ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" лютого 2025 р. Справа№ 910/20940/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Остапенка О.М.

суддів: Сотнікова С.В.

Отрюха Б.В.

за участю секретаря судового засідання Карпової М.О.

у присутності представника скаржника Кононенко О.С. згідно ордера

розглянувши апеляційну скаргу арбітражного керуючого Галічевої Валентини Олександрівни на ухвалу Господарського суду міста Києва від 31.10.2024 року

у справі №910/20940/21 (суддя Омельченко Л.В.)

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Рент Комерц"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія

"Горизонт"

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.10.2024 року у справі №910/20940/21 у задоволенні клопотання розпорядника майна боржника арбітражної керуючої Галічевої В.О. про вжиття заходів забезпечення вимог кредиторів шляхом накладення арешту на майно та заборони вчинення дій щодо майна ПрАТ "Кам`янець-Подільськавтоагрегат" відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою місцевого господарського суду, арбітражний керуючий Галічева В.О. звернулась до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 31.10.2024 року у справі №910/20940/21 повністю та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву про вжиття заходів забезпечення вимог кредиторів в повному обсязі.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.11.2024 року апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Остапенко О.М., судді: Пантелієнко В.О., Сотніков С.В.

Ухвалою суду від 18.11.2024 відкладено вирішення питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою арбітражного керуючого Галічевої В.О. на ухвалу Господарського суду міста Києва від 31.10.2024 у справі №910/20940/21, повернення даної апеляційної скарги або залишення її без руху до надходження матеріалів справи до апеляційного господарського суду та витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/20940/21.

28.11.2024 року супровідним листом Господарського суду міста Києва №910/20940/21/6823/24 від 26.11.2024 року витребувані матеріали даної справи надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.12.2024 апеляційну скаргу арбітражного керуючого Галічевої В.О. на ухвалу Господарського суду міста Києва від 31.10.2024 року у справі №910/20940/21 залишено без руху у зв`язку з її поданням після закінчення установлених статтею 256 ГПК України строків на подання апеляційної скарги та визнанням причин пропуску такого строку неповажними, неподанням доказів сплати судового збору у встановленому законом порядку та розмірі, а також доказів на підтвердження відправлення копії апеляційної скарги та доданих до неї додатків всім учасникам провадження у справі, з визначенням строку для усунення недоліків апеляційної скарги.

09.12.2024 року через систему "Електронний суд", тобто у встановлений судом строк, скаржником на виконання ухвали від 02.12.2024 року подано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження з зазначенням інших підстав для поновлення, а також докази сплати судового збору та докази на підтвердження відправлення копії апеляційної скарги та доданих до неї документів всім учасникам провадження у справі.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.12.2024 поновлено скаржнику строк для подання апеляційної скарги; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою арбітражного керуючого Галічевої В.О. на ухвалу Господарського суду міста Києва від 31.10.2024 року у справі №910/20940/21, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду на 13.02.2025 року за участю повноважних представників учасників провадження у справі.

У зв`язку з перебуванням судді Пантелієнка В.О. у відпустці витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.02.2025 для розгляду справи №910/20940/21 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя - Остапенко О.М., судді: Отрюх Б.В., Сотніков С.В.

Ухвалою суду від 12.02.2025 вищевказаною колегією суддів прийнято до провадження справу №910/20940/21 за апеляційною скаргою арбітражного керуючого Галічевої В.О. на ухвалу Господарського суду міста Києва від 31.10.2024.

Представник скаржника в судовому засіданні 13.02.2025 року вимоги апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити, скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 31.10.2024 року у справі №910/20940/21 повністю та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву про вжиття заходів забезпечення вимог кредиторів в повному обсязі.

Представники інших учасників провадження у справі в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи не направляли.

У відповідності до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

13.02.2025 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови Північного апеляційного господарського суду у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства та заслухавши пояснення представника скаржника, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 31.10.2024 року у даній справі - залишити без змін, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство (неплатоспроможність) у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Кодексом України з процедур банкрутства.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, у провадженні Господарського суду міста Києва на стадії розпорядження майном боржника перебуває справа №910/20940/21 про банкрутство ТОВ "Фінансова компанія "Горизонт", провадження у якій відкрито ухвалою господарського суду міста Києва від 24.01.2022 року за заявою ТОВ "Рент Комерц".

