ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" березня 2025 р. Справа№ 911/3471/23 (910/16801/23)

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сотнікова С.В.

суддів: Отрюха Б.В.

Остапенка О.М.

за участю секретаря судового засідання Макухи О.А.,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро істейт"

на ухвалу Господарського суду Київської області

від 31.07.2024 (повний текст складено 08.08.2024, суддя Гребенюк Т.Д.)

у справі №911/3471/23 (910/16801/23)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро істейт"

до Акціонерного товариства "Банк Альянс",

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - розпорядник майна ТОВ "Агро істейт" арбітражний керуючий Франко Олег Павлович,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Дейвест"

про визнання недійсним договору,

в межах справи №911/3471/23

про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро істейт" (код 40930697),

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2023 року Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро істейт" звернулось із позовом до Акціонерного товариства "Банк Альянс" про визнання недійсним договору застави обладнання № 21-001-83/О від 04.10.2021, укладений між сторонами (далі - договір застави, оспорюваний договір).

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що договір поруки суперечить ст.ст. 92, 98, 203, 237, 546 Цивільного кодексу України та ст. 29 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", був укладений без додержання вимог цивільного законодавства та підлягає визнанню недійсним на підставі ст. 215 Цивільного кодексу України.

За доводами позивача, договір застави є змішаним, оскільки містить в собі ознаки договору застави та договору купівлі-продажу (відчуження) рухомого майна, а директору товариства надано право на укладення договору застави, але не договору щодо розпорядження та/або відчуження майна.

Рішенням Господарського суду Київської області від 31.07.2024 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Судове рішення ухвалене з посиланням на приписи ст.ст. 92, 203, 204, 215, 572, 573, 574, 655, 656 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України), ст. 29 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" та мотивоване тим, що оспорюваний договір є договором застави, не містить в собі ознаки договору купівлі-продажу, укладення та підписання Договору застави керівником позивача було погоджено рішенням учасника та відбулось у відповідності до положень ЦК України та Статуту товариства, учасниками товариства було погоджено укладення договору.

Рішенням Господарського суду міста Києва у справі №910/12692/22 від 04.07.2023 вирішено в рахунок часткового погашення перед АТ "Банк Альянс" заборгованості ТОВ "Дейвест" за договором № 21-214/ЮК про відкриття невідновлювальної кредитної лінії від 04.10.2021 в сумі 3911501,37 дол. США звернути стягнення на предмет застави за договором застави обладнання № 21-001-83/О від 04.10.2021, вартістю 27632000 грн. Таким чином, судами у межах справи №910/12692/22 надано оцінку обставинам укладення договору застави, а також встановлено правомірність дій АТ "Банк Альянс" щодо звернення стягнення на предмет застави за договором застави обладнання №21-007-83/О від 04.10.2021.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 31.07.2024 та прийняти нове рішення, яким задовольнити вимоги ТзОВ "Агро істейт" до АТ "Банк Альянс" про визнання недійсним Договору застави обладнання №21-001-83/о від 04.01.2021.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу позивач фактично повторює доводи позовної заяви про те, що директору ТОВ "Агро істейт" надано право на укладання договору застави, при цьому даним рішенням не надавалось жодного права директору на розпорядження та/або відчуження майна товариства.

Пункт 5.7. Договору застави фактично встановлює, що положення цього пункту є окремим правочином, про передачу Заставодавцем права власності на Предмет застави Банку в рахунок виконання зобов`язань за Кредитним договором, тобто встановлює що даний договір є також договором купівлі-продажу майна з відкладальною обставиною.

Позивач вважає, що оспорюваний Договір застави, де-факто є змішаним договором, який містить в собі, як ознаки договору застави, так і ознаки договору купівлі-продажу (відчуження) рухомого майна. У директора ТОВ "Агро істейт" на момент підписання були відсутні достатні повноваження на укладання договору застави у редакції, яка передбачає можливість безумовного відчуження майна товариства.

