ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

07 березня 2025 року м. ЧернівціСправа № 926/720/25

Суддя Господарського суду Чернівецької області Миронюк Сергій Олександрович, розглянувши заяву

заявника товариства з обмеженою відповідальністю Чернівецька обласна енергопостачальна компанія, м. Чернівці

до боржника ОСОБА_1 , Чернівецька обл.

про видачу судового наказу про стягнення заборгованості в сумі 3680,06 грн.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю Чернівецька обласна енергопостачальна компанія звернулося до Господарського суду Чернівецької області із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг за січень 2024 в сумі 3680,06 грн.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.03.2025 справу № 926/720/25 передано на розгляд судді Миронюку С.О.

Розглянувши заяву товариства з обмеженою відповідальністю Чернівецька обласна енергопостачальна компанія про видачу судового наказу про стягнення заборгованості в сумі 3680,06 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 147 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги. Заявником та боржником в наказному провадженні можуть бути юридичні особи та фізичні особи-підприємці. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими законом для виконання судових рішень.

Статтею 148 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір.

Заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для подання позовної заяви (ст. 149 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 150 ГПК України до заяви про видачу судового наказу додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

За подання заяви про видачу судового наказу справляється судовий збір у розмірі, встановленому законом (ч. 1 ст. 151 ГПК України).

Судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі (ч. 1 ст. 4 Закону України Про судовий збір).

Згідно статті 4 Закону України Про судовий збір ставка судового збору за подання до господарського суду заяви про видачу судового наказу становить 0,1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" встановлено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2025 року складає 3028,00 гривні.

За приписами ч. 3 ст. 4 Закону України Про судовий збір, при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Таким чином, оскільки заява про видачу судового наказу подана до суду через систему Електронний суд, заявник зобов`язаний сплатити судовий збір у розмірі 242,24 грн.

Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України (ч. 2 ст. 9 Закону України Про судовий збір).

Проте, як вбачається з матеріалів заяви про видачу судового наказу, заявником в якості доказів сплати судового збору додано платіжну інструкцію №15492 від 21.02.2025 на суму 302,80 грн.

Згідно зазначеної платіжної інструкції призначення платежу: «судовий збір за заявою про видачу судового наказу ТОВ «ЧОЕК», Заставнівський районний суд.

Таким чином, заявником сплачено судовий збір не за платіжними реквізитами Господарського суду Чернівецької області, а за реквізитами Заставнівського районного суду.

Як наслідок, заявником не додано належних доказів сплати судового збору за звернення до Господарського суду Чернівецької області з заявою про видачу судового наказу.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу.

Про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу (ч. 2 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України).

Відтак, з огляду на те, що заявником не дотримано вимог п. 1 ч. 3 ст. 150 ГПК України, а саме, не додано доказів сплати судового збору за реквізитами Господарського суду Чернівецької області, суд дійшов висновку про те, що у видачі судового наказу необхідно відмовити.

Окрім того, суд зазначає, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема. справи за заявами про видачу судового наказу, якщо заявником та боржником є юридична особа або фізична особа підприємець (п. 16 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України).

З інформації, що міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, вбачається, що до Реєстру 15.05.2014 було внесено запис №3000541 про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на підставі власного рішення.

Суд зауважує, що фізична особа-підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою (ч. 9 ст. 4 Закону України Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань).

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо наявні обставини, зазначені у частині першій статті 175 цього Кодексу.

За приписом п. 6 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено суб`єкта господарювання, які звернулися із позовною заявою або до яких пред`явлено позов, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу (ч. 2 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 04.12.2013 у справі № 6-125цс13, у разі припинення суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати; фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Аналогічні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17.

У цій же постанові викладено висновок про те, що господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України спорів, в яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

Судом враховано правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 року у справі № 910/8729/18, відповідно до якої, якщо правовідносини заявника та боржника виникли з господарського договору, то зобов`язання за таким договором у боржника з втратою його статусу як фізичної особи-підприємця не припинились.

Разом з тим, ч. 2 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Під час розгляду вимог в порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених вимог по суті, а процесуальний механізм наказного провадження не передбачає встановлення обставин щодо правонаступництва та обсягу відповідальності фізичної особи, що виникає у зв`язку із втратою нею статусу підприємця.

Проте, звертаючись з заявою про видачу судового наказу в порядку наказного провадження, визначаючи в якості боржника саме ОСОБА_1 , який втратив статус фізичної особи-підприємця, заявником не прийнято до уваги, що процедура наказного провадження застосовується виключно по відношенню до суб`єктів господарювання, та що наказне провадження має чіткі, формальні межі, які не дозволяють врахувати наведені вище обставини, а припинення статусу підприємця унеможливлює застосування до розглядуваних правовідносин процедури наказного провадження.

Суд зазначає, що визначаючись із подальшими заходами для захисту своїх прав, заявнику варто врахувати викладену позицію Великої Палати Верховного Суду у взаємозв`язку із сутністю правовідносин, що існували, як під час здійснення боржником підприємницької діяльності, так і після припинення у боржника статусу підприємця та звернутися до суду в межах відповідної форми позовного провадження.

Відтак, з огляду на те, що боржником за заявою товариства з обмеженою відповідальністю Чернівецька обласна енергопостачальна компанія про видачу судового наказу є ОСОБА_1 , підприємницька діяльність якої станом на 04.03.2025 (дата звернення до суду) припинена, суд дійшов висновку про те, що у видачі судового наказу необхідно відмовити.

При цьому, суд звертає увагу заявника, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою(ч. 2 ст. 153 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись ст. 147, 148, 149, 150, 151, 152, 153, 234-235 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити товариству з обмеженою відповідальністю Чернівецька обласна енергопостачальна компанія у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 3680,06 грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена у порядку та строки, встановлені ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалу підписано 07.03.2025.

Суддя С.О.Миронюк