ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" лютого 2025 р. Справа№ 910/4147/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Кропивної Л.В.

при секретарі: Реуцькій Т.О.

за участю представників сторін:

від прокуратури: Косенко Д.В., посвідчення № 076377 від 01.03.2023;

від позивача: Прокопенко К.С., витяг із наказу № 14-ДС від 26.03.2024;

від відповідача: Шуліма Д.В., дов. від 12.09.2023,

розглянувши матеріали апеляційної скарги приватного акціонерного товариства "Науково-виробниче об`єднання "Практика"

на рішення господарського суду міста Києва від 03.07.2024

у справі № 910/4147/24 (суддя - Чинчин О.В.)

за позовом заступника Генерального прокурора в інтересах держави в особі Міністерства оборони України

до приватного акціонерного товариства "Науково-виробниче об`єднання "Практика"

про стягнення 3 586 179,28 грн,-

В С Т А Н О В И В:

Заступник Генерального прокурора (далі - прокурор / прокуратура) в інтересах держави в особі Міністерства оборони України (далі - Міноборони) звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до приватного акціонерного товариства "Науково-виробниче об`єднання "Практика" (далі - ПрАТ "НВО "Практика" / Товариство) про стягнення 3 586 179,28 грн, з яких: 3 007 298,83 грн безпідставно отриманих коштів, 154 674,30 грн 3 % річних та 424 206,15 грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28.03.2022 між Міноборони, як замовником, та Товариством, як виконавцем, укладено державний контракт на поставку (закупівлю) продукції № 403/1/22/70 (далі - державний контракт / контракт) за бюджетні кошти, однак частину отриманих, як попередню оплату, за цим контрактом коштів відповідач використав не за цільовим призначенням, а для отримання власного прибутку шляхом розміщення коштів за генеральним договором банківського вкладу № 22/07 від 30.03.2022 (далі - депозитний договір / договір банківського вкладу), укладеного з акціонерним товариством "Державний експортно-імпортний банк України" (далі - АТ "Укрексімбанк"), що, на переконання прокурора, свідчить про неефективне, нецільове використання бюджетних коштів та завдає істотної шкоди інтересам держави в умовах правового режиму воєнного стану, у зв`язку з чим прокурор просив стягнути з Товариства у порядку статтей 1212, 1214 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України заявлену суму безпідставно набутих коштів, що є прибутком у вигляді нарахованих та сплачених банком відсотків з депозитного вкладу, а з огляду на прострочення виконання цього грошового зобов`язання також були нараховані 3 % річних та інфляційні втрати за період з 09.07.2022 по 25.03.2024.

Рішенням господарського суду міста Києва від 03.07.2024 позов задоволено. Стягнуто з ПрАТ "НВО "Практика" на користь Міноборони 3 007 298,83 грн, 154 674,30 грн 3% річних та 424 206,15 грн інфляційних втрат. Стягнуто з ПрАТ "НВО "Практика" на користь Офісу Генерального прокурора 53 792,68 грн судового збору за подання позову.

Суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність позовних вимог в частині стягнення безпідставно набутого відповідачем доходу у вигляді нарахованих відсотків за депозитним договором у розмірі 3 007 298,83 грн внаслідок нецільового використання бюджетних грошових коштів перерахованих на виконання державного контракту в якості попередньої оплати. За висновками суду, у правовідносинах між Міноборони та ПрАТ "НВО "Практика" у останнього відсутня правова підстава для набуття та збереження цих коштів, а отже в силу приписів статей 1212 та 1214 ЦК України їх стягнуто з відповідача на користь позивача, як безпідставно набуті, разом із нарахованими 3 % річними та інфляційними втратами, у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ПрАТ "НВО "Практика" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Наводячи підстави скасування рішення апелянт зазначав, що висновки суду першої інстанції щодо використання отриманої відповідачем попередньої оплати за державним контрактом не за призначенням та не на його виконання є помилковими, оскільки Товариством було виконано свої зобов`язання за контрактом і своїми діями не завдано матеріальної шкоди інтересам держави, а також не нанесено збитків Міноборони. В той же час законодавством регулюючим поставку товарів не встановлено обмежень щодо використання грошових коштів, які були отримані в якості передоплати, за договором поставки, і у контракті також відсутні такі вимоги/заборона. За твердженнями скаржника, у нормах законодавства, які регулюють питання виконання оборонних контрактів (зокрема, у постановах Кабінету Міністрів України (далі - КМУ) № 169 від 28.02.2022 "Деякі питання здійснення оборонних та публічних закупівель товарів, робіт і послуг в умовах воєнного стану", № 1070 від 04.12.2019 "Деякі питання здійснення розпорядниками (одержувачами) бюджетних коштів попередньої оплати товарів, робіт і послуг, що закуповуються за бюджетні кошти", № 335 від 20.03.2022 "Деякі питання здійснення оплати товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб сектору безпеки і оборони в умовах воєнного стану" (у редакціях чинних на момент укладення контракту)) відсутня заборона щодо використання одержувачем грошових коштів в якості попередньої оплати, зокрема, шляхом перерахування їх на депозит.

Таким чином наявність контракту та відсутність законодавчої заборони виключає можливість застосування до даних договірних відносин положень статті 1212 ЦК України. Окрім того, відсотки відповідачем були отримані на підставі депозитного договору, що також унеможливлює встановлення факту одержання коштів без достатньо правової підстави.

Апелянт зазначав, що він у відповідності до положень Бюджетного кодексу (далі - БК) України не є учасником бюджетного процесу, не є розпорядником чи одержувачем бюджетних коштів, і такі обставини фактично унеможливлюють (у зв`язку з їх відсутністю) нецільове використання бюджетних коштів, а тому висновки суду першої інстанції щодо нецільового використання бюджетних коштів є безпідставними. Водночас господарським судом помилково застосовано норми бюджетного законодавства в сукупності з нормами Цивільного законодавства, що суперечить положенням частини 2 статті 1 ЦК України.

Скаржник звертав увагу апеляційного суду, що між сторонами було укладено додаткову угоду № 6 від 19.04.2023 до контракту, якою зменшено вартість ціни за одну одиницю техніки (на 30 819,72 грн), у зв`язку з чим на 100 одиниць техніки загальна сума зменшення вартості становила 3 081 972,00 грн, а отримана сума від депозиту склала лише 3 007 298,83 грн, тобто отриманий дохід від тимчасового розміщення коштів дозволив зекономити замовнику/державному бюджету більше ніж отримало Товариство від розміщення депозиту, що також свідчить про безпідставність висновків господарського суду щодо збагачення відповідача.

На переконання Товариства, у даній справі відсутні обставини порушення або загрози порушення інтересів держави, а тому прокурор не має законного права представляти інтереси держави в особі Міноборони.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.08.2024, у складі колегії суддів: Шевчук С.Р. (головуючий), Ходаківська І.П., Демидова А.М., відкрито апеляційне провадження та призначено розгляд справи на 09.10.2024.