У вересні 2024 року розпорядник майна боржника арбітражний керуючий Галічева В.О. звернулась до Господарського суду міста Києва з клопотанням про забезпечення вимоги кредиторів, в якому просила:

- заборонити ліквідатору ПрАТ "Кам`янець-Подільськавтоагрегат" арбітражному керуючому Ковальчуку М.М. проводити оцінку та/або вживати заходів щодо визначення початкової вартості майна банкрута та продажу майна банкрута ПрАТ "Кам`янець-Подільськавтоагрегат" у справі №924/995/19 та вжиття заходів до продажу майна, щодо:

1) єдиного майнового комплексу підприємства, який складається з усіх видів майна включаючи земельні ділянки, будівлі, споруди, устаткування, інвентар, сировину, продукцію та інше, в т. ч. - нерухоме майно, загальною площею 23 751,60 кв. м, устаткування, інвентар, інше майно у кількості 618 позицій, які знаходяться за адресою Хмельницька обл., м. Кам`янець-Подільський, вул. Північна, 85;

2) всього рухомого та нерухомого майна банкрута згідно переліку, зазначеному в акті від 27.07.2021 про визначення початкової вартості продажу майна банкрута;

- накласти арешт на все рухоме та нерухоме майно, яке належить ПрАТ "Кам`янець-Подільськавтоагрегат", а саме:

1) єдиний майновий комплекс підприємства, який складається з усіх видів майна включаючи земельні ділянки, будівлі, споруди, устаткування, інвентар, сировину, продукцію та інше, в т. ч. - нерухоме майно, загальною площею 23 751,60 кв. м, устаткування, інвентар, інше майно у кількості 618 позицій, які знаходяться за адресою Хмельницька обл., м. Кам`янець-Подільський, вул. Північна, 85;

2) рухоме та нерухоме майно банкрута згідно переліку, зазначеному в акті від 27.07.2021 про визначення початкової вартості продажу майна банкрута. Заборонити будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно проведення будь-яких реєстраційних дій щодо рухомого та нерухомого майна, яке належить на праві власності ПрАТ "Кам`янець-Подільськавтоагрегат";

- заборонити ДП "СЕТАМ, будь-яким органам Державної виконавчої служби України та/або будь-яким приватним виконавцям, у тому числі, але не виключно, Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України здійснювати реалізацію будь-якого нерухомого та рухомого майна, яке належить на праві власності ПрАТ "Кам`янець-Подільськавтоагрегат".

За наслідками розгляду вищевказаної заяви ухвалою Господарського суду міста Києва від 31.10.2024 у справі №910/20940/21 у задоволенні клопотання розпорядника майна боржника арбітражної керуючої Галічевої В.О. про вжиття заходів забезпечення вимог кредиторів шляхом накладення арешту на майно та заборони вчинення дій щодо майна ПрАТ "Кам`янець-Подільськавтоагрегат" відмовлено.

Приймаючи дану ухвалу, місцевий господарський суд дійшов висновку про невідповідність заявленого клопотання приписам ст.137 ГПК України та ст.40 КузПБ, а також необґрунтованість адекватності заходів забезпечення, які просить вжити заявник.

Арбітражний керуючий Галічева В.О. з даною ухвалою не погоджується та в поданій апеляційній скарзі посилається на неповне з`ясуванням судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права. Доводи скаржника фактично ідентичні доводам, викладеним у поданому суду першої інстанції клопотанні.

Переглядаючи в апеляційному порядку законність винесення оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з висновками суду та не вбачає підстав для її скасування з огляду на наступне.

Так, предметом апеляційного перегляду є ухвала суду першої інстанції, якою відмовлено у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення вимог кредиторів у справі про банкрутство. Тобто предметом розгляду є питання наявності або відсутності правових підстав для вжиття відповідних заходів.

Статтею 2 КУзПБ визначено, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, ГПК України, іншими законами України.

З моменту відкриття справи про банкрутство стосовно боржника боржник перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника.

Правові засади забезпечення позову у господарському судочинстві врегульовано главою 10 розділу І ГПК України, тоді як спеціальним законом про банкрутство (стаття 40 КУзПБ) визначено особливі різновиди забезпечувальних заходів вимог кредиторів боржника, які є учасниками провадження у справі, та надано право застосування таких заходів як за клопотанням розпорядника майна чи кредитора, так і за ініціативою суду.

Відповідно до частини першої статті 40 КУзПБ господарський суд за клопотанням розпорядника майна, кредиторів або з власної ініціативи може заборонити боржнику вчиняти без згоди арбітражного керуючого правочини, а також зобов`язати боржника передати цінні папери, майно, інші цінності на зберігання третім особам, вчинити чи утриматися від вчинення певних дій або вжити інших заходів для збереження майна боржника (у тому числі шляхом позбавлення боржника права розпорядження його нерухомим майном або цінними паперами без згоди розпорядника майна або суду, який розглядає справу про банкрутство; накладення арешту на конкретне рухоме майно боржника), про що виноситься ухвала.

