (вхід. № 1879 від 11.02.2025) проти позову заперечує з таких підстав:

- у пункті 4.3 Договору вказана загальна вартість цього договору 2268000,00 грн; на виконання Договору відповідач сплатив позивачу кошти у розмірі 2268000,00 грн;

- отже відповідач виконав зобов`язання щодо оплати згідно з ціною договору, відтак, підстави для стягнення з заборгованості відсутні; також відсутні підстави для нарахування інфляційних втрат та трьох відсотків річних;

- заявлена сума витрат на правову допомогу в розмірі 21000,00 грн є завищеною.

Ухвалою від 29.01.2025 суд встановив сторонам строки для подання заяв по суті справи. Зокрема встановив позивачу строк для подання відповіді на відзив - 10 днів з дня отримання відзиву.

Відзив був доставлений позивачу в його електронний кабінет у системі «Електронний суд» 11.02.2025 о 12:45 год., що квитанцією № 2665091 про доставку документів до зареєстрованого Електронного кабінету користувача ЄСІТС.

Отже, останнім днем подачі суду відповіді на відзив є 21.02.2025.

Позивач відповідь на відзив не надав. Встановлені строки для подання відповіді закінчилися.

Згідно із ст. 118 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Інші заяви по суті справи до суду не надійшли.

У цій справі суд вчинив такі процесуальні дії.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.01.2025 цей позов переданий на розгляд судді Безрук Т. М. за номером справи 917/166/25.

Ухвалою від 29.01.2025 суд відкрив провадження у справі № 917/166/25, постановив розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Вказана ухвала суду надсилалась та доставлена 29.01.2025 о 19:36 год. позивачу, представнику позивача та відповідачу в їх електронні кабінет у підсистемі Електронний суд, що підтверджується довідками про доставку електронного листа від 29.01.2025.

Відповідно до п. 2 ч. 6 статті 242 ГПК України днем вручення судового рішення є, зокрема, день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Отже, про відкриття провадження у справі позивач та відповідач повідомлені належним чином.

Відповідно до частини п`ятої статті 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін згідно з ч. 5 ст. 252 ГПК України сторони суду не надали.

Згідно з ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 2 ст. 252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Згідно із ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Під час розгляду справи по суті суд дослідив усі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Укргазтрейдинг» (далі постачальник, позивач, ТОВ «Укргазтрейдинг»), та Головним управлінням Національної поліції в Полтавській області (далі споживач, відповідач, ГУНП в Полтавській області), був укладений Договір № 2192Во від 15.12.2023 на постачання природного газу (далі - Договір).

У відповідності до п.1.1 Договору постачальник (позивач) зобов`язувався поставити споживачу (відповідачу) природний газ, а споживач зобов`язується прийняти його та оплатити на умовах цього договору.

У п. 2.1 Договору вказано, що постачальник передає споживачу на умовах цього договору замовлений споживачем природний обсяг (об`єм) природного газу у період з січня 2024 року по 15 квітня 2024 року (включно), в кількості 140,000 тис. куб. метрів, в тому числі по місяцях: січень 2024 54,000 тис. куб. метрів, лютий 2024 52,000 тис. куб. метрів, березень 2024 32,000 тис. куб. метрів, квітень 2024 2,000 тис. куб. метрів.

Згідно з п. 2.4 Договору перегляд та коригування замовлених споживачем обсягів природного газу може відбуватися шляхом підписання сторонами додаткової угоди, у тому числі протягом відповідного розрахункового періоду.

Споживач зобов`язується самостійно контролювати обсяги використання природного газу і своєчасно обмежувати (припиняти) використання природного газу у разі перевищення замовлених обсягів або своєчасно (до кінця відповідного розрахункового періоду) надавати постачальнику для оформлення відповідну додаткову угоду на коригування замовлених обсягів за цим договором.

В будь-якому випадку, обсяг, визначений у акті приймання-передачі природного газу, оформленого відповідно до п. 3.5 цього договору, вважається фактично використаним за цим договором обсягом природного газу.

Згідно з п. 3.1 Договору постачальник передає споживачу у загальному потоці природний газ у внутрішній точці виходу з газотранспортної системи. Право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі.

У п. 3.5 Договору вказано, що приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Згідно з п. 3.5.1 Договору споживач зобов`язується надати постачальнику не пізніше 5-го числа місяця, наступного за розрахунковим періодом завірену належним чином копію відповідного акту надання послуг з розподілу/транспортування газу за такий період, що складений між оператором ГРМ та/або оператором ГРС та споживачем, на підставі даних комерційного вузла обліку споживача, відповідно до вимог Кодексу ГТС/Кодексу ГРМ.

