ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.01.2025 року м.Дніпро Справа № 908/1285/15-г

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Дарміна М.О.(доповідач),

суддів: Чус О.В., Кощеєва І.М.

при секретарі судового засідання Карпенко А.С.

Представники сторін:

від позивача: Крапівцева Олена Олександрівна (поза межами приміщення суду) від АТ комерційний банк «Приватбанк» - адвокат, довіреність № 11753-К-Н-О від 23.07.2024р.

від відповідача: в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Корієнко Ярослава Валентиновича на рішення Господарського суду Запорізької області від 08.04.2015 у справі №908/1285/15-г (суддя Колодій Н.А.)

За позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк "ПРИВАТБАНК" (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1 «д».; адреса для листування: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 30)

До відповідача Фізичної особи - підприємця Корієнко Ярослава Валентиновича (ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 )

про стягнення 19180,17 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції:

27.02.2015 року до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява від Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк "ПРИВАТБАНК" до Фізичної особи - підприємця Корієнко Ярослава Валентиновича про стягнення 19180,17 грн.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 08.04.2015, у даній справі, позов задоволено повістю.

Приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що 16.11.2012 р. Фізична особа-підприємець Корнієнко Ярослав Ігоревич звернувся до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" із заявою, в якій зазначено, що Банк за наявності грошових коштів здійснює обслуговування кредитного ліміту на вказаному рахунку № НОМЕР_2 . У заяві зазначено, що про розмір ліміту Банк повідомляє клієнта на свій вибір або у письмовій формі або через встановлені засоби електронного зв`язку банку та клієнта. Порядок встановлення, зміни ліміту, погашення заборгованості та розмір відсоткової ставки за користування кредитним лімітом регламентуються Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами банку, що розміщені у мережі Інтернет на сайті www.privatbank.ua, які разом з цією заявою складають Договір банківського обслуговування. Підписавши цю заяву, Клієнт приєднується і погоджується із умовами, викладеними в Умовах і Правилах надання банківських послуг, Тарифах ПриватБанку, що розміщені на офіційному сайті ПриватБанку www.privatbank.ua. Згідно з довідкою позивача вих. № 08.7.0.0.0/42 від 04.02.2015 р. та випискою по рахунку рахунку № НОМЕР_2 позивачем встановлено відповідачу кредитні ліміти: 19.11.2012 р. - 3500,00 грн., 17.05.2013 р. - 0,00 грн., 19.06.2013 р. - 10000,00 грн. Відповідно до розрахунку позивача та виписки по рахунку відповідача, за період із 03.12.2012 р. по 09.12.2014 р. відповідачу була нарахована комісія (винагорода за використання ліміту) в сумі 1170 грн., яка відповідачем не була сплачена. Наданий позивачем розрахунок заборгованості по процентам в розмірі 5349,41 грн. є вірним, вимоги заявлені обґрунтовано та підлягають задоволенню. Оскільки, відповідач прострочив виконання зобов`язань із повернення кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитними коштами та комісії. Крім того, позивачем заявлені вимоги про стягнення пені в розмірі 2660,76 грн. за період із 16.08.2013 р. по 09.12.2014 р.. Розрахунок пені визнано судом таким, що здійснено вірно, а пнею у сумі 2660,76 грн такою, що підлягає задоволенню.

Підстави, з яких порушено питання про перегляд судового рішення та узагальнені доводи апеляційної скарги:

Не погодившись з зазначеним судовим рішенням, Фізична особа - підприємець Корієнко Я.В. звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 08.04.2015 та ухвалити нове рішення, яким заявлені позовні вимоги залишити без задоволення.

Також скаржником заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Запорізької області від 08.04.2015 у справі №908/1285/15-г.

Узагальнення доводів апеляційної скарги:

Апеляційна скарга обґрунтована наступним:

Скаржник не був повідомлений належним про судове засідання відповідно до ст. 120 ГПК України. Відсутність повідомлення позбавила його можливості надати пояснення чи заперечення проти позову, що є окремою підставою для скасування рішення.

На думку відповідача, правовідносини між Корнієнко Я.В. та Банком (за консенсуальним, двостороннім договором відкриття обслуговування поточного банківського рахунку) мали бути врегульовані у відповідності до ч.І ст.1066 ЦК України, а не положеннями статей 1048, 1054 ЦК України.

Договір банківського обслуговування №б/н від 16.11.2012 року - не є кредитним договором.

Відповідач, користуючись поточним банківським рахунком № НОМЕР_3 не припустився жодних порушень прав та інтересів позивача.