У статті 40 КУзПБ законодавець визначив і мету задля якої такі заходи застосовуються - для збереження майна боржника, усунення перешкод для виконання розпорядником майна своїх повноважень та захисту прав і законних інтересів боржника або кредиторів.

Стосовно застосування заходів забезпечення позову у справі про банкрутство Верховний Суд у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 13.02.2020 у справі №50/790-43/173 сформував висновок про те, що в силу статей 136, 137 ГПК України право здійснення забезпечення вимог кредитора у справі про банкрутство та вибору тих чи інших заходів належить господарському суду, який виходить із конкретних обставин справи та пропозицій заявника.

Системний аналіз зазначених норм ГПК України та КУзПБ дозволяє зробити висновок про те, що загальні принципи застосування забезпечувальних заходів (на будь-якій стадії розгляду справи, якщо їх незастосування може істотно ускладнити ефективний захист порушених прав кредитора як учасника провадження), дотримання доцільності, адекватності та співмірності застосованих заходів мають застосовуватися як загальні забезпечувальні норми відповідно до ст. 136 ГПК України (подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 13.02.2020 у справі №50/790-43/173).

Отже, з метою захисту прав та інтересів кредиторів, а також збереження майнових активів боржника, господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вправі вжити заходів щодо забезпечення вимог кредиторів, які передбачені загальними положеннями ГПК України, а також інших заходів, застосування яких, за переконанням суду, є необхідним у конкретному випадку, з урахуванням спеціальних норм КУзПБ (подібна за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 08.04.2019 у справі №925/100/15, від 13.02.2020 у справі №50/790-43/173, від 16.09.2020 у справі №10/13208/19, від 22.06.2022 у справі №910/15043/21).

Частиною 1 ст. 2 ГПК України встановлено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно з частиною першою статті 11 ГПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Забезпечення позову за своєю правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Забезпечення позову - це, по суті, обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає стаття 136 ГПК України.

Згідно з положеннями цієї статті господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Виходячи з положень статей 136, 137 ГПК України, у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Згідно з пунктами 2,4,6 ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору.

За приписами ч. 4 ст. 137 ГІІК України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду та наслідків накладення арешту на майно та (або) грошові кошти відповідача або заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Обранням належного заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із вимогами позивача, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи.

Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову необхідно дотримуватися принципу їх співмірності із заявленими позивачем вимогами. Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову та не повинні порушувати прав інших осіб, не залучених до участі у справі. Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову слід враховувати, що такими заходами не повинні порушуватися права осіб, що не є учасниками справи, застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.

Аналогічні правові висновки щодо застосування статей 136, 137 ГПК України викладені у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 року у справі №910/19256/16, від 14.05.2018 року у справі №910/20479/17, від 14.06.2018 року у справі №916/10/18, від 23.06.2018 року у справі №916/2026/17, від 16.08.2018 року у справі №910/5916/18, від 11.09.2018 року у справі №922/1605/18, від 14.01.2019 року у справі №909/526/18, від 21.01.2019 року у справі №916/1278/18, від 25.01.2019 року у справі №925/288/17, від 26.09.2019 року у справі №904/1417/19.

За змістом статей 136, 137 ГПК України обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

Водночас, саме лише посилання заявника в заяві на потенційну можливість вчинення відповідачем дій, які направлені на відчуження майна, без посилання на відповідні докази та без обґрунтування необхідності термінового вжиття заходів забезпечення позову не може бути достатньою підставою для винесення ухвали про забезпечення позову.

Згідно ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 ГПК України).

Отже, звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову, а докази мають відповідати вимогам встановленими статями 76-79,80, 91, 96 ГПК України.

При цьому, обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника. Близькі за змістом висновки викладені Верховним Судом, зокрема, у постановах від 21.01.2019 у справі № 902/483/18, від 28.08.2019 у справі №910/4491/19, від 12.05.2020 у справі № 910/14149/19, від 13.01.2020 у справі №922/2163/17.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Відповідні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18, у постанові Верховного Суду від 10.11.2020 у справі № 910/1200/20.

У кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Подібних висновків дотримується Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постанові від 15.09.2023 року у справі №917/453/23.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

При цьому, якщо позивач звертається до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то в даному випадку не має взагалі застосуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду; а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

В таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (аналогічну правову позицію викладено у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 року у справі №910/1040/18 та у постановах Верховного Суду від 25.02.2019 року у справі №924/790/18, від 11.10.2019 року у справі №910/4762/19 та від 06.04.2020 року у справі №203/1491/19.