Згідно з п. 3.2.5 Договору на підставі отриманих від споживача даних та даних щодо остаточної алокації відборів споживача на інформаційній платформі оператора ГТС постачальник готує та надає споживачу два примірники акту приймання-передачі за відповідний розрахунковий період, підписані уповноваженим представником постачальника.

Споживач протягом двох робочих днів з дати одержання акту зобов`язується повернути постачальнику один примірник оригіналу акту, підписаний уповноваженим представником споживача, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від його підписання.

У п.4.1 Договору сторони погодили ціну природного газу за 1000 куб. м. 16200,00 грн за ПДВ, з урахуванням тарифу на послуги транспортування та коефіцієнту, який застосовується при замовленій потужності на добу наперед.

У пункті 4.3 Договору вказана загальна вартість цього договору 2268000,00 грн з ПДВ.

Відповідно до п. 5.1 Договору оплата за природний газ за відповідний розрахунковий період (місяць) здійснюється споживачем виключно грошовими коштами в наступному порядку:

70% вартості фактично переданого відповідно до акту приймання-передачі природного газу до останнього числа місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено постачання газу;

остаточний розрахунок за фактично переданий відповідно до акту приймання-передачі природного газу здійснюється споживачем до 15 числа (включно) місяця, наступного за місяцем, в якому споживач повинен був сплатити 70% грошових коштів за відповідний розрахунковий період.

09.01.2024 між ГУНП в Полтавській області та ТОВ «УКРГАЗТРЕЙДИНГ» укладено Додаткову угоду № 1/10Во до Договору № 2192Во, якою Договір доповнено пунктом 4.4 наступного змісту: «Відповідно до кошторисних призначень Споживача на перший квартал 2024 року виділені бюджетні зобов`язання складають, на дату підписання додаткової угоди, 2268000,00 грн з ПДВ» (а.с.49).

Позивач у позові вказує, що в березні-квітні 2024 року позивач на об`єкти відповідача поставив 39,941 тис.м.куб. природного газу на загальну суму 647 044,20 грн.

Позивач у позові вказує, що на виконання умов Договору позивач направив відповідачу два примірника Акту прийому-передачі природного газу №УГТ00001274 від 31.03.2024р. та два примірника Акту прийому-передачі природного газу №УГТ00001767 від 30.04.2024р. Відповідач підписав та повернув на адресу позивача його примірники вказаних Актів прийому-передачі природного газу.

Позивач та відповідач підписали Акт прийому-передачі природного газу №УГТ00001274 від 31.03.2024р., в якому вказали наступне:

- на підставі договору № 2192Во від 15.12.2023 ТОВ «Укргазтрейдинг» передало, а Головне управління Національної поліції в Полтавській області прийняло природний газ ресурсу Березень 2024 року в загальному обсязі 39,940000 тис. куб.м, ціна без ПДВ 13500,00 грн, на загальну суму 647028,00 грн (з ПДВ);

- сторони не мають претензій щодо кількості та якості переданих обсягів газу.

Позивач та відповідач підписали Акт прийому-передачі природного газу №УГТ00001767 від 30.04.2024р., в якому вказали наступне:

- на підставі договору № 2192Во від 15.12.2023 ТОВ «Укргазтрейдинг» передало, а Головне управління Національної поліції в Полтавській області прийняло природний газ ресурсу Квітень 2024 року в загальному обсязі 0,001000 тис. куб.м, ціна без ПДВ 13500,00 грн, на загальну суму 16,20 грн (з ПДВ);

- сторони не мають претензій щодо кількості та якості переданих обсягів газу.

Позивач у позові вказує, що відповідач не повністю розрахувався за спожитий газ в березні - квітні 2024 року.

Як докази часткової оплати позивач надав платіжну інструкцію № 174 від 22.03.2024 про сплату 119 453,00 грн, та платіжну інструкцію № 323 від 23.04.2024 про сплату 283408,60 грн.

Позивач зазначає, що заборгованість відповідача за поставлений природний газ складає 244 182,60 грн, а саме: за березень 2024р. - 244 166,40 грн, за квітень 2024р. - 16,20 грн. Зазначене стало підставою для звернення до суду з цим позовом.