12.09.2024 до апеляційного суду надійшли письмові та додаткові пояснення Міноборони, в яких позивач зазначав про нецільове використання Товариством отриманої попередньої оплати бюджетних коштів за державним контрактом шляхом розміщення їх на депозитному рахунку банка, у зв`язку з чим відповідачем було отримано прибуток у вигляді відсотків, які правомірно стягнуті господарським судом, оскільки законодавством надано особливий статус грошовим коштам, які спрямовуються на виконання державних контрактів за бюджетні кошти та врегульовано порядок їх використання, чого не було враховано Товариством.

13.09.2024 до апеляційного суду надійшов відзив прокуратури із запереченнями на апеляційну скаргу, в якому зазначалось, що розмістивши грошові кошти в банківській установі та отримавши відповідний дохід відповідач збагатився за рахунок Державного бюджету України, який виділив бюджетні кошти для певних цілей та розраховував на їх цільове використання. При цьому, такі дії Товариства фактично призвели до недоотримання позивачем доходу, оскільки Міноборони мало також право розмістити грошові кошти, перераховані з державного бюджету, на умовах депозитного вкладу й отримати такі відсотки. Прокурор зазначав, що перераховані Товариству бюджетні кошти на виконання контракту мають особливий статус (зокрема, мають правила їх використання), що встановлено законодавством та зазначено у пункті 2.9 додаткової угоди № 2 від 07.11.2022 до контракту, а отже їх нецільове використання з метою отримання прибутку, суперечить законодавчим вимогам.

Щодо порушення інтересів держави та визначення органу в особі Міноборони, прокурор зазначав, що цей позов має на меті комплексний захист інтересів держави, які порушені внаслідок нецільового використання бюджетних коштів та збагачення Товариства за рахунок держави у непередбачений державним контрактом та законодавством спосіб. Так, обставини отримання доходу від депозитного вкладу відповідачем мають наслідки як для економіки держави, так і для забезпечення її обороноздатності, оскільки передбачають розпорядження бюджетними коштами з недотриманням принципів максимальної економії, ефективності та результативності, їх витрачання під час дії правового режиму воєнного стану, що не може визнаватися допустимим. Ураховуючи обізнаність Міноборони про порушення інтересів держави та невжиття захисту щодо пред`явлення до суду позову, - інтереси держави є незахищеними.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.09.2024, у складі колегії суддів: Руденко М.А. (головуючий), Пономаренко Є.Ю., Барсук М.А., прийнято апеляційну скаргу до провадження у визначеному складі суддів та призначено розгляд справи на 29.10.2024.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.10.2024 оголошено перерву до 19.11.2024.

19.11.2024 судове засідання не відбулось, у зв`язку з перебуванням судді Барсук М.А. на лікарняному.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.11.2024, у складі колегії суддів: Руденко М.А. (головуючий), Пономаренко Є.Ю., Кропивна Л.В., прийнято апеляційну скаргу до провадження у визначеному складі суддів та призначено розгляд справи на 26.11.2024.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.11.2024 оголошено перерву до 17.12.2024.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.12.2024 оголошено перерву до 21.01.2025.

20.01.2025 до апеляційного суду надійшли письмові пояснення прокуратури, в яких прокурор просив поновити строк для долучення до матеріалів справи додаткових доказів, а саме: листа Головного управління військової юстиції Міноборони № 220/74/201 від 15.01.2025 та додатків до нього (а.с. 156-197 том 3).

Відповідно до частин 1, 2, 4, 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу (далі - ГПК) України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Згідно частини 3 статті 269 ГПК України передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Частиною 2 статті 118 ГПК України визначено, що заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

За змістом частин 3, 4 статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Враховуючи наведене та те, що ухвалою про відкриття апеляційного провадження від 29.08.2024 встановлювався процесуальний строк на подання, зокрема, клопотань до 13.09.2024, прокурором пропущено строк на подання доказів, у зв`язку з чим таке клопотання залишено без розгляду, при цьому виняткових випадків щодо неможливості подання долучених до листа доказів суду першої інстанції ним апеляційному суду не доведено.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.01.2025 оголошено перерву до 11.02.2025.

30.01.2025 до апеляційного суду надійшли письмові пояснення відповідача, в яких представник, зокрема, зазначав про відсутність правових підстав для прийняття додаткових доказів наданих прокурором до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.02.2025 оголошено перерву до 25.02.2025.

21.02.2025 до апеляційного суду надійшли письмові пояснення прокурора, в яких він зазначав, що Міноборони має статус органу уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, оскільки наділене повноваженнями щодо забезпечення Збройних Сил України (далі - ЗСУ) та контрольними повноваженнями за ефективним використанням бюджетних коштів, і як головний розпорядник бюджетних коштів покликане забезпечувати їх ефективне, результативне і цільове використання. Щодо коригування ціни за додатковою угодою № 6 від 19.04.2023 вказував, що таке коригування здійснюється безвідносно до факту отримання/неотримання доходу від незаконного розміщення на депозитному рахунку коштів, наданих як попередня оплата.

24.02.2025 до апеляційного суду надійшли письмові пояснення відповідача про відсутність правових підстав для застосування положень статті 1212 ЦК України у спірних правовідносинах.

В судовому засіданні, яке відбулось 25.02.2025, Товариство просило задовольнити апеляційну скаргу, скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову. Прокуратура та Міноборони заперечували доводи апеляційної скарги та зазначали про законність й обґрунтованість прийнятого судом першої інстанції рішення.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.03.2022 між Міноборони (замовник) та ПрАТ "НВО "Практика" (виконавець) укладено державний контракт на поставку (закупівлю) продукції № 403/1/22/70 (далі - контракт; а.с. 36-45 том 1), за умовами якого виконавець зобов`язався поставити замовнику з дотриманням вимог законодавства продукцію, зазначену в специфікації (додаток № 1 до контракту), що постачається з метою забезпечення відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації (далі - РФ), усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальної цілісності, обмеження конституційних прав і свобод людини, а замовник - прийняти через 1285 військове представництво Міноборони (далі - представництво замовника) та вантажоодержувача, зазначеного у специфікації, та оплатити таку продукцію.

Відповідно до п. 2.1 контракту договірна ціна продукції на момент укладання контракту без урахування податку на додану вартість (далі - ПДВ) становить 522 809 061,00 грн. При визначенні договірної ціни, рівень прибутку у складі ціни продукції за контрактом встановлено сторонами на рівні 1 % від витрат на придбання комплектувальних виробів (напівфабрикатів), робіт (послуг) в інших суб`єктів господарювання та 20 % від решти витрат у складі виробничої собівартості продукції.

Пунктом 2.2 контракту визначено, що договірна ціна виконання робіт (поставки продукції) на одиницю продукції встановлена відповідно до вимог постанови КМУ № 335 від 20.03.2022 "Деякі питання здійснення оплати товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб сектору безпеки і оборони в умовах воєнного стану" та на підставі калькуляції виконавця № 202 від 26.03.2022, зазначена у специфікації.

