ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2025 року Справа № 902/3/25

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Філіпова Т.Л. , суддя Маціщук А.В.

секретар судового засідання Черначук А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Балаекобуд" на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 8 січня 2025 року по справі №902/3/25 (суддя Виноградський О.Є..)

час та місце постановлення ухвали: 8 січня 2025 року; м. Вінниця, вул. Пирогова, 29;

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Балаекобуд"

до Фізичної особи підприємця - Михайлюка Миколи Валерійовича

про стягнення 168 156 грн

за участю представників сторін:

від Позивача та Відповідача - не з`явилися.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Балаекобуд" (надалі Позивач) звернувся до Господарського суду Вінницької області з позов до Михайлюка Миколи Валерійовича (надалі Відповідач) про стягнення в сумі 168156 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано порушенням укладеного між Позивачем та Відповідачем договору про надання послуг з будівництва будинку зі зрубу в частині виконання Відповідачем підрядних робіт на виконання умов договору від 3 січня 2022 року (надалі Договір; а.с. 10-11).

Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 8 січня 2025 року в справі № 902/3/25 відмовлено у відкритті провадження у справі. Роз`яснено, що справа відноситься до юрисдикції Вінницького районного суду Вінницької області.

Приймаючи дану ухвалу, суд першої інстанції виходив, зокрема, з того, що за приписами пункту 1 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Позивачем заявлено вимогу про стягнення з Відповідача безпідставно набутих коштів у розмірі 168156 грн у зв`язку із невиконанням останнім Договору про надання послуг з будівництва будинку зі зрубу від 3 січня 2022 року, з огляду, що Позивач вважає зазначений Договір таким, що не може бути визначений як господарський договір, оскільки однією зі сторін договору є фізична особа, що не є фізичною особою-підприємцем, а з матеріалів справи не вбачається, що Відповідач здійснює підприємницьку діяльність.

Не погоджуючись з прийнятою судом першої інстанції ухвалою, Позивач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій з підстав, висвітлених в ній, просив ухвалу місцевого господарського суду скасувати та направити справу для продовження розгляду її по суті.

Мотивуючи дану апеляційну скаргу Позивач, зокрема, виходив з того, що відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець. Вказує, що документи, що підтверджують статус Відповідача, як фізичної особи-підприємця, наявні саме у Відповідача та що під час подання даної позовної заяви у Позивача не було можливості надати відповідні докази, а саме інформацію з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань у зв`язку з тим що Позивач є суб`єктом господарювання із іноземним елементом, а тому не мав можливості скористатись доступом до баз реєстрації суб`єктів господарювання шляхом використання саме свого електронного підпису, так як у даної юридичної особи в Україні він відсутній. Окрім того Позивач констатує, що з офіційних джерел України є загальновідомим факт, що з 19 грудня 2024 року державні реєстри України та сайт Міністерства юстиції України зазнали най масштабнішої зовнішньої кібератаки за останній час. Як наслідок, було призупинено роботу Єдиних і Державних реєстрів Міністерства юстиції України. Зазначив, що 20 грудня на базі Тимчасової спеціальної комісії Верховної Ради України з питань захисту прав інвесторів створили робочу групу для перевірки причин блокування роботи держреєстрів.

Позивач вказує, що як відомо з офіційних джерел інформації в Україні, лише 9 січня 2025 року було відновлено роботу Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.

Скаржник також зазначає, що під час розгляду даної позовної заяви судом першої інстанції не було визначено відповідача як Фізичну особу-підприємпя, як наслідок, не вірно було з`ясовано спірні відносини у даній справі, а саме, що вони носять характер відносин, пов`язаних з господарською діяльністю Відповідача.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 4 лютого 2025 року відкрито апеляційне провадження в справі № 902/3/25 за апеляційною скаргою Позивача. Запропоновано сторонам надати відзив на апеляційну скаргу Позивача, сторонам письмові пояснення.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 17 лютого 2025 року, проведення підготовчих дій завершено, призначено справу №902/3/25 до розгляду на 5 березня 2025 року об 14:40 год.

4 березня 2025 року на адресу Північно-західного апеляційного суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі Позивача та про підтримання апеляційної скарги в повному обсязі.

В судове засідання від 4 березня 2025 року представники Позивача та Відповідача 1 не з`явилися.