При вирішенні спору суд зазначає наступне.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно зі статтею 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Згідно з ч. 2 ст. 714 ЦК України до договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Статтею 692 ЦК України визначено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором не встановлено інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

У п. 3.5 Договору вказано, що приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Згідно з п. 3.2.5 Договору на підставі отриманих від споживача даних та даних щодо остаточної алокації відборів споживача на інформаційній платформі оператора ГТС постачальник готує та надає споживачу два примірники акту приймання-передачі за відповідний розрахунковий період, підписані уповноваженим представником постачальника.

Споживач протягом двох робочих днів з дати одержання акту зобов`язується повернути постачальнику один примірник оригіналу акту, підписаний уповноваженим представником споживача, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від його підписання.

Також суд враховує, що у п. 2.4 Договору вказано, що у будь-якому випадку, обсяг, визначений у акті приймання-передачі природного газу, оформленого відповідно до п. 3.5 цього договору, вважається фактично використаним за цим договором обсягом природного газу.

Позивач та відповідач підписали Акт прийому-передачі природного газу №УГТ00001274 від 31.03.2024р., в якому вказали наступне:

- на підставі договору № 2192Во від 15.12.2023 ТОВ «Укргазтрейдинг» передало, а Головне управління Національної поліції в Полтавській області прийняло природний газ ресурсу Березень 2024 року в загальному обсязі 39,940000 тис. м. куб., ціна без ПДВ 13500,00 грн, на загальну суму 647028,00 грн (з ПДВ);

- сторони не мають претензій щодо кількості та якості переданих обсягів газу.

Позивач та відповідач підписали Акт прийому-передачі природного газу №УГТ00001767 від 30.04.2024р., в якому вказали наступне:

- на підставі договору № 2192Во від 15.12.2023 ТОВ «Укргазтрейдинг» передало, а Головне управління Національної поліції в Полтавській області прийняло природний газ ресурсу Квітень 2024 року в загальному обсязі 0,001000 тис. м. куб., ціна без ПДВ 13500,00 грн, на загальну суму 16,20 грн (з ПДВ);

- сторони не мають претензій щодо кількості та якості переданих обсягів газу.

Відповідач у відзиві не заперечує факту поставки йому природного газу за Договором у березні та квітні 2024 року та не заперечує обсяги поставленого природного газу, вказані сторонами у актах прийому-передачі природного газу № УГТ00001274 від 31.03.2024р. та № УГТ00001767 від 30.04.2024р.

Проте, відповідач у відзиві зазначає, що він на виконання Договору сплатив позивачу кошти у розмірі 2268000,00 грн, що становить загальну вартість договору.

В обґрунтування вказаних заперечень відповідач надав:

платіжну інструкцію № 11 від 19.02.2024 про сплату позивачу 1 013 285,23 грн, у призначенні платежу якої відповідач вказав, що проводить оплату за січень 2024, акт УГТ 00000332 від 19.02.2024;

платіжну інструкцію № 157 від 20.03.2024 про сплату позивачу 812 462,40 грн, у призначенні платежу якої відповідач вказав, що проводить оплату за лютий 2024, акт УГТ 00000890 від 18.02.2024;

платіжну інструкцію № 173 від 22.03.2024 про сплату позивачу 39 390,77 грн, у призначенні платежу якої відповідач вказав, що проводить оплату за січень 2024, акт УГТ 00000969 від 20.03.2023;

платіжну інструкцію № 174 від 22.03.2024 про сплату позивачу 119 453,00 грн, у призначенні платежу якої відповідач вказав, що проводить оплату за період 01.03-05.03.2024;

платіжну інструкцію № 323 від 23.04.2024 про сплату позивачу 283 408,60 грн, у призначенні платежу якої відповідач вказав, що проводить оплату за березень 2024.

Позивач у позові врахував оплату відповідача за платіжною інструкцією № 174 від 22.03.2024 на суму 119 453,00 грн та платіжною інструкцією № 323 від 23.04.2024 на суму 283408,60 грн.

При вирішенні спору в цій частині суд зазначає наступне.

У п. 37 Інструкції про безготівкові розрахунки в національній валюті користувачів платіжних послуг, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 29.07.2022 № 163, вказано, що платіжна інструкція, оформлена платником в електронній або паперовій формі, повинна містити такі обов`язкові реквізити, зокрема, як призначення платежу.

У п. 41 цієї Інструкції зазначено, що платник заповнює реквізит "Призначення платежу" платіжної інструкції так, щоб надавати отримувачу коштів повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється платіжна операція. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України.