Контроль за витрачанням виконавцем та співвиконавцями коштів державного бюджету, що спрямовуються на виконання контракту здійснює представництво замовника (п. 2.5 контракту).

Згідно з п. 2.7 контракту продукція поставляється (приймається замовником з оформленням акту приймання-передачі продукції) не пізніше строку, зазначеного у специфікації.

У пункті 2.8 контракту визначено, що замовник може здійснювати попередню оплату в розмірі до 91,22 % від договірної ціни продукції за контрактом на строк не більш, як на 9-ть місяців з дати перерахування коштів на розрахунковий рахунок виконавця. У разі проведення попередньої оплати продукція поставляється не пізніше строку поставки продукції, зазначеного у специфікації, що поставляється.

Поставка виконавцем та приймання вантажоодержувачем продукції за контрактом здійснюється у місці поставки на підставі видаткової накладної з оформленням вантажоодержувачем акту приймання-передачі (п. 3.1 контракту).

Згідно специфікації сторонами була обумовлена поставка 50 од. товару на суму 522 809 061,00 грн (10 456 181,22 грн за од.) з терміном постачання з 30.07.2022 до 15.11.2022 (а.с. 46-47 том 1).

Додатковими угодами № 1 від 26.05.2022 та № 2 від 07.11.2022 (а.с. 48-55 том 1) сторони внесли зміни до контракту.

Відповідно до п. 2.1 контракту в редакції додаткової угоди № 1 від 26.05.2022 договірна ціна товару контракту без урахування ПДВ становить 1 568 427 183,00 грн.

Специфікацію викладено в новій редакції, а саме: сторонами обумовлена поставка 150 од. товару на суму 1 568 427 183,00 грн (10 456 181,22 грн за од.) з терміном постачання з 30.07.2022 до 01.04.2023 (а.с. 50 том 1).

Відповідно до п. 2.1 контракту в редакції додаткової угоди № 2 від 07.11.2022 вартість (ціна) товару за цим контрактом зафіксована сторонами в специфікації (додаток 1 до контракту) на підставі калькуляції витрат, сформованої виконавцем відповідно до вимог постанови КМУ № 335 від 20.03.2022 "Деякі питання здійснення оплати товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб сектору безпеки і оборони в умовах воєнного стану" (зі змінами), що перевірена та погоджена (завірена) уповноваженою особою чи особами представництва державних замовників відповідно до вимог Положення про представництва державних замовників з оборонного замовлення на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженим постановою КМУ № 1107 від 21.10.2009 (зі змінами). Виконавець підтверджує, що під час розрахунку вартості (ціни) товару за цим контрактом враховані всі податки та збори, загальновиробничі, адміністративні, операційні та інші витрати виконавця, пов`язані з виконанням цього контракту. Сторони погоджуються, що відповідальність за правильність розрахунку, обґрунтованість витрат за статтями калькуляції витрат несе виконавець. Сторони визнають, погоджують та підтверджують, що при визначенні вартості (ціни) товару за цим контрактом рівень прибутку в складі вартості (ціни) товару визначено у розмірі 3 % від вартості товару за зовнішньоекономічним договором (контрактом). У розрахунку прибутку не враховуються податки на збори.

Згідно з п. 2.2 контракту в редакції додаткової угоди № 2 від 07.11.2022 вартість (ціна) товару за цим контрактом становить 1 568 427 183,00 грн без ПДВ. При визначенні вартості (ціни), рівень прибутку у складі ціни товару (продукції) за контрактом встановлено сторонами на рівні 1 % від витрат на придбання комплектувальних виробів (напівфабрикатів), робіт (послуг) в інших суб`єктів господарювання та 20 % вад решти витрат у складі виробничої собівартості товару. Сторони визнають та підтверджують, що згідно з абз. 5 п. 32 підрозділу 2 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу (далі - ПК) України тимчасово, на період проведення антитерористичної операції та/або здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії РФ, та/або запровадження воєнного стану відповідно до законодавства, звільняються від оподаткування ПДВ операції з ввезення на митну територію України та постачання на митній території України товару за цим контрактом. Обсяг фінансування та бюджетні зобов`язання за загальним фондом (КПКВ 2101150/1) у 2022 році складають 1 430 719 000,00 грн. Решта обсягу бюджетних зобов`язань та обсягу фінансування визначаються шляхом укладання додаткової угоди до цього контракту у встановленому законодавством порядку.

Пунктом 2.5 контракту в редакції додаткової угоди № 2 від 07.11.2022 сторони погодили, що у разі якщо фактичні витрати виконавця на виконання цього контракту будуть менші за витрати, на підставі яких виконавцем сформована калькуляція витрат (розрахунково-калькуляційні матеріали) для встановлення вартості (ціни) товару на момент його підписання, сторони на підставі сформованої виконавцем за такими фактичними витратами калькуляції витрат (розрахунково-калькуляційні матеріали) здійснюють коригування вартості (ціни) товару шляхом укладення додаткової угоди до цього контракту. При цьому, не пізніше ніж за 5-ть календарних днів до здачі товару виконавець здійснює уточнення калькуляції витрат на підставі фактичних своїх витрат та надає її замовнику.

Зі змісту абз. 3 пункту 2.9 контракту в редакції додаткової угоди № 2 від 07.11.2022 сторони передбачили, що попередня оплата здійснюється на підставі рахунку на оплату, наданого виконавцем, шляхом перерахування коштів протягом 15-ти банківських днів з дня пред`явлення рахунку замовникові на оплату виключно на рахунок, відкритий на ім`я виконавця в державному банку, з подальшим використанням зазначених коштів виключно на цілі, визначені цим контрактом, з наданням відповідних підтверджуючих документів.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання контракту відповідач листом № 203 від 28.03.2022 просив позивача погодити отримання 476 863 000,00 грн попередньої оплати, листом № 345 від 27.05.2022 просив здійснити попередню оплату в розмірі 953 856 276,00 грн та виставив позивачу рахунок на оплату № П-0022014/1 від 03.06.2022 на суму 953 856 276,00 грн (а.с. 58, 62, 65 том 1).

Міноборони прийнято рішення щодо здійснення 1 430 719 000,00 грн попередньої оплати за контрактом на заявлені Товариством суми, а саме: 476 863 000,00 грн термін погашення 15.11.2022; 953 856 000,00 грн термін погашення: 732 383 845,00 грн - 30.11.2022; 73 824 144,00 грн; 73 824 144,00 грн; 73 823 867,00 грн - 01.04.2023 (а.с. 66, 69 том 1) та перераховано на користь виконавця попередню оплату у загальному розмірі 1 283 070 989,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями № 403/1/71 від 30.03.2022 на суму 476 863 000,00 грн, № 403/1/237 від 06.06.2022 на суму 732 383 845 грн, № 403/1/306 від 05.07.2022 на суму 73 824 144,00 грн (а.с. 70-72 том 1).

