РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2025Справа № 910/15853/24
Господарський суд міста Києва у складі судді Трофименко Т.Ю. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справу

за позовом Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ХІМВЕКТОР»

про стягнення 55 481,40 грн,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва надійшов позов Приватного акціонерного товариства «Черкаське хімволокно» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ХІМВЕКТОР» про стягнення 55 481,40 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що перераховані позивачем грошові кошти у розмірі 55 481,40 грн є безпідставно набутими відповідачем, а тому відповідно до приписів ст. 1212 Цивільного кодексу України підлягають поверненню позивачу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.12.2024 прийнято вказаний позов до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/15853/24, вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання). Встановлено сторонам строк для подання заяв по суті спору.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України ухвала суду про відкриття провадження у справі від 26.12.2024 була надіслана відповідачу до його електронного кабінету в системі ЕС та отримана ним 27.12.2024, що підтверджується повідомленням про доставлення процесуального документа до електронного кабінету.

Оскільки відповідач у встановлений строк не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, суд вважає, що справа може бути розглянута за наявними у ній матеріалами відповідно до ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

УСТАНОВИВ:

31.01.2023 між Приватним акціонерним товариством «Черкаське хімволокно» (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ХІМВЕКТОР» (продавець) було укладено договір № 3101/01 (надалі - Договір), згідно з умовами п. 1.1. якого відповідач зобов`язується відвантажити, а позивач прийняти і оплатити кислоту сірчану технічну ТУ У 20.1-7:2015 (надалі - товар), згідно з Додатками, які є невід`ємною частиною цього Договору.

Поставка товару здійснюється за попередньо узгодженою заявкою до 28.02.2023 за умови отримання попередньої оплати відповідно до п. 5.1. цього Договору (п. 2.2. Договору).

Відповідно до п. 4.1. Договору ціна цього Договору складає 1 404 000,00 грн, у тому числі ПДВ 20% - 234 000,00 грн, яка включає ціну виготовлення, ПДВ та інші витрати, безпосередньо пов`язані із товаром та його поставкою за цим Договором, в т.ч. транспортні витрати.

Вартість цього Договору визначається як сума всіх додатків, підписаних до Договору (п. 4.5. Договору).

Згідно з п. 5.1. Договору оплата здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок продавця у вигляді 100% передоплати.

У разі відвантаження продукції на суму, що є меншою за попередньо оплачену кількість, відповідач здійснює повернення різниці протягом 10-х банківських днів з дати відвантаження продукції (п. 5.3. Договору).

Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2023, а в частині взаєморозрахунків - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань (п. 8.5. Договору).

Сторонами підписано Специфікацію № 1 від 31.01.2023, яка є додатком № 1 до Договору.

На виконання умов Договору, платіжною інструкцією № 7359 від 13.02.2023, позивач перерахував відповідачу 1 404 000,00 грн. в т.ч. ПДВ 234 000,00 грн.

Відповідач поставив позивачу товар за Договором на загальну суму 1 348 518,60 грн, що підтверджується видатковою накладною № РН-0216013 від 16.02.2023.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що оскільки сплачена ним сума за товар перевищила вартість фактично поставленого відповідачем товару на 55 481,40 грн, відповідач зобов`язаний повернути позивачу вартість оплаченого, однак непоставленого товару.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає таке.

Внаслідок укладення Договору між сторонами згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України виникли цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до положень статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Стаття 663 Цивільного кодексу України передбачає, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Частиною 2 ст. 693 Цивільного кодексу України передбачено право покупця у разі порушення продавцем строку передання йому попередньо оплачених товарів або пред`явити вимогу про передання оплаченого товару, або вимагати повернення суми попередньої оплати (тобто відмовитися від прийняття виконання).

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач поставку товару здійснив на суму 1 348 518, 60 грн, що підтверджується видатковою накладною № РН-0216013 від 16.02.2023.

Відповідно до п. 5.3. Договору у разі відвантаження продукції на суму, що є меншою за попередньо оплачену кількість, відповідач здійснює повернення різниці протягом 10-х банківських днів з дати відвантаження продукції.

Відповідач грошові кошти в сумі 55 481,40 грн, що складають різницю між попередньою оплатою та сумою, на яку поставлений товар, у визначені в п. 5.3 строки не повернув.

Ураховуючи викладене, оскільки сума неповернутої відповідачем попередньої оплати складає 55 481,40 грн., підтверджена належними доказами, наявними в матеріалах справи, і відповідач на момент прийняття рішення не надав документи, які свідчать про повернення цих коштів позивачу або поставки товару на вказану суму, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовної вимоги про стягнення з відповідача даної суми попередньої оплати.

В той же час, суд вважає помилковим застосування до правовідносин між сторонами положень ст. 1212 Цивільного кодексу України, на які позивач посилається у позовній заяві.

Відповідно до частин 1, 2, 3 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (ч. 3).

З аналізу приписів ст. 1212 Цивільного кодексу України вбачається, що норми зазначеної статті звужують застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, оскільки отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Конструкція статті 1212 Цивільного кодексу України свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

З огляду на обставини, встановлені вище, суд вважає помилковими висновки позивача щодо необхідності застосування ст. 1212 Цивільного кодексу України, оскільки грошові кошти у вигляді попередньої оплати набуті відповідачем на достатній правовій підставі - господарському договорі.

Отже, кошти у розмірі 55 481,40 грн підлягають стягненню з відповідача на користь позивача саме на підставі ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України та п. 5.3. Договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Понесені позивачем витрати по оплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236 - 242, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

У Х В А Л И В:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Хімвектор» (01601, м. Київ, вул. Мечнікова, 2 літ. А, 18 поверх, офіс 4, ідентифікаційний код 41556090) на користь Приватного акціонерного товариства «Черкаське Хімволокно» (18013, Черкаська обл., м. Черкаси, пр. Хіміків, 76, ідентифікаційний код 00204033) 55 481,40 грн попередньої оплати та 3028,00 грн судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання та підписання повного рішення: 05.03.2025.

Суддя Т. Ю. Трофименко