За твердженням позивача, зміст п. 5.7. Договору застави прямо суперечить змісту ст. 29 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", саме на яку містить посилання даний пункт Договору, вважаємо, що даний договір має бути визнаний судом недійсним.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.09.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро істейт", призначено розгляд справи на 22.10.2024.

08.10.2024 суддю ОСОБА_1 звільнено у відставку.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.10.2024, для розгляду справи № 911/3471/23 (910/16801/23) визначено колегію суддів: Сотніков С.В. (головуючий), Остапенко О.М., Отрюх Б.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.10.2024 призначено розгляд справи в судовому засіданні на 17.12.2024.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.12.2024 відкладено розгляд справи на 04.03.2025.

03.03.2025 відповідач подав клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки в день судового засідання представник відповідача буде перебувати у службовому відрядженні, що унеможливлює прийняти участь в судовому засіданні.

Колегія суддів ухвалила відхилити клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, оскільки воно не підтверджено будь-якими доказами.

Оскільки неявка представників сторін не перешкоджає апеляційному розгляду справи, колегія суддів ухвалила розглянути справу за наявними матеріалами справи та без участі сторін в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України 04.03.2025 в судовому засіданні підписана скорочена (вступна та резолютивна частини) постанова без її проголошення.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 04.10.2021 між "Банк Альянс" (заставодержатель) та ТОВ "Агро істейт" (заставодавець) укладено Договір застави №№21-001-83/О відповідно до п. 1.1. якого цей договір забезпечує вимоги заставодержателя, що випливають з умов Договору №21-214/ЮК про відкриття невідновлювальної кредитної лінії від 04.10.2021 укладеного між Заставодержателем та ТОВ "Дейвест" (далі Позичальник), з урахуванням всіх додаткових угод до нього, що укладені та/або будуть укладені в майбутньому протягом строку його дії (далі - Кредитний договір).

Відповідно до умов Кредитного договору Заставодержатель при виконанні Позичальником певних його умов надає, а Позичальник зобов`язаний повернути Кредит в розмірі 3800000 доларів США з кінцевим терміном повернення заборгованості 24 серпня 2022 року, сплатити проценти за користування кредитними коштами в розмірі 7% (сім) процентів річних, інший розмір процентів, комісії, пені та штрафи, інші платежі у розмірі, строки, порядку і випадках, передбачених Кредитним договором (п.1.2. Договору застави).

Згідно з 2.1. Договору застави, предметом застави є рухоме майно - обладнання згідно з переліком, наведеним в Додатку №1 до цього Договору, який є його невід`ємною частиною (надалі всі предмети застави - Предмети застави, а кожен окремо - Предмет застави). Предмет застави обліковується на балансі Заставодавця, що підтверджується балансовою Довідкою №18 від 04 жовтня 2021 року.