У письмових поясненнях Міноборони також зазначало про попередню оплату 73 824 144,00 грн - 11.08.2022 та 73 823 867,00 грн - 07.09.2022 (а.с. 237 том 1).

Разом з тим, 30.03.2022 між ПрАТ "НВО "Практика" (вкладник) та АТ "Укрексімбанк" (банк) укладено генеральний договір банківського вкладу № 22/07 (далі - договір банківського вкладу; а.с. 100-105 том 1), який регламентує правовідносини сторін, що стосуються, зокрема, внесення вкладником грошових коштів (далі - вклад) на вкладний (депозитний) рахунок, відкритий вкладнику згідно з цим договором, повернення вкладу, нарахування і виплати процентів на нього.

Згідно з п. 1.2 договору банківського вкладу внесення вкладу здійснюється на підставі укладених між сторонами додаткових угод до цього договору, положення яких визначають, зокрема, суми грошових коштів, що підлягають внесенню на вкладний (депозитний) рахунок, відкритий вкладнику згідно з цим договором (далі - транші), строки розміщення і терміни повернення траншів, а також розміри процентних ставок, за якими нараховуються проценти на транші. Усі додаткові угоди до цього договору, що встановлюють розміри та відповідні умови розміщення траншів, разом з додатковими угодами до цього договору, що передбачають зміни умов розміщення та/або поповнення відповідних траншів (далі за текстом цього договору іменуються угодами про транші). Перша угода про транш повинна бути укладена до спливу 15-того банківського дня, наступного за днем набуття чинності цим договором.

Укладення угод про транші допускається до 29.03.2023 (не включно). При цьому, в угодах про транші термінами повернення траншів можуть зазначатися лише дати, які настануть не пізніше зазначеної у цьому пункті договору дати (п. 1.3 договору банківського вкладу).

Зі змісту пункту 1.4 договору банківського вкладу вбачається, що договір укладено на умовах повернення траншів вкладнику зі спливом строків їх розміщення та з настанням термінів їх повернення, що визначені відповідними угодами про транші (з можливістю повернення траншів вкладнику на його вимогу до спливу відповідних строків їх розміщення та настання термінів їх повернення).

У пункті 2.1 договору банківського вкладу визначено, що у день набуття чинності цим договором банк відкриває вкладнику вкладний (депозитний) рахунок № НОМЕР_1 у гривні (далі - рахунок) для розміщення на ньому вкладу.

Згідно з пунктами 3.1, 3.2, 3.3 договору банківського вкладу внесення вкладу на рахунок здійснюється у безготівковому порядку шляхом перерахування. Внесення грошових коштів (траншів) на рахунок може здійснюватися на підставі декількох одночасно діючих угод про транші. При цьому, вкладом вважається сума усіх грошових коштів (траншів), що внесені та обліковуються на рахунку. Днем внесення траншу на рахунок вважається день зарахування на рахунок усієї суми грошових коштів (траншу), визначеної у відповідній угоді про транш.

Відповідно до п. 3.4 договору банківського вкладу при настанні термінів повернення траншів, визначених відповідними угодами про транші, банк здійснює повернення відповідних траншів вкладнику шляхом перерахування грошових коштів у сумах, що дорівнюють таким траншам, на поточний рахунок вкладника № НОМЕР_2 в філії АТ "Укрексімбанк" в м. Києві, або на будь-який інший поточний рахунок вкладника, відкритий у банку чи такий, що буде відкритий у банку (далі разом - поточний рахунок).

Пунктом 3.6 договору банківського вкладу передбачено повернення траншів (частин траншів) до настання термінів їх повернення, визначених відповідними угодами про транші, вважається достроковим і здійснюється банком у випадках встановлених пп. 3.6.1-3.6.3 договору.

У пункті 4.1 договору банківського вкладу визначено, що починаючи з першого дня, наступного за днем внесення кожного траншу на рахунок до дня, що передує терміну повернення такого траншу, визначеному відповідною угодою про транш, банк здійснює нарахування процентів на такий транш за процентною ставкою, визначеною угодою про транш, на підставі якої він внесений на рахунок.

Нарахування процентів на кожний транш здійснюється в останній банківський день кожного місяця, в якому такий транш обліковується на рахунку, а також у день повернення такого траншу (частини траншу), у валюті вкладу, та виходячи з тривалості періоду, протягом якого такий транш (частина траншу) обліковувався на рахунку, суми такого траншу та кількості днів у році (п. 4.3 договору банківського вкладу).

Додатковими угодами №№ 1-33 до генерального договору банківського вкладу № 22/07 від 30.03.2022 сторони визначили розміри грошових коштів, строки розміщення траншів, терміни повернення траншів й розміри процентної ставки, за якою нараховуються проценти на транші (а.с. 106-138 том 1).

Зі змісту вказаних додаткових угод вбачається, що вкладником з 30.03.2022 по 08.07.2022 вносились грошові кошти з продовженням строку розміщення траншу(ів), що також підтверджується випискою руху коштів Товариства (а.с. 97-99 том 1).

На виконання контракту відповідач поставив, а позивач прийняв товар, що підтверджується актом приймання-передачі продукції № 1 від 05.08.2022 на суму 125 474 174,00 грн, актом приймання-передачі № 339 від 28.07.2022, посвідченнями № 57 від 27.07.2022, № 58 від 27.07.2022, видатковою накладною № 22014 від 27.07.2022 на суму 125 474 174,64 грн (а.с. 73-85 том 1).

Додатковою угодою № 6 від 19.04.2023 сторони внесли зміни до контракту (а.с. 44-45 том 2 том ).

Так, згідно пункту 2.2 контракту вартість (ціна) товару за цим контрактом становить 1 565 345 211,00 грн без ПДВ. Сторони визнають та підтверджують, що згідно з абз. 5 п. 32 підрозділу 2 розділу ХХ "Перехідні положення" ПК України операції з постачання товару за цим контрактом звільняються від оподаткування ПДВ. При визначенні вартості (ціни), рівень прибутку у складі ціни товару (продукції) за контрактом встановлено сторонами на рівні 1 % від витрат на придбання комплектувальних виробів (напівфабрикатів), робіт (послуг) в інших суб`єктів господарювання та 20 % від решти витрат у складі виробничої собівартості товару. Обсяг фінансування та бюджетні зобов`язання за загальним фондом (КПКВ 2101150/1) у 2022 році складають 1 430 719 000,00 грн, а у 2023 році складають 134 626 211,00 грн.

Специфікацію до контракту викладено у новій редакції, а саме: сторонами обумовлена поставка 150 од. товару на суму 1 565 345 211,00 грн (10 456 181,22 грн на кожну 1 од. товару з 50 од.; 10 425 361,50 грн на 1 од. товару зі 100 од.) з терміном постачання з 30.07.2022 до 05.06.2023 (а.с. 46-47 том 2), тобто фактично зменшено вартість 100 од. товару на загальну суму 3 081 972,00 грн.