У ч. 2 статті 87 Закону України від 30 червня 2021 року № 1591-IX «Про платіжні послуги» встановлено, що платник несе відповідальність за відповідність інформації, зазначеної ним у платіжній інструкції, суті платіжної операції.

Отже, право визначати призначення платежу відповідно до чинного законодавства України належить виключно платнику.

Предметом спору у цій справі є стягнення боргу за природний газ, поставлений у березні-квітні 2024 року у обсязі 39,941 тис.м.куб.

Загальна вартість природного газу, поставленого за цей період, становить 647044,20 грн. це підтверджено сторонами у актах прийому-передачі природного газу № УГТ00001274 від 31.03.2024р. та № УГТ00001767 від 30.04.2024р.

Відповідно до призначень платежу, вказаних відповідачем у зазначених вище платіжних інструкціях, відповідач сплатив позивачу за цей період поставки такі суми:

- за платіжною інструкцією № 174 від 22.03.2024 сплатив позивачу 119 453,00 грн, у призначенні платежу якої відповідач вказав, що проводить оплату за період 01.03-05.03.2024;

- за платіжною інструкцією № 323 від 23.04.2024 сплатив позивачу 283 408,60 грн, у призначенні платежу якої відповідач вказав, що проводить оплату за березень 2024.

Отже, загальна сума коштів, сплачених відповідачем позивачу за природний газ, поставлений у березні 2024 року, становить 402861,60 грн.

Доказів оплати позивачу за природний газ, поставлений у квітні 2024 року, відповідач суду не надав.

Відповідач також не надав суду доказів звернення до позивача із заявою про проведення зарахування коштів, сплачених за платіжними інструкціями № 11 від 19.02.2024, № 157 від 20.03.2024, № 173 від 22.03.2024, на погашення зобов`язань з оплати природного газу поставленого у березні-квітні 2024 року.

Відповідач також не надав суду доказів звернення до позивача із заявою про зміну призначення платежів у вказаних платіжних інструкціях.

Отже, позивач правомірно врахував на погашення боргу за природний газ, поставлений у березні-квітні 2024 року, суми коштів за платіжними інструкціями № 174 від 22.03.2024 та № 323 від 23.04.2024, відповідно до призначення платежу, вказаного самим відповідачем у цих інструкціях.

За п. 2.1 Договору позивач зобов`язався постачати відповідачу природний газ по місяцях: січень 2024 54,000 тис. куб. метрів, лютий 2024 52,000 тис. куб. метрів, березень 2024 32,000 тис. куб. метрів, квітень 2024 2,000 тис. куб. метрів.

Відповідач у відзиві не посилається на те, що позивач не постачав природний газ у вказані періоди.

З огляду на викладене, позивач обґрунтовано не зарахував на погашення боргу за природний газ, поставлений у період березень квітень 2024, платежі за платіжними інструкціями № 11 від 19.02.2024, № 157 від 20.03.2024, № 173 від 22.03.2024, оскільки сам відповідач вказав у призначенні платежу про сплату коштів за інші періоди поставки газу (січень лютий 2024), та не змінив призначення платежу.

Отже, матеріалами справи підтверджується, що заборгованість відповідача за поставлений природний газ складає 244 182,60 грн, а саме: за березень 2024р. - 244 166,40 грн, за квітень 2024р. - 16,20 грн.

Відповідно до п. 5.1 Договору строк оплати за цей природний газ уже настав.

В ст. 76 ГПК України вказано, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. У ч. 1 ст. 79ГПК Українизазначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Наявність обставин, на яку позивач посилається як на підставу своїх вимог у позові, суд вважає доведеними, оскільки докази, надані на підтвердження цих обставин, є більш вірогідними, а належних доказів на їх спростування відповідач суду не надав.

Враховуючи викладене, позовні вимоги про стягнення 244 182,60 грн основного боргу за природний газ, поставлений за березень - квітень 2024р., суд вважає обґрунтованими, позов щодо цих вимог суд задовольняє.

Позивач також заявив вимоги про стягнення 4944,59 грн - 3% річних та 23 850,81 грн інфляційних втрат, нарахованих на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України (розрахунок а.с.10-11).

Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

При цьому слід зауважити, що у випадках порушення грошового зобов`язання суд не має правових підстав приймати доводи боржника з посиланням на неможливість виконання грошового зобов`язання через відсутність необхідних коштів (стаття 607 Цивільного кодексу України) або на відсутність вини (статті 614, 617 Цивільного кодексу України чи стаття 218 Господарського кодексу України).