Відповідно до частини першої статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Крім того, суд не викликав учасників справи у судове засідання, відповідно до частини 1 статті 120 ГПК України, що вказує на те, що ухвалою суду від 4 березня 2025 року явка сторін обов`язковою не визнавалась.

Разом з тим суд констатує, що відкладення розгляду апеляційної скарги, визначено статтею 273 Господарського процесуального кодексу України, що по суті є неприпустимим з огляду на те, що це суперечить одному із завдань господарського судочинства, визначених частиною 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України (своєчасне вирішення судом спорів). При цьому апеляційний господарський суд наголошує на тому, що в силу дії частини 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України, суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи клопотання Позивача про розгляд справи без його участі, з огляду на все вищевказане, колегія приходить до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги у відсутності представників Позивача та Відповідача, оскільки останні не скористались своїми правами, передбаченими статтею 42 Господарського процесуального кодексу України. Тому, колегія апеляційного господарського суду вбачає за можливим розглядати дану апеляційну скаргу без участі представників Позивача та Відповідача, за наявними в матеріалах справи доказами.

При цьому апеляційний господарський суд констатує факт того, що Відповідач не скористався правом і щодо подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу та пояснень стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, Північно західного апеляційний господарський суд прийшов до висновку, що апеляційну скаргу Позивача слід задоволити, а оскаржувану ухвалу скасувати, а справу направити для вирішення питання щодо відкриття провадження по справі.

При цьому, апеляційний господарський суд виходив з наступного.

Позивач звернувся до Господарського суду Вінницької області з позов до Відповідача про стягнення боргу в сумі 168156 грн в зв`язку з невиконанням умов Договору.

Позовні вимоги обґрунтовано порушенням укладеного між Позивачем та Відповідачем Договору в частині виконання Відповідачем підрядних робіт на виконання умов Договору.

Ухвалою Господарського суду Вінницької області від 8 січня 2025 року в справі № 902/3/25 відмовлено у відкритті провадження у справі. Роз`яснено, що справа відноситься до юрисдикції Вінницького районного суду Вінницької області.

При цьому, позиція суду першої інстанції зводиться до того, що Позивачем заявлено вимогу про стягнення з Відповідача безпідставно набутих коштів у розмірі 168156 грн у зв`язку із невиконанням останнім Договору про надання послуг з будівництва будинку зі зрубу від 3 січня 2022 року. Суд вказав, що зазначений Договір не може бути визначений як господарський Договір, оскільки однією зі сторін договору є фізична особа, що не є фізичною особою-підприємцем, а з матеріалів справи не вбачається, що Відповідач здійснює підприємницьку діяльність.

При цьому, враховуючи докази, долучені Позивачем до апеляційної скарги, а саме інформацію з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, підтвердження обставин того, що Відповідач має статус фізичної особи-підприємця.

При цьому колегією суду в першу чергу враховується факт того, що Позивач не є особою, що зареєстрована в Україні, а відтак констатує те, що для вказаної особи здобуття таких доказів є більш важливим і тривалим, ані ж для юридичних осіб зареєстровних в Україні.

Колегією суддів з урахуванням вищезазначеного також приймається до уваги і те, що з офіційних джерел України є загальновідомим факт, що з 19 грудня 2024 року державні реєстри України та сайт Міністерства юстиції України зазнали най масштабнішої зовнішньої кібератаки за останній час. Як наслідок, було призупинено роботу Єдиних і Державних реєстрів Міністерства юстиції України. Лише 9 січня 2025 року було відновлено роботу Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань. Тобто, Позивач, а ні фізично, а ні юридично не мав можливості надати не доступну інформацію разом із поданням позовної заяви (від 31 грудня 2024 року).

В той же час апеляційний господарський суд констатує і факт того, що місцевий господарський суд отримавши дану позовну заяву та бачачи наявні у ній недоліки (не зазначення у тексті позовної заяви Відповідача, як підприємця, не подачі доказів, що вказують на те, що даний спір є господарській) не скористався можливістю для залишення позовної заяви без руху за статтею 174 Господарського процесуального кодексу України та з`ясування не відповідності стадії таких обставин, а виходив з того, що дана позовна заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства, по суті, не з`ясувавши всіх обставин для доходження до такого висновку. В той же час поданий вже суду апеляційної інстанції витяг є ЄДР повністю спростовує висновки суду першої інстанції.