Листами № 11/3/1-199вих-23 від 23.08.2023, № 11/3/1-10104вих-24 від 05.02.2024 (а.с. 139-144 том 1) керівник Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора просив Міноборони повідомити про вжиті заходи із захисту інтересів держави щодо незаконного розміщення Товариством коштів державного бюджету на депозитному рахунку, які були переведені в якості попередньої оплати за державним контрактом.

Позивач листом № 403/12781 від 01.09.2023 повідомив прокуратуру, що Товариство листом № 1237 від 31.08.2023 відхилило претензію Міноборони № 403/12152 від 18.08.2023 щодо оплати 3 007 798,83 грн, 3 % річних та інфляційних втрат (а.с. 145-151 том 1).

Листом № 220/74/292 від 16.02.2024 Міноборони повідомило прокуратуру, що товар виконавцем за контрактом поставлено у повному обсязі; у Міноборони не має механізмів контролю Товариства щодо розміщення ним на депозитних рахунках коштів; Міноборони не пред`являло позовних вимог до Товариства (а.с. 152 том 1).

Постановою про надання дозволу на розголошення відомостей досудового розслідування від 25.03.2024 Офісу Генерального прокурора (а.с. 86-88 том 1) надано начальнику відділу представництва інтересів держави в суді третього управління спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора та прокурорам цього ж відділу дозвіл на розголошення відомостей досудового розслідування, що містяться в матеріалах кримінального провадження № 0000069 від 09.04.2022, а саме: копій генерального банківського вкладу № 22/07 від 30.03.2022, додаткових угод до нього, виписок з рахунків Товариства, які отримані на підставі ухвали Шевченківського районного суду міста Києва у справі № 761/22374/22 про тимчасовий доступ до речей та документів для використання їх під час ужиття заходів представницького характеру в суді.

Матеріали справи також містять ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва у справі № 761/22374/22, якою задоволено клопотання прокурора та надано дозвіл прокурорам групи прокурорів Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора на тимчасовий доступ до інформації в електронному вигляді та документів в паперовому вигляді, які становлять банківську таємницю щодо використання банківського рахунку, який відкритий Товариством в банку за договором генерального банківського вкладу № 22/07 від 30.03.2022 (а.с. 92-95 том 1); протокол тимчасового доступу до речей і документів від 19.07.2023; опис речей та документів до яких було надано тимчасовий доступ від 19.07.2023 (а.с. 89-91 том 1).

Керівник Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони листом № 11/3/1-27591вих-24 від 29.03.2024 повідомив позивача про представництво інтересів держави в особі Міноборони шляхом звернення до господарського суду з позовом до Товариства (а.с. 153-156 том 1).

Враховуючи наведене, прокурор зазначав, що відповідач у період з 30.03.2022 по 08.07.2022 розмістив перераховані Міноборони бюджетні кошти на депозитному рахунку, відкритому в АТ "Укрексімбанк", внаслідок чого протиправно отримав 3 007 298,83 грн нарахованих відсотків за депозитним вкладом, які підлягають стягненню на користь Міноборони разом із 154 674,30 грн 3 % річних та 424 206,15 грн інфляційних втрат нарахованих за період прострочення виконання грошового зобов`язання з 09.07.2022 по 25.03.2024.

Суд першої інстанції погодився з доводами прокурора про безпідставне набуття відповідачем доходу у вигляді нарахованих відсотків за депозитним договором у розмірі 3 007 298,83 грн внаслідок нецільового використання бюджетних грошових коштів переведених в якості попередньої оплати за державним контрактом, та задовольнив позовні вимоги щодо стягнення вказаної суми коштів разом із нарахованими 3 % річними та інфляційними втратами, у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання, з відповідача на користь позивача.

Колегія суддів з погоджується з таким висновком, враховуючи на наступне.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Законом України "Про прокуратуру" визначено правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України. Зокрема, за змістом статті 1 зазначеного Закону прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави.

Статтею 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачено, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною 3 цієї норми прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною 4 цієї статті. Не допускається здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, а також у правовідносинах, пов`язаних із виборчим процесом, проведенням референдумів, діяльністю Верховної Ради України, Президента України, створенням та діяльністю засобів масової інформації, а також політичних партій, релігійних організацій, організацій, що здійснюють професійне самоврядування, та інших громадських об`єднань. Представництво в суді інтересів держави в особі КМУ та Національного банку України може здійснюватися прокурором Генеральної прокуратури України або регіональної прокуратури виключно за письмовою вказівкою чи наказом Генерального прокурора або його першого заступника чи заступника відповідно до компетенції.

Частиною 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачено, що наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії.

У разі відсутності суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесений захист законних інтересів держави, а також у разі представництва інтересів громадянина з метою встановлення наявності підстав для представництва прокурор має право: 1) витребовувати за письмовим запитом, ознайомлюватися та безоплатно отримувати копії документів і матеріалів органів державної влади, органів місцевого самоврядування, військових частин, державних та комунальних підприємств, установ і організацій, органів Пенсійного фонду України та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, що знаходяться у цих суб`єктів, у порядку, визначеному законом; 2) отримувати від посадових та службових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, військових частин, державних та комунальних підприємств, установ та організацій, органів Пенсійного фонду України та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування усні або письмові пояснення. Отримання пояснень від інших осіб можливе виключно за їхньою згодою.

Аналіз положень частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави для висновку, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; у разі відсутності такого органу.

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак, підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно різняться.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює його неналежно.

"Нездійснення захисту" виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, яка проте є неналежною.

"Неналежність захисту" може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Так, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

При цьому прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду у справі № 923/35/19 від 31.10.2019, у справі № 925/383/18 від 23.07.2020.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.

Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.

Зокрема, звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу.

Розумність строку звернення визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як значущість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18.

Частина 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачає, що наявність підстав для представництва може бути оскаржена суб`єктом владних повноважень. Таке оскарження означає право на спростування учасниками процесу обставин, на які посилається прокурор у позовній заяві, поданій в інтересах держави в особі компетентного органу, для обґрунтування підстав для представництва.

Крім того, саме лише посилання в позовній заяві на те, що уповноважений орган не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження, для прийняття заяви для розгляду недостатньо. В такому разі, прокурор повинен надати належні та допустимі докази відповідно до вимог процесуального закону (наприклад, внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про вчинене кримінальне правопорушення на підставі статті 367 Кримінального кодексу України (службова недбалість); вирок суду щодо службових осіб; докази накладення дисциплінарних стягнень на державних службовців, які займають посаду державної служби в органі державної влади та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, за невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків тощо).

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 21.12.2018 у справі № 922/901/17, від 31.10.2018 у справі № 910/6814/17 та від 06.02.2019 у справі № 927/246/18.

Статтею 17 Конституції України визначено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на ЗСУ.

Закон України "Про оборону України" встановлює засади оборони України, а також повноваження органів державної влади, основні функції та завдання органів військового управління, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування, обов`язки підприємств, установ, організацій, посадових осіб, права та обов`язки громадян України у сфері оборони.