Так, в обґрунтування заявленого клопотання розпорядник майна зазначив, що Господарським судом Хмельницької області було відкрито провадження у справі №924/995/19 за заявою ПрАТ "Кам`янець-Подільськавтоагрегат" про банкрутство. Розпорядником майна ПрАТ "Кам`янець-Подільськавтоагрегат" призначено арбітражного керуючого Ковальчука М.М.; зобов`язано розпорядника майна боржника подати суду відомості про результати розгляду вимог кредиторів та складений реєстр вимог кредиторів, здійснити аналіз фінансово-господарської діяльності боржника і його становища на ринках, провести інвентаризацію майна боржника.

Ухвалою від 21.01.2020 року у справі №924/995/19 про банкрутство ПрАТ "Кам`янець-Подільськавтоагрегат" Господарський суд Хмельницької області частково задовольнив заяву ТОВ "Фінансова компанія Горизонт" з кредиторськими вимогами до боржника у сумі 162 465 604,99 грн.

Постановою Північно-Західного апеляційного господарського суду від 14.05.2020 скасовано п.2 ухвали Господарського суду Хмельницької області від 21.01.2020 у справі №924/995/19 в частині грошових вимог ТОВ "ФК Горизонт" та прийнято в цій частині нове рішення, яким визнано вимоги ТОВ "ФК "Горизонт" на суму 158 999 333,94 грн. та віднесено до реєстру вимог кредиторів ПрАТ "Кам`янець-Подільськавтоагрегат" в наступній редакції: 29637800,00 грн. - забезпечені вимоги (позачергово); 109 122 050,15 грн. - заборгованість по тілу кредиту та нарахованим відсоткам (четверта черга); 20293483,79 грн. - заборгованість по пені (шоста черга).

Так, арбітражний керуючий Галічева В.О. стверджує, що оскільки ТОВ "Фінансова компанія "Горизонт" набуло прав кредитора ПрАТ "Кам`янець-Подільськавтоагрегат", чиї вимоги забезпечені заставою майна боржника, із загальною сумою вимог у розмірі 158 999 333,94 грн., ці вимоги фактично є дебіторською заборгованістю боржника ТОВ "ФК "Горизонт", які є забезпечені іпотекою, і мають бути включені до складу ліквідаційної маси у справі №910/20940/21 про банкрутство ТОВ "Фінансова компанія "Горизонт".

Водночас, як вказує розпорядник майна боржника, 11.01.2021 року між ТОВ "Фінансова компанія "Горизонт" (первісний кредитор) та Private Limited Company WWRT Limited (новий кредитор) було укладено Договір про відступлення права вимоги, за умовами якого первісний кредитор відступив новому кредитору право вимоги до ПрАТ "Кам`янець-Подільськавтоагрегат" за Договором кредиту №1292-09 та як заставодавця/іпотекодавця за Договором іпотеки №1135ЦИК/0605.

В подальшому, ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.06.2024 відкрито провадження у справі №910/20940/21(910/6563/24) за позовом розпорядника майна ТОВ "Фінансова компанія "Горизонт" до ТОВ "Фінансова компанія "Горизонт" та компанії WWRT Limited про визнання недійсним договору відступлення права вимоги.

Відтак, за твердженням арбітражного керуючого, у разі задоволення позову у вказаній справі, WWRT Limited має повернути ТОВ "ФК "Горизонт" право вимоги до ПрАТ "Кам`янець-Подільськавтоагрегат", яке забезпечене заставою, та, відповідно, дозволить за рахунок задоволення кредиторських вимог забезпеченого кредитора розрахуватись в подальшому з кредиторами у справі щодо банкрутство ТОВ "Фінансова компанія "Горизонт".

У зв`язку з цим, просить суд задовольнити вимоги клопотання та вжити заходів забезпечення вимог кредиторів у справі про банкрутство ТОВ "Фінансова компанія "Горизонт" шляхом заборони ліквідатору ПрАТ "Кам`янець-Подільськавтоагрегат" проводити оцінку та/або вживати заходів щодо визначення початкової вартості майна банкрута та продажу майна банкрута ПрАТ "Кам`янець-Подільськавтоагрегат" та вжиття заходів до продажу майна; накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, яке наразі належить на праві власності ПрАТ "Кам`янець-Подільськавтоагрегат"; заборони будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно проведення будь-яких реєстраційних дій щодо рухомого та нерухомого майна, яке належить на праві власності ПрАТ "Кам`янець-Подільськавтоагрегат".