Відповідно до п. 2.1. Розділу 2 Договору застави та Додатку №1 до Договору застави предметом застави є рухоме майно-обладнання, а саме: Борона дискова Еzee-on 2011 року випуску з заводським номером: 52760, Ш = 11 м, 2011 р.в., оціночна вартість 859 000 грн (без ПДВ); Борона дискова Еzee-on 2011 р. з заводським номером: 52762, Ш = 11 м, оціночна вартість 859000 грн (без ПДВ); Бункер перевантажувач Balzer 2000 Tridem 87601143, 2013 р.в., оціночна вартість 1 254 000 грн (без ПДВ); Сівалка Kinze 16-рядна 3600 ASD (102850) №58 №1-222-009, Ш = 11,9 м, оціночна вартість 1464000 грн (без ПДВ); Сівалка Kinze 3600 ASD + Interplant, 16-31 рядкова, 2012 року, 625215, Ш = 11,2 м, оціночна вартість 1318000 грн (без ПДВ); Сівалка Kinze 3600 ASD + Interplant, 16/31 рядкова, 2011 р.в., 624377, Ш = 11,9 м, оціночна вартість 1244000 грн (без ПДВ); Сівалка Kinze 3600 ASD + Interplant, 16/31 рядна (624008) № 33, 1-222-00, III = 11,9 м, оціночна вартість 1244000 грн (без ПДВ); Сівалка Kinze 3600 ASD, 16-рядкова, з.н. 624143, №3-222-002, Ш = 11,2 м, оціночна вартість 1244000 грн (без ПДВ); Сівалка Kinze 3600 ASD624922 2-223-004, Ш = 11,2 м, оціночна вартість 1318000 грн (без ПДВ); Сівалка Kinze 3600 ASD, 16/31, 2011 р.в., з/н 623861, Ш = 11,9 м, оціночна вартість1244000 грн (без ПДВ); Сівалка Kinze 3600 ASD 16/31, 2011 р., з.н. 624138, Ш = 11,9 м, оціночна вартість 1391000 грн (без ПДВ); Сівалка Kinze 3600 ASD 16/31, 2012 р., з.н. 626862, Ш = 11,9 м, оціночна вартість 1318000 грн (без ПДВ); Сівалка Kinze 3600 ASD 16/31, 2012 р., з.н. 625245, Ш = 11,9 м, оціночна вартість 1391000 грн (без ПДВ); Сівалка Kinze 3600 ASD 16/31, 2012 р., з.н. 626136, Ш = 11,9 м, оціночна вартість 1318000 грн (без ПДВ); Сівалка Kinze 3600 ASD 16/31, 2012 р., з.н. 626859, Ш = 11,9 м, оціночна вартість 1318000 грн (без ПДВ); Сівалка Kinze 3600 ASD 16/31, 2012 р., з.н. 626857, Ш = 11,9 м, оціночна вартість 1318000 грн (без ПДВ); Сівалка Kinze 3700 24-рядна ASD 751223, №1-222-028, Ш = 16,8 м, оціночна вартість 1506000 грн (без ПДВ); Сівалка Kinze 3700 SDS 36/20 (751027), Ш = 16,8 м, оціночна вартість 1506000 грн (без ПДВ); Сівалка пневматична Kinze, моделі 3700ASD 36/20 рядів, з.н. 751195, г.н. 1-222-035, Ш = 18,5 м, оціночна вартість 1506000 грн (без ПДВ); Сівалка пневматична Kinze, моделі 3700ASD 36/20 рядів, з.н. 751196, г.н. 1-222-034, Ш = 18,5 м, оціночна вартість 1506000 грн (без ПДВ); Сівалка Kinze 3700ASD 24/30 з.н. 751244, Ш = 16,8 м, оціночна вартість 1506000 грн (без ПДВ) (т. 1 а.с. 16).

Відповідно до п.п. 5.1 - 5.1.8. Договору застави сторони домовились, що Заставодержатель набуває права звернути стягнення на Предмет застави (у разі, якщо Предметом застави є декілька предметів застави, Заставодержатель набуває права звернути стягнення та реалізувати на власний розсуд як усі, так і будь - який з предметів застави), його реалізацію та одержати задоволення своїх вимог за рахунок Предмета застави на свій розсуд (з урахуванням умов цього Договору та чинного законодавства), в день настання будь-якого або всіх наступних випадків:

5.1.1. невиконання або неналежного Позичальником виконання будь- якого із зобов`язань, умов, що випливають з Кредитного договору (з числі, але не виключно, щодо повернення Кредиту або його частини в строк, передбачений Кредитним договором, та/або сплати процентів користування Кредитом, та/або комісійної винагороди та/або виконання будь-яких інших грошових зобов`язань, передбачених Кредитним договором);

5.1.2. невиконання або неналежного виконання Заставодавцем будь-якого із зобов`язань, умов, що випливають з цього Договору, настання обставин передбачених цим Договором, незалежно від настання строку виконання Позичальником зобов`язань за Кредитним договором;

5.1.3. порушення гарантій, викладених у Кредитному договорі та/або у цьому договорі;

5.1.4. у випадку, коли третьою особою розпочато процедуру звернення стягнення на Предмет застави;

5.1.5. виникнення обставин, що можуть призвести до загибелі, втрати або пошкодження Предмета застави;

5.1.6. при ліквідації чи реорганізації у будь-який спосіб Позичальника та/або Заставодавця порушення відносно Позичальника та/або Заставодавця справи про банкрутство;