Оборона України базується на готовності та здатності органів державної влади, усіх складових сектору безпеки і оборони України, органів місцевого самоврядування, єдиної державної системи цивільного захисту, національної економіки до переведення, при необхідності, з мирного на воєнний стан та відсічі збройній агресії, ліквідації збройного конфлікту, а також готовності населення і території держави до оборони (ч. 1 ст. 2 Закону України "Про оборону України")

Фінансування потреб національної оборони держави здійснюється за рахунок і в межах коштів, визначених у законі про Державний бюджет України на відповідний рік (ч. 6 ст. 2 Закону України "Про оборону України")

Відповідно до ч. 1 статті 10 Закону України "Про оборону України" Міноборони як центральний орган виконавчої влади забезпечує проведення в життя державної політики у сфері оборони, функціонування, бойову та мобілізаційну готовність, боєздатність і підготовку ЗСУ до здійснення покладених на них функцій і завдань.

Згідно з абзацами 1, 4 ч. 1 статті 10 Закону України "Про ЗСУ" Міноборони здійснює військово-політичне та адміністративне управління ЗСУ; забезпечує життєдіяльність ЗСУ, їх функціонування, бойову та мобілізаційну готовність, боєздатність, підготовку до виконання покладених на них завдань, застосування, комплектування особовим складом та його підготовку, постачання озброєння та військової техніки, підтримання справності, технічної придатності та модернізації зазначеного озброєння і техніки, матеріальних, фінансових, інших ресурсів та майна згідно з потребами, визначеними Генеральним штабом ЗСУ в межах коштів, передбачених Державним бюджетом України, і здійснює контроль за їх ефективним використанням, організовує виконання робіт і надання послуг в інтересах ЗСУ.

Як вже зазначалось вище, керівник Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора звертався до Міноборони щодо вжитих заходів із захисту інтересів держави (а.с. 139-144 том 1), на які позивач зазначив, що Товариство відхилило вимоги претензії щодо сплати грошових коштів (а.с. 145-151 том 1) і позовні вимоги до Товариства не були заявлені (а.с. 152 том 1), тож прокуратура листом повідомила про встановлення підстав для представництва інтересів держави в особі Міноборони шляхом пред`явлення позову до Товариства (а.с. 153-156 том 1).

Враховуючи вищевикладене, при зверненні до суду з вказаним позовом заступником Генерального прокурора в інтересах держави в особі Міноборони було дотримано вимоги статті 23 Закону України "Про прокуратуру", у зв`язку з невжиттям компетентним органом заходів, спрямованих на захист інтересів держави у спірних відносинах протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо про порушення інтересів держави. Водночас порушення інтересів держави полягають у забезпеченні ефективного і цільового використання бюджетних коштів і мета втручання прокурора у відносини сторін шляхом подання позову у цій справі обумовлена необхідністю захисту публічного інтересу на справедливе та результативне використання бюджетних коштів, які виділені на виконання державного контракту.

Наведеним спростовуються безпідставні твердження скаржника про те, що прокурор не має законного права представляти інтереси держави в особі Міноборони.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 693 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до ст. 530 цього Кодексу.

Як вже зазначалось, 28.03.2022 між Міноборони, як замовником, та Товариством, як виконавцем, укладено державний контракт № 403/1/22/70 на поставку (закупівлю) продукції за бюджетні кошти (а.с. 36-45 том 1).

На виконання контракту замовником прийняті рішення щодо здійснення попередньої оплати, яку перераховано на користь виконавця.

30.03.2022 між ПрАТ "НВО "Практика" (вкладник) та АТ "Укрексімбанк" (банк) укладено генеральний договір банківського вкладу № 22/07 (а.с. 100-105 том 1), згідно якого банк відкрив вкладнику вкладний (депозитний) рахунок № UA0050916 у гривні для розміщення на ньому вкладу.

Відповідно до частини 1 статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно з частинами 1, 2, 3 статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу. Повернення вкладникові банківського строкового вкладу та нарахованих процентів за цим вкладом на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, можливе виключно у випадках, якщо це передбачено умовами договору банківського строкового вкладу.

Відповідно до частин 1, 5 статті 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Зі змісту виписки банківського рахунку Товариства за період з 30.03.2022 по 07.04.2023 (а.с. 97-99 том 1) вбачається, що:

- 30.03.2022 та 12.04.2022 Товариством було розміщено на депозитному рахунку № НОМЕР_1 , відкритому в банку, грошові кошти у загальному розмірі 476 000 000,00 грн (30.08.2022) та у розмірі 13 000 000,00 грн (12.04.2022);

- після повернення банком депозиту на рахунок відповідача у періоди з 15.04.2022 по 26.04.2022, з 02.05.2022 по 07.06.2022 Товариством розміщено депозитний вклад 26.04.2022 у розмірі 30 000 000,00 грн, 16.05.2022 - 235 000 000,00 грн та 10.06.2022 - 680 000 000,00 грн;

- у загальний період з 04.04.2022 по 08.07.2022 банком було виплачено відповідачу проценти, нараховані за договором банківського вкладу 3 007 298,83 грн.

Відповідач не заперечував фактів розміщення перерахованих бюджетних коштів Міноборони в якості попередньої оплати за державним контрактом на депозитному рахунку банківського вкладу № 22/07 від 30.03.2022 й отримання процентів 3 007 298,83 грн за депозитним вкладом.

Щодо наданих прокурором довідки ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Міноборони за період з 01.01.2022 по 31.12.2022, складену державним фінансовим інспектором Державної аудиторської служби України (далі - Держаудитслужба), та довідки Держаудитслужби № 000800-21/7-з від 06.02.2023 (а.с. 90-136 том 2) зустрічної звірки в Товаристві з метою документального та фактичного підтвердження виду, обсягу і якості операцій та розрахунків для з`ясування їх реальності та повноти відображення в обліку Міноборони, то акт перевірки (аудиту) - це документ про результати проведеної перевірки (аудиту), який є носієм дій з фінансового контролю та інформації про виявлені недоліки, виявлені контролюючим органом порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб`єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу. Водночас акти ревізії та документальних перевірок не мають обов`язкового характеру та не можуть оспорюватися в суді. Встановлені під час проведення контрольних заходів підрозділами аудиту факти підлягають доказуванню стороною та оцінці судом на загальних підставах за правилами, встановленими чинним ГПК України (подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 13.02.2018 у справі № 910/12793/17, від 21.05.2018 у справі № 922/2310/17, від 07.12.2021 у справі № 922/3816/19 та від 01.12.2022 у справі № 922/2810/21), тож надані прокурором вищезазначені довідки не можуть вважатись доказом встановлення контролюючим органом факту незаконного отримання Товариством коштів від розміщення їх на депозитному рахунку в банку.

Відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права, урегульовані нормами, закріпленими у главі 83 ЦК України.

Відповідно до статті 1212 ЦК України, що міститься у главі 83 ЦК України та в якій закріплені загальні положення про зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Аналіз положень статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що ця стаття стосується позадоговірних зобов`язань з повернення безпідставно набутого, збереженого майна (кондикційні зобов`язання), що виникають за наявності одночасно таких умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна.