Як було зазначено вище, у статті 40 Кодексу України з процедур банкрутства законодавець визначив мету, задля якої такі заходи застосовуються, - для збереження майна боржника, усунення перешкод для виконання розпорядником майна своїх повноважень та захисту прав і законних інтересів боржника або кредиторів.

Разом з тим, як вірно наголошено місцевий господарським судом, заявлені розпорядником майна боржника способи забезпечення вимог кредиторів не підпадають під передбачені ст.137 ГПК України та ст.40 КузПБ заходи, оскільки розпорядник майна боржника просить суд вжити заходи забезпечення кредиторських вимог не по відношенню до боржника у цій справі та його майна, а шляхом заборони ліквідатору банкрута в іншому провадженні вчиняти дії щодо майна, яке на праві власності належить ПрАТ "Кам`янець-Подільськавтоагрегат".

Більш того, як встановлено судом, право вимоги до ПрАТ "Кам`янець-Подільськавтоагрегат" було відступлено ТОВ "Фінансова компанія Горизонт" на користь Private Limited Company WWRT Limited на підставі чинного наразі та не визнаного недійсним договору про відступлення права вимоги. Тобто боржник у справі №910/20940/21 не має права вимоги до ПрАТ "Кам`янець-Подільськавтоагрегат", у зв`язку із чим у даному випадку відсутні підстави для забезпечення вимог кредиторів у справі про банкрутство ТОВ "ФК "Горизонт".

Присутній в судовому засіданні 13.02.2025 року представник скаржника на питання суду пояснив, що з відповідною заявою про забезпечення позову у межах справи №910/20940/21(910/6563/24) про визнання недійсним договору відступлення права вимоги позивач не звертався.

Таким чином, здійснивши оцінку клопотання розпорядника майна боржника арбітражної керуючої Галічевої В.О. про забезпечення вимог кредиторів щодо його відповідності вимогам ст.137 ГПК України та ст.40 КузПБ, а також адекватності заходів забезпечення, які просить вжити заявник, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що клопотання арбітражного керуючого Галічевої В.О. таким вимогам не відповідає, а його адекватність не є обґрунтованою.

При цьому, суд зазначає, що процесуальний інститут забезпечення вимог кредиторів спрямований на захист інтересів боржника та кредиторів проти несумлінних, недобросовісних дій визначених ним осіб.

Водночас, заявник не посилається, не обґрунтовує та не доводить відповідними доказами недобросовісні наміри (які мають бути реальними, а не потенційно можливими) чи недобросовісні дії, в тому числі, ліквідатора ПрАТ "Кам`янець-Подільськавтоагрегат" у справі №924/995/19.

Судова колегія наголошує, що саме лише посилання заявника у клопотанні на те, що невжиття заходів забезпечення вимог кредиторів може істотно ускладнити ефективний захист порушених прав кредитора як учасника провадження, без посилання на відповідні докази та без обґрунтування необхідності термінового вжиття заходів забезпечення не може бути достатньою підставою для винесення ухвали про забезпечення.

Зі змісту поданого клопотання судом не встановлено реальної загрози істотного ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів боржника чи кредиторів, а відповідні доводи заявника, якими мотивовано клопотання про забезпечення вимог кредиторів, ґрунтуються лише на його припущеннях.

Дослідивши доводи апеляційної скарги судом не встановлено порушень місцевим господарським судом норм матеріального чи процесуального права, а відповідні твердження скаржника не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.

За наведених вище обставин колегія суддів дійшла висновку, що ухвалу Господарського суду міста Києва від 31.10.2024 року у даній справі прийнято відповідно до норм чинного законодавства, доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, є необґрунтованими, безпідставними, недоведеними, спростовуються матеріалами справи та правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а відтак правових підстав для її задоволення та скасування оскаржуваної ухвали суду не вбачається.

Керуючись статтями 255, 269, 270, 271, 273, 275, 276, 281-284 ГПК України та Кодексом України з процедур банкрутства, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу арбітражного керуючого Галічевої Валентини Олександрівни на ухвалу Господарського суду міста Києва від 31.10.2024 року у справі №910/20940/21 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 31.10.2024 року у справі №910/20940/21 залишити без змін.

3. Копію постанови суду надіслати учасникам провадження у справі.

4. Справу повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, строки та випадках, передбачених ст.ст. 286-291 ГПК України та ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства.

Повний текст постанови підписано 11.03.2025 року.

Головуючий суддя О.М. Остапенко

Судді С.В. Сотніков

Б.В. Отрюх