5.1.7. у разі настання будь-якого з випадків, передбачених Кредитним договором та/або цим Договором, що дає право Заставодержателю на дострокове стягнення заборгованості за Кредитним договором;

5.1.8. в інших випадках, передбачених дим Договором та/або Кредитним договором та/або чинним законодавством України;

Пунктом 5.3. Договору застави передбачено, що задоволення Заставодержателем своїх вимог за рахунок Предмета застави та звернення стягнення на Предмет застави можливе будь-яким способом на розсуд Заставодержателя: 5.3.1. на підставі рішення суду; 5.3.2. у позасудовому порядку, будь-яким способом, передбаченому ст. 26 Закону України "Про забезпечення кредиторів та реєстрацію обтяжень"; 5.3.3. в будь-який інший спосіб, що буде визначений законодавством на дату задоволення вимог.

За умовами п. 5.7 Договору застави, сторони, з розумінням змісту статті 29 Закону України "Про забезпечення кредиторів та реєстрацію обтяжень", свідчать, що передача заставодержателю права власності на предмет застави здійснюється в силу та на підставі даного договору і не вимагає в подальшому підтвердження/погодження сторін та/або будь-якою третьою особою. Сторони встановлюють, що даний договір є достатньою правовою підставою для здійснення будь-яких дій щодо переходу права власності до заставодержателя на предмет застави.

В разі не реалізації предмета застави або визнання публічних торгів такими, що не відбулися, заставодержатель має право залишити предмет застави за собою відповідно до чинного законодавства, на що заставодавець надає свою згоду підписанням цього договору, і надання додаткової згоди не потрібно (пункт 5.12 Договору застави).

Позичальник ТОВ "Дейвест" неналежним чином виконував зобов`язання за Кредитним договором, у зв`язку з чим Банк з метою врегулювання спору надіслав на адресу Заставодавця та Позичальника письмове повідомлення № 02.1/2826 від 14.10.2022 про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання з вимогою погасити прострочену заборгованість за Кредитним договором в повному обсязі та передачею предмету застави у володіння Банку та зареєстровано відомості про звернення стягнення на предмет застави.

В подальшому Банк звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за Кредитним договором та звернення стягнення на предмет застави за оспорюваним договором.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.07.2023 у справі №910/12692/22 в рахунок часткового погашення перед АТ "Банк Альянс" заборгованості ТОВ "Дейвест" за договором № 21-214/ЮК про відкриття невідновлювальної кредитної лінії від 04.10.2021 в сумі 3911501,37 доларів США було ухвалено звернути стягнення на предмет застави за договором застави обладнання № 21-001-83/О від 04.10.2021 вартістю 27632000 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.05.2023 у справі №910/10389/22 стягнуто солідарно з ТОВ "Дейвест" та ОСОБА_2 на користь АТ "Банк Альянс" основну суму заборгованості за договором про відкриття невідновлювальної кредитної лінії № 21-214/ЮК від 04.10.2021 у розмірі 3800000 доларів США, заборгованість за процентами у розмірі 55363,28 доларів США.

В силу ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

За змістом ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Таким чином, правочин може бути визнано недійсним лише з підстав, передбачених законом.

Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Отже, в силу приписів ст. 204 ЦК України правомірність правочину презюмується.

Відповідно до ст. 29 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" обтяжувач має право після одержання предмета обтяження у володіння задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов`язанням шляхом набуття права власності на предмет забезпечувального обтяження, якщо інше не встановлено законом або договором. При цьому обтяжувач зобов`язаний повідомити боржника та інших обтяжувачів відповідного рухомого майна про свій намір набути право власності на предмет забезпечувального обтяження в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відтак, заявляючи позов про визнання недійсним правочину позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків.

Слід зазначити, що у даному випадку, в обґрунтування позовних вимог покладені доводи про суперечність договору вимогам ст.ст. 92, 98, 203, 237, 546 Цивільного кодексу України та ст. 29 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", оскільки директор товариства не мав повноважень на укладення договору про відчуження майна з огляду на те, що оспорюваний договір є змішаним та містить у собі умови договору купівлі-продажу, зокрема, у пункті 5.7 передбачено право заставодержателя набути у власність предмет застави в разі звернення стягнення на нього у відповідності до ст. 29 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень".