При цьому, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень глави 83 ЦК України.

Такі висновки щодо застосування положень глави 83 ЦК України та, зокрема, статті 1212 ЦК України, є сталими у судовій практиці та викладені у численних постановах Верховного Суду, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17, від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.12.2021 у справі № 911/1101/21, від 06.06.2022 у справі № 903/142/21 та в інших.

Крім того, відповідно до частини 1 статті 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна. Особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, має право вимагати відшкодування зроблених нею необхідних витрат на майно від часу, з якого вона зобов`язана повернути доходи.

Міноборони є головним розпорядником бюджетних коштів і, як зазначав позивач, фінансування державного контракту здійснювалось за рахунок коштів бюджетної програми 2101020 "Забезпечення діяльності ЗСУ підготовка кадрів і військ, медичне забезпечення особового складу, ветеранів військової служби та членів їхніх сімей, ветеранів війни".

У додатковій угоді № 1 від 26.05.2022 до державного контракту зазначено, що обсяг фінансування та бюджетні зобов`язання за загальним фондом (КПКВ 2101150/1) у 2022 році складають 1 430 719 000 грн (а.с. 49 том 1).

Перерахування позивачем бюджетних коштів на виконання державного контракту здійснено Державною казначейською службою України на рахунок № НОМЕР_2 Товариства, відкритий в АТ "Укрексімбанк", який визначено та погоджено сторонами у пункті 12 контракту.

За змістом статті 7 БК України одним із основних принципів бюджетної системи України є принцип цільового використання бюджетних коштів, який полягає у використанні бюджетних коштів тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями та бюджетними асигнуваннями.

Відповідно до пункту 7 частини 5 статті 22 БК України головний розпорядник бюджетних коштів здійснює управління бюджетними коштами у межах встановлених йому бюджетних повноважень, забезпечуючи ефективне, результативне і цільове використання бюджетних коштів, організацію та координацію роботи розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня та одержувачів бюджетних коштів у бюджетному процесі.

Згідно з пункту 1 постанови КМУ "Деякі питання здійснення розпорядниками (одержувачами) бюджетних коштів попередньої оплати товарів, робіт і послуг, що закуповуються за бюджетні кошти" № 1070 від 04.12.2019 (в редакції на момент отримання та розміщення відповідачем бюджетних коштів за договором на депозитних рахунках в банківській установі) установлено, що розпорядники (одержувачі) бюджетних коштів (крім закордонних дипломатичних установ) у договорах про закупівлю товарів, робіт і послуг за бюджетні кошти можуть передбачати попередню оплату в разі закупівлі: товарів, робіт і послуг за поточними видатками - на строк не більше трьох місяців; товарів, робіт і послуг за капітальними видатками та державними контрактами (договорами); періодичних видань - на строк не більше 12 місяців; товарів, робіт і послуг, що закуповуються за зовнішньоекономічними контрактами (договорами), укладеними на виконання міжнародних зобов`язань; товарів, робіт і послуг, що закуповуються для забезпечення національної безпеки та оборони держави; товарів, робіт і послуг, що закуповуються для забезпечення участі України у міжнародних, національних та всесвітніх виставкових заходах, - на строк не більше 24 місяців. Головні розпорядники бюджетних коштів відповідають за прийняте рішення, забезпечуючи ефективне, результативне і цільове використання бюджетних коштів відповідно до вимог БК України.

Пунктом 2 вказаної постанови установлено, що попередня оплата розпорядниками (одержувачами) бюджетних коштів за капітальними видатками та державними контрактами здійснюється шляхом спрямування бюджетних коштів виконавцям робіт, постачальникам товарів і надавачам послуг (крім нерезидентів) на небюджетні рахунки, відкриті на їх ім`я в органах Державної казначейської служби у встановленому законодавством порядку, з подальшим використанням зазначених коштів виконавцями робіт, постачальниками товарів і надавачами послуг виключно з таких рахунків на цілі, визначені договорами про закупівлю товарів, робіт і послуг, з наданням підтвердних документів органам Державної казначейської служби для здійснення платежів.

У пункті 3 цієї постанови визначено, що головним розпорядникам бюджетних коштів потрібно забезпечувати заходи щодо виявлення виконавців робіт, постачальників товарів і надавачів послуг, якими порушено умови договорів, укладених із розпорядниками (одержувачами) бюджетних коштів, діяльність яких координується через них та які отримують бюджетні кошти на виконання бюджетних програм, щодо попередньої оплати товарів, робіт і послуг, що закуповуються за бюджетні кошти.

Відповідно до пункту 7 постанови КМУ "Деякі питання здійснення оплати товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб сектору безпеки і оборони в умовах воєнного стану" № 335 від 20.03.2022 (на момент виникнення спірних правовідносин сторін) державні замовники у сфері оборони для здійснення попередньої оплати за капітальними видатками та за державними контрактами (договорами) можуть у разі потреби перераховувати кошти постачальникам товарів, виконавцям робіт і надавачам послуг (крім нерезидентів) на рахунки, відкриті на їх ім`я в державних банках, з подальшим використанням зазначених коштів виключно на цілі, визначені державними контрактами (договорами) про закупівлю товарів, робіт і послуг, з наданням підтвердних документів.

Враховуючи наведене, законодавством надано особливий статус коштам, які спрямовуються на виконання державних контрактів за бюджетні кошти, та чітко врегульовано порядок подальшого використання бюджетних коштів, отриманих виконавцями за відповідними договорами. Такий порядок передбачає обов`язок виконавця використовувати попередню оплату виключно на конкретно визначені цілі, що узгоджується з визначеним у БК України принципом цільового використання бюджетних коштів.

Аналогічний обов`язок відповідача щодо використання отриманої попередньої оплати виключно за конкретним цільовим призначенням, передбачений абз. 3 пункту 2.9 контракту в редакції додаткової угоди № 2 від 07.11.2022 (а.с. 55 том 1), а саме, що попередня оплата використовується виключно на цілі, визначені цим контрактом, з наданням відповідних підтверджуючих документів. Зобов`язання відповідача щодо використання отриманого авансового платежу на інші цілі, зокрема, для розміщення на депозитному рахунку, умови державного контракту не передбачають.

Враховуючи наведене, держава, установлюючи відповідні правила використання коштів з особливим статусом та відповідну заборону щодо їх нецільового використання, цим самим виключила можливість використання таких коштів на інші цілі, аніж ті, які передбачені в постановах КМУ та державному контракті, в т.ч. - з метою отримання доходу, не пов`язаного із цільовим використанням коштів, зокрема, прибутку їх отримувачами за договорами банківського вкладу.

Отже, доводи апелянта про відсутність заборони використання одержувачем грошових коштів в якості попередньої оплати за державним контрактом, зокрема, шляхом перерахування їх на депозит, є помилковими.