Зокрема, колегія суддів прийнявши як доказ та дослідивши витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб при розгляді даної апеляційної скарги виснувала, що Відповідач є фізичною особою-підприємцем; дана реєстрація датована 24 червня 2019 року. При цьому Відповідач за вказаним витягом здійснює такі види діяльності:

· 43.99 інші спеціалізовані будівельні роботи;

· 43.39 інші роботи із завершенням будівництва;

· 43.91 покрівельні роботи;

· 77.39 надання в оренду інших машин, устаткування та товарів;

· 33.11 ремонт і технічне обслуговування готових металевих виробів;

· 43.29 інші будівельно-монтажні роботи;

· 16.23 виробництво інших дерев`яних будівельних конструкцій і столярних виробів;

· 25.99 виробництво інших готових металевих виробів;

· 25.62 механічне оброблення металевих виробів;

· 25.61 оброблення металів та нанесення покриття на метал;

· 25.29 виробництво інших металевих баків, резервуарів і контейнерів

В то й же час, Договір, який став підставою виникнення правовідносин сторін у даній справі, укладений між сторонами 3 січня 2022 року, тобто в період здійснення Відповідачем підприємницької діяльності.

Відтак, враховуючи усе описане вище, колегія суддів в розрізі статтей 174 та 177 Господарського процесуального кодексу України, зважаючи на відмову суду першої інстанції у відкритті провадження без вчинення будь-якої процесуальної дії зауважує наступне.

У відповідності до статті 162 Господарського процесуального кодексу України, у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Позовна заява повинна містити: найменування суду першої інстанції, до якого подається заява; повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта (для фізичних осіб - громадян України), якщо такі відомості відомі позивачу, вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для фізичних осіб - підприємців), відомі номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову; відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору - у випадку, якщо законом встановлений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи; підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Якщо позовна заява подається особою, звільненою від сплати судового збору відповідно до закону, у ній зазначаються підстави звільнення позивача від сплати судового збору. У разі пред`явлення позову особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, в заяві повинні бути зазначені підстави такого звернення. У позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору.

Між тим, частинами 1, 2 статті 174 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Статтею 177 Господарського процесуального кодексу України визначено, що завданнями підготовчого провадження є: остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; з`ясування заперечень проти позовних вимог; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; вирішення відводів; визначення порядку розгляду справи; вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання.

Підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду по суті цей строк може бути продовжений не більше ніж на тридцять днів за клопотанням однієї із сторін або з ініціативи суду.

Відтак, навіть під час підготовчого провадження суд також (як і на стадії залишення позовної заяви без розгляду) має можливість здійснити остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу та вразі з`ясування обставин щодо того, що така позовна заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства відповідно до пункту 1 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України, має можливість закрити провадження у справі. оскільки спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Колегія суддів звертає увагу, що визначення відповідача (відповідачів), предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідача (відповідачів) й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (наведену правову позицію викладено у постанові ВП ВС від 11 вересня 2019року в справі № 910/7122/17, КГС ВС від 3 вересня 2020 року)

Однак суд першої інстанції, по суті не з`ясував належного суб`єктного складу сторін у справі (з урахуванням предметної та суб`єктної юрисдикції господарських судів, визначеної статтею 20 ГПК України), побудувавши свій висновок наведений в оспорюваній ухвалі на припущенні, а не за наслідком встановлення обставин того, чи дійсно Відповідач не є суб`єктом підприємницької діяльності та чи дійсно даний спір підлягає розгляду за правилами господарського судочинства. Відтак, з огляду на все вищевказане, колегія суду констатує неможливість та передчасність висновків суду першої інстанції, котрі стали обгрунтуванням прийнятої ухвали від 8 січня 2025 року по справі №902/3/25.

Згідно зі статтею 45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в статті 4 ГПК України, тобто і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями ГПК України.

Відповідно до положень частин 1, 6 статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також впроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін.

Отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є: наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Аналогічна правова позиція викладена також і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 лютого 2020 року в справі № 916/385/19 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі №910/8729/18 (провадження №12-294гс18, пункт 4.11).

Разом з тим, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 7 серпня 2019 року у справі №646/6644/17 (провадження №14-352цс19, пункт 74) зроблено висновок, що при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду подібних справ визначальним є характер правовідносин, з яких виник спір. Суб`єктний склад спірних правовідносин є формальним критерієм, який має бути оцінений належним судом.