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що оспорюваний договір є забезпечувальним договором - договором застави, не містить в собі умов договору купівлі-продажу, який є реальним, зокрема, виникнення і припинення права власності на предмет договору, тобто фактичну передачу речі чи майнового права у володіння та користування, сплату однією стороною на користь іншої певної грошової суми тощо.

В той же час, договір застави є забезпечувальним договором, укладається з метою стимулювання боржника виконувати зобов`язання за основним договором і в силу закону може передбачати право кредитора звертати стягнення на предмет застави виключно з метою припинення зобов`язань за основним договором, який застава забезпечує, та лише в разі неналежного виконання основного зобов`язання.

При цьому, закон передбачає і набуття заставодержателем права власності на предмет застави в рахунок погашення зобов`язань за основним зобов`язанням. І в цьому разі, коли заставодавець не є основним боржником, він набуває право зворотної вимоги до особи, виконання зобов`язань якого було забезпечено (основного боржника), як в даному випадку.

Відтак, укладаючи договір застави, заставодавець усвідомлює правові наслідки можливого неналежного виконання основного зобов`язання, в тому числі і право заставодержателя на звернення стягнення на предмет застави. В цьому разі заставодавець в будь-якому разі втрачає право власності на майно, яке передано в заставу, незалежно від способу звернення стягнення на нього - чи шляхом продажу на торгах, чи шляхом набуття права власності на нього заставодержателем.

Отже, доводи позивача як в позовній заяві так і в апеляційній скарзі про те, що директор товариства не мав права на укладення договору застави є безпідставними, оскільки останній отримав згоду учасників товариства (рішення єдиного учасника від 30.09.2023) на укладення саме договору застави, відповідно і на передачу майна в заставу. При цьому, оспорюваний договір не є договором купівлі-продажу, оскільки не був укладений з метою відчуження майна на користь заставодержателя, а у договорі застави узгоджений порядок звернення стягнення на заставне майно у спосіб, що встановлений у законі - ст. 29 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень". Тобто, оспорюваний договір містить умови, які не суперечать вказаній нормі закону, а відповідають їй.

В даному випадку, належить також взяти до уваги і обставини про те, що оспорюваний договір укладений у жовтні 2021 року, заставодержатель повідомив заставодавця про порушення основного зобов`язання у жовтні 2022 року та звернувся в суд із позовом про звернення стягнення на заставне майно у листопаді 2022 року, суд ухвалив рішення про звернення стягнення у липні 2023 року. І лише у жовтні 2023 року позивач звернувся із даним позовом про визнання недійсним договору застави. Тобто, такі дії позивача свідчать про уникнення виконання зобов`язань та не направлені на захист порушеного права.

Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. В силу приписів ст. 204 ЦК України правомірність правочину презюмується.

Однак, враховуючи вищевикладені обставини, позивачем не доведено існування правових підстав для визнання недійсними оспорюваного договору застави.

З огляду на вищевикладене, місцевий господарський суд належним чином дослідивши матеріали справи, дотримуючись норм процесуального та матеріального права, дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

З приводу висвітлення всіх доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У рішенні Суду у справі "Трофимчук проти України" № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Приписами статті 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу та доходить висновку про необхідність залишити без змін рішення Господарського суду Київської області від 31.07.2024 у справі № 911/3471/23 (910/16801/23) про відмову в позові.

Судові витрати за подання даної апеляційної скарги, у відповідності до статті 129 ГПК України, належить покласти на позивача у зв`язку з відмовою у задоволенні скарги.

Керуючись ст. 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро істейт" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 31.07.2024 у справі № 911/3471/23 (910/16801/23) залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у строки, встановлені ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена та підписана 10.03.2025.

Головуючий суддя С.В. Сотніков

Судді Б.В. Отрюх

О.М. Остапенко