В той же час бюджетні грошові кошти отримані в якості попередньої оплати за контрактом частково розміщувались Товариством на власному депозитному рахунку відкритому в цьому ж банку, тобто відповідач використовував бюджетні грошові кошти не за цільовим призначенням, визначеним у договорі, а розміщував їх на депозитному рахунку відкритому в АТ "Укрексімбанк", на умовах генерального договору банківського вкладу № 22/07 від 30.03.2022, у зв`язку з чим отримав дохід у розмірі 3 007 298,83 грн у вигляді процентів від їх розміщення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність факту набуття відповідачем спірних грошових коштів за рахунок іншої особи - Міноборони, оскільки відповідач безпідставно набув спірні грошові кошти у вигляді відсотків по депозиту, за рахунок такої особи, поза підставою, передбаченою законом та договором, внаслідок нецільового використання бюджетних коштів та не для виконання зобов`язань, визначених договором.

З доводів відповідача вбачається, що для виробництва товару за контрактом необхідно було закуповувати імпортні матеріали та комплектуючі, вартість яких відповідно до специфікації матеріалів товару складала понад 56 %, у зв`язку з чим грошові кошти разом із відсотками спрямовувались на виконання умов державного контракту, проте таких доказів Товариством до матеріалів справи не долучено.

В той же час додатковою угодою № 6 від 19.04.2023 до контракту було зменшено вартість 100 од. техніки на загальну суму 3 081 972,00 грн, що передбачено пунктом 2.5 додаткової угоди № 2 від 07.11.2022 до державного контракту у разі зменшення фактичних витрат виконавця державного контракту.

Зі змісту висновку експертів за результатами проведення комісійного економічного дослідження № 2208/2209/24-71 від 22.03.2024, складеним Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз на замовлення Товариства (а.с. 194-233 том 1), вбачається наступне:

1) відповідно до проведеного дослідження та в сукупності наданих документів, здійснення господарських операцій між Товариством та Міноборони з поставки товару - 150 одиниць по державному контракту № 406/1/22/70 від 28.03.2022, документально підтверджується на загальну суму 1 565 345 211,00 грн;

2) здійснений Товариством розрахунок ціни одиниці продукції, наведений у калькуляції фактичних витрат відповідає положенням облікової політики підприємства, а також приписам Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 "витрати", Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та постанови КМУ № 335 від 20.03.2022 "Деякі питання здійснення оплати товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб сектору безпеки і оборони в умовах воєнного стану";

3) в обсязі наданих на дослідження документів, калькуляції фактичних витрат на партію товару з 1-ої по 50-ту одиницю (калькуляція № 1) та з 51-го по 150-ту одиницю (калькуляція № 2), складені Товариством до державного контракту № 403/1/22/70 від 28.03.2022:

- за статтями витрат "сировина і матеріали" та "купівельні напівфабрикати та комплектуючі вироби, роботи і послуги виробничого характеру сторонніх підприємств та організацій" - підтверджуються наданими документами бухгалтерського обліку Товариства;

- за статтею витрат "зворотні відходи" - відображена вартість утилізації технологічних відходів броньованої сталі та металів чорних на 1 автомобіль відповідає наданому на дослідження розрахунку;

- в частині обрахунку розміру загальновиробничих та адміністративних витрат - відповідають наказу про облікову політику Товариства від 01.01.2018;

- за статтями витрат "основна заробітна плата виробничих працівників", "додаткова заробітна плата" - зазначені відомості відображені у зведеній відомості по зарплаті по контракту № 403/1/22/70 від 28.03.2022, в розрізі періодів (помісячно за квітень 2022 року - березень 2023 року) та найменувань робіт, що виконуються, з розрахунку на 150 автомобілів;

- в частині обрахунку розміру витрат за статтею "відрахування на соціальне страхування" - є обґрунтованими;

- в частині обрахунку розміру прибутку відповідають умовам державного контракту № 406/1/22/70 від 28.03.2022.

Відповідно до частин 1-4 ст. 98 ГПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Висновок експерта викладається у письмовій формі і приєднується до справи.

Отже висновки експертів стосуються здійснених виконавцем розрахунків при виконанні умов державного контракту на поставку (закупівлю) продукції № 403/1/22/70 від 28.03.2022 та не спростовують використання Товариством бюджетних коштів не за цільовим призначенням.

Таких обставин також не спростовують доводи відповідача щодо виконання умов державного контракту в частині повної поставки товару та зменшення вартості одиниці товару за додатковою угодою № 6 від 19.04.2023 до контракту.

В матеріалах справи відсутні докази існування у відповідача погодженого позивачем зобов`язання з розміщення бюджетних коштів на депозитному рахунку та отримання доходу у вигляді відсотків по депозиту від такого розміщення. При цьому, відповідач не надав суду доказів повернення позивачу безпідставно набутих ним грошових коштів у вигляді процентів від депозитного вкладу.

Враховуючи встановлені обставини у даній справі, отримані відповідачем грошові кошти, що є відсотками отриманими у період з 04.04.2022 по 08.07.2022 за договором банківського вкладу в розмірі 3 007 298,83 грн, які останній набув від розміщення бюджетних грошових коштів, в силу приписів статей 1212, 1214 ЦК України підлягають стягненню як безпідставно набуте майно на користь Міноборони, на виконання умов державного контракту якого були виділені бюджетні кошти, а тому позов у цій частині правомірно задоволений судом першої інстанції.

У зв`язку з неналежним виконанням грошового зобов`язання прокурор також просив стягнути з відповідача 154 674,30 грн 3 % річних та 424 206,15 грн інфляційних втрат за загальний період прострочення грошового зобов`язання з 09.07.2022 по 25.03.2024.

Пунктом 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитору зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунки позивача апеляційним судом встановлено, що вони є обґрунтованими та арифметично вірними, а тому позовні вимоги про стягнення з відповідача 154 674,30 грн 3 % річних та 424 206,15 грн інфляційних втрат за загальний період прострочення з 09.07.2022 по 25.03.2024 правомірно задоволені судом першої інстанції.

З огляду на викладене суд першої інстанції при вирішенні спору у цій справі правильно застосував положення статей 1212, 1214 ЦК України, дослідив і встановив усі умови, необхідні для застосування цих норм права, чим спростовуються доводи відповідача у апеляційній скарзі про зворотне, дійшов правильного висновку про наявність у спірних правовідносинах підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 3 007 298,83 грн безпідставно набутих коштів за договором банківського вкладу при розміщенні бюджетних коштів, а також 154 674,30 грн 3 % річних та 424 206,15 грн інфляційних втрат.

З урахування зазначених обставин апеляційний суд погоджується із рішенням господарського суду і підстав для його скасування або зміни не має.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Науково-виробниче об`єднання "Практика" на рішення господарського суду міста Києва від 03.07.2024 у справі № 910/4147/24 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 03.07.2024 у справі № 910/4147/24 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/4147/24 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.ст. 287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 05.03.2025.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді Є.Ю. Пономаренко

Л.В. Кропивна