За своїми ознаками, індекс інфляції є збільшенням суми основного боргу у зв`язку з девальвацією грошової одиниці України, а річні є платою за користування чужими коштами в цей період прострочення виконання відповідачем його договірного зобов`язання, і за своєю правовою природою вони є самостійними від неустойки способами захисту, цивільних прав і забезпечення виконання цивільних зобов`язань, а не штрафною санкцією.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок суми річних та інфляційних втрат, з урахуванням ч. 5 ст. 254 ЦК України, суд встановив, що заявлені позивачем суми не перевищують розрахункових.

Отже, позовні вимоги про стягнення 4944,59 грн річних та 23850,81 грн втрат від інфляційних процесів є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

Таким чином, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог повністю.

Позивач у позові прохає також покласти на відповідача судові витрати, понесені ним у цій справі на сплату судового збору та на професійну правничу допомогу.

Суд встановив, що за подачу цього позову позивач сплатив 3275,74 грн судового збору за платіжною інструкцією № 432610 від 17.01.2025 (а.с. 6). Надходження судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України підтверджено випискою від 20.01.2025 (а.с. 29).

Оскільки позовна заява у цій справі подана в електронній формі через систему Електронний суд, то враховуються положення ч. 1 ст. 4 Закону України Про судовий збір, де встановлено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Предметом позовних вимог є стягнення з відповідача 272 978,00 грн. З цих вимог судовий збір належить сплачувати в сумі 3275,74 грн (272 978,00 грн * 1,5% * 0,8).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, оскільки суд задовольнив позовні вимоги повністю, то витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача повністю, в розмірі 3275,74 грн.

Позивач у позові заявив до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу у цій справі в сумі 21 000,00 грн та прохав стягнути їх з відповідача (а.с. 3).

Згідно з ч. 1 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

В ч. 1 - ч. 3 ст. 124 ГПК України зазначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 126 цього Кодексу).

Аналогічну правову позицію викладено у постановах об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19, постановах від 22.11.2019 року у справі № 910/906/18, від 04.06.2020 року у справі № 906/598/19 та від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17.

У підтвердження факту понесення позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката до матеріалів справи надані: копія договору про надання правничої допомоги № 2/24 від 17.02.2024, укладений між позивачем (клієнтом) та адвокатом Невструєвим Леонідом Борисовичем (а.с. 19-20), додаткова угода № 2/25 від 07.01.2025 до договору № 2/24 від 17.02.2024 (а.с. 21); детальний опис наданої професійної правничої допомоги (а.с. 21, зворот); акт про прийняття-передачі наданих послуг № 1/02/25 від 17.01.2025 (а.с. 22) та довіреність № 13 від 02.01.2025 (а.с. 23).

Право на заняття адвокатською діяльністю адвокатом Невструєвим Леонідом Борисовичем підтверджено свідоцтвом від 23.12.2010 (а.с. 22, зворот).

Відповідно до договору № 2/24 від 17.02.2024 та додаткової угоди № 2/25 від 07.01.2025 до договору № 2/24 від 17.02.2024 адвокатом Невструєвим Л.Б. надана правова допомога ТОВ УКРГАЗТРЕЙДИНГ в тому числі у вигляді надання Клієнту правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових процесуальних та інших документів правового характеру. Представництво інтересів Клієнта у судах під час здійснення судочинства, а також в інших державних органах, установах, перед фізичними та юридичними особами.

У п. 2.1 Додаткової угоди № 2/25 від 07.01.2025 сторони погодили, що розмір погодинної ставки адвоката становить 3000,00 грн за 1 годину.

Сторони підписали акт про прийняття-передачі наданих послуг № 1/02/25 від 17.01.2025 (а.с. 22), в якому підтвердили виконання адвокатом Штепою Д. Ю. договору та надання правової допомоги на суму 21 000,00 грн.

На підставі вказаного позивач заявив до відшкодування 21 000,00 грн витрат на оплату послуг професійної правничої допомоги.

Відповідач у відзиві на позовну заяву (вхід. № 1879 від 11.02.2025, а.с. 37-40) вважає, що заявлена сума витрат на правову допомогу в розмірі 21 000,00 грн є завищеною.

В обґрунтування заперечень відповідач зазначає, що спір виник у справі незначної складності та не характеризується наявністю виключної правової проблеми, значним суспільним інтересом до її розгляду, великою кількістю зібраних і поданих до суду адвокатом доказів; справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, адвокат не відвідуватиме судові засідання, не ознайомлювався з матеріалами справи, не подавав клопотань та інших процесуальних документів.