Статтями 25, 26 Цивільного кодексу України передбачено, що здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті. Усі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин.

У свою чергу наявність статусу підприємця не свідчить про те, що з моменту державної реєстрації фізичної особи-підприємця така особа виступає як підприємець у всіх правовідносинах (постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 березня 2018 року в справі №2-7615/10, від 5 червня 2018 року в справі N 522/7909/16-ц).

Вирішення питання про юрисдикційність спору залежить від того, чи виступає фізична особа-сторона у відповідних правовідносинах - як суб`єкт господарювання, та від визначення цих правовідносин як господарських.

Такий правовий висновок викладений також і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року в справі № 916/1261/18.

В той же час Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 червня 2018 року в справі №548/981/15-ц також звернула увагу, що наявність такого статусу (ФОП) в особи, яка є стороною в справі, не підтверджує те, що з моменту державної реєстрації фізичної особи підприємцем вона виступає в такій якості у всіх правовідносинах.

У Постанові від 4 березня 2020 року в справі №299/451/19 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що фізичні особи, які на час пред`явлення до них позову не є підприємцями, можуть бути відповідачами в господарському суді. Припинення підприємницької діяльності однієї із сторін до звернення з позовом до суду не є перешкодою для розгляду справи в порядку господарського судочинства, але лише в тому випадку, якщо спірні правовідносини виникли за наслідком її господарської діяльності.

Судова колегія зазначає, що зі змісту витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, вбачається, що Відповідач є фізичною особою-підприємцем; дана реєстрації 24 червня 2019 року та здійснює такі види діяльності:

· 43.99 інші спеціалізовані будівельні роботи;

· 43.39 інші роботи із завершенням будівництва;

· 43.91 покрівельні роботи;

· 77.39 надання в оренду інших машин, устаткування та товарів;

· 33.11 ремонт і технічне обслуговування готових металевих виробів;

· 43.29 інші будівельно-монтажні роботи;

· 16.23 виробництво інших дерев`яних будівельних конструкцій і столярних виробів;

· 25.99 виробництво інших готових металевих виробів;

· 25.62 механічне оброблення металевих виробів;

· 25.61 оброблення металів та нанесення покриття на метал;

Між тим, предметом Договору про надання послуг з будівництва будинку зі зрубу є виконання будівельних робіт зазначених у пункті 1.2 цього Договору.

А саме пунктом 1.2 Договору визначено, що будівництво будинку із дикого зрубу розміром 8,24*6,2 м та загальною площею 51,42 кв.м.

Відтак, враховуючи те, що на момент укладення Договору Відповідач є та залишається фізичною особою-підприємцем, враховуючи предмет Договору здійсненя будівельних робіт, а також в розрізі видів діяльності Відповідача, колегія суддів виснує, що даний спір має всі ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, а саме наявність між сторонами господарських відносин та склад сторін.

Таким чином, суд апеляційної інстанції зауважує, що відносини, які виникли між сторонами є господарськими, оскільки під час виникнення спірних правовідносин (укладення Договору про надання послуг з будівництва будинку зі зрубу) Відповідач здійснював свою підприємницьку діяльність як ФОП, про що внесено відповідні відомості в ЄДРПОУ і види його діяльності є відповідними до предмету Договору.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 280 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За змістом частини 3 статті 271 Господарського процесуального кодексу України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкриття провадження у справі така справа передається на розгляд суду першої інстанції.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на доказах, долучених до матеріалів справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга Позивача підлягає задоволенню, а ухвалу Господарського суду Вінницької області у справі № 902/3/25 від 8 січня 2025 року підлягає скасування із направленням справи № 906/13/25 до Господарського суду Вінницької області для продовження її розгляду зі стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Керуючись статтями 129, 269-276, 280, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Балаекобуд" на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 8 січня 2025 року по справі №902/3/25 - задоволити.

2. Ухвалу Господарського суду Вінницької області від 8 січня 2025 року по справі №902/3/25 - скасувати.

3. Справу № 902/3/25 направити до Господарського суду Вінницької області для продовження її розгляду зі стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

5. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

6. Справу №902/3/25 повернути Господарському суду Віницької області.

Повний текст постнови виготовлено 10 березня 2025 року

Головуючий суддя Василишин А.Р.

Суддя Філіпова Т.Л.

Суддя Маціщук А.В.