Частинами першою та другою статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

В п. 5.33 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.10.2019 в справі № 904/4507/18, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата) підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність).

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначити розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю (п. 5.37 постанови ВП ВС від 15.10.2019 в справі № 904/4507/18).

Отже, діяльність адвоката є оплачуваною працею і така оплата у вигляді гонорару здійснюється на підставі укладеного між адвокатом та його клієнтом договору про надання правової допомоги.

У цій справі у додатковій угоді № 2/25 від 07.01.2025 до договору № 2/24 від 17.02.2024 його сторони погодили, що розмір погодинної ставки адвоката за надання будь-яких видів професійної правничої допомоги на рівні 3 000,00 грн за одну годину; гонорар за участь у судових засіданнях на рівні 2500,00 грн за одне судове засідання (п. 2.1, 2.2 додаткової угоди).

Відповідно до акту № 1/02/25 від 17.01.2025 адвокат надав наступні послуги позивачу на загальну суму 21 000,00 грн:

- ознайомлення з документами тривалість 3 години, вартість 1 год 3000,00 грн, всього 9 000,00 грн,

- підготовка позовної заяви - тривалість 4 години, вартість 1 год 3000,00 грн, всього 12 000,00 грн.

Виходячи із змісту статті 15 ГПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 зазначеного Кодексу).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (надання послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;

3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц) (п. 5.40 постанови ВП ВС від 15.10.2019 в справі № 904/4507/18).

Як вже було зазначено вище, чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати суду при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Отже, в силу приписів наведених вище норм, для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

Визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат.

Отже, під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:

1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 126 ГПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;

2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат, понесених нею на правову допомогу повністю або частково - керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Також відповідно до усталеної практики Верховного Суду суд, вирішуючи питання про судові витрати та своєчасність подання доказів понесених додаткових витрат на професійну правничу допомогу, повинен враховувати, що:

- не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат, а тому, вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 та від 16.11.2022 у справі №922/1964/21);

- при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі №927/237/20, постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №775/9215/15ц);

- суд зобов`язаний оцінити розмір адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та додаткова постанова ВП ВС від 19.02.2020 у справі №775/9215/15ц).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (позиція викладена Верховним Судом у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі №916/2102/17, від 25.06.2019 у справі №909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі №922/928/18, від 30.07.2019 у справі №911/739/15 та від 01.08.2019 у справі №915/237/18).

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Згідно з п. 3 ч. 4 ст. 129 ГПК України у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідач у відзиві заявив клопотання про зменшення розміру цих судових витрат з огляду на їх неспіврозмірність. Відповідач також вказує, що спір виник у справі незначної складності та не характеризується наявністю виключної правової проблеми, не має значного суспільного інтересу до її розгляду, не містить великої кількісті зібраних і поданих до суду адвокатом доказів.

Суд, зважаючи на предмет спору (стягнення боргу, інфляційних та річних), малозначність справи, наявні в матеріалах справи заяви по суті спору, їх зміст, тривалість розгляду справи, а також клопотання відповідача про зменшення розміру судових витрат на правничу допомогу, вважає розмір витрат на професійну правничу допомогу обґрунтованим та розумним на суму 10 000,00 грн.

Сума витрат на правничу допомогу, понесених Товариства з обмеженою відповідальністю «Укргазтрейдинг», підлягає відшкодуванню Головним управлінням Національної поліції в Полтавській області в розмірі 10 000,00 грн.

Суд роз`яснює, що в разі добровільного виконання рішення суду до відкриття виконавчого провадження відповідач не позбавлений права звернутися до суду з заявою про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Сторони також мають право укласти мирову угоду у процесі виконання судового рішення.

Керуючись ст. 252, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Головного управління Національної поліції в Полтавській області (вул. Юліана Матвійчука, буд. 83, м. Полтава, 36014; ідентифікаційний код 40108630) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укргазтрейдинг» (вул. Петра Сагайдачного, буд. 25-Б, приміщення 1, м. Київ, 04070; ідентифікаційний код 44544025) 244182 грн 60 коп. основного боргу, 4944 грн 59 коп. - річних, 23850 грн 81 коп. інфляційних, 3275 грн 74 коп. відшкодування витрат з оплати судового збору, 10000 грн 00 коп. відшкодування витрат на професійну правову допомогу.

Видати наказ після набрання цим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Східного апеляційного господарського суду.

Дата складення повного судового рішення: 10.03.2025.

Суддя Т. М. Безрук