До матеріалів справи не долучено жодних належних доказів, що сторони, укладаючи Договір банківського обслуговування №б/н (поточного рахунку №3796 ) від 16.11.2012 року, - обумовили у письмовому вигляді ціну (кредитного) договору, яка встановлена у формі сплати тіла кредиту, відсотків, комісії, пені.

Позивач не повідомив суд та не обгрунтував належним чином жодного випадку порушення відповідачем умов Договору.

У той же час позивач за невідомих обставин та підстав неодноразово без належного погодження з відповідачем припускався до встановлення/зміни лімітів, відсотків за користування (з 0% до 56%); незаконно нараховував та стягував комісію, пеню, відсотки за ненадані кредитні кошти, за ненадані банківські послуги, а також - відкривав та використував декілько (корепонденських) рахунків №3796; №1656; №1970; №1575.

Крім цього, відповідачу взагалі невідомо про обставини виникнення будь-якої заборгованості перед банком, а також - невідомі причини та підстави виносу кредиту на прострочку за договором « СВGZPL2F0BFRG.

Позивачем не надано жодного доказу відкриття конкретного банківського (кореспондентського) рахунку.

Позивачем не надано жодного належного доказу перерахування на невідомий банківський рахунок будь-якої суми коштів, які б мали ознаки кредитних коштів.

Позивачем не надано суду жодного належного доказу наявності необхідного взаємозв`язку між договором «СВGZPL2F0BFRG» та декількома банківськими рахунками №3796; № НОМЕР_4 ; № НОМЕР_5 ; № НОМЕР_6 , - за якими надані виписки про рух коштів.

Позивач не надав суду жодного належного доказу про те: «З якими саме розробленими та затвердженими (діючими) умовами «договорів приєднання» був ознайомлений (приєднався, погодився) споживач кредитних послуг?»

Долучений до позовної заяви витяг «роздруківка» правил із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Оскільки умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача, неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту, звернення до суду із вказаним позовом, позивач (кредитор) міг додати до позовної заяви витяг з тарифів і витяг з умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За відсутності в Договорі про відкриття поточного банківсько рахунку №3796 від 16.11.2012 року домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту - надані банком витяги з тарифів і умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Отже, вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом (неотриманого) кредиту, відсотків, комісії, пені є безпідставними, оскільки позивачем не доведено укладення договору від 16.11.2012 року на таких умовах, а також - позивачем не доведений факт порушення відповідачем договорних зобов`язань.

Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі:

Акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк" подано відзив на апеляційну скаргу, в якому останній зазначає, що 16.11.2012 р. Фізична особа-підприємець Корнієнко Ярославом Валентиновичем звернувся до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" із заявою, в якій зазначено, що Банк за наявності грошових коштів здійснює обслуговування кредитного ліміту на вказаному рахунку НОМЕР_2 .

У заяві зазначено, що про розмір ліміту Банк повідомляє клієнта на свій вибір або у письмовій формі або через встановлені засоби електронного зв`язку банку та клієнта. Порядок встановлення, зміни ліміту, погашення заборгованості та розмір відсоткової ставки за користування кредитним лімітом регламентуються Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами банку, що розміщені у мережі Інтернет на сайті www.privatbank.ua, які разом з цією заявою складають Договір банківського обслуговування. Підписавши цю заяву, Клієнт приєднується і погоджується із умовами, викладеними в Умовах і Правилах надання банківських послуг, Тарифах Документ сформований в системі «Електронний суд» 01.10.2024 3 ПриватБанку, що розміщені на офіційному сайті ПриватБанку www.privatbank.ua.

Таким чином, між сторонами у справі укладено договір банківського обслуговування № б/н від 16.11.2012 р.

Із змісту укладеного сторонами договору № б/н від 16.11.2012 р. слідує, що він є фактично змішаним договором банківського рахунку та кредитного договору, тобто між сторонами по суті виникли правовідносини кредитування шляхом надання Банком у користування Клієнта кредитних коштів, що містяться на відкритому банківському поточному рахунку.

Згідно з довідкою позивача вих. № 08.7.0.0.0/42 від 04.02.2015 р. та випискою по рахунку НОМЕР_2 позивачем встановлено відповідачу кредитні ліміти: 19.11.2012 р. - 3500,00 грн., 17.05.2013 р. - 0,00 грн., 19.06.2013 р. - 10000,00 грн.

Із розрахунку заборгованості за кредитним договором від 16.11.2012, укладеного між Приватбанком та клієнтом - ФОП Корнієнко Ярославом Валентиновичем, станом на 09.12.2014, вбачається надходження на рахунок відповідача з листопада 2012 року кредитних коштів, використання ним цих коштів та СПЛАТУ заборгованості за кредитом та відсотками за користування кредитом (за ставкою 24%річних).

Як було зазначено вище, 19.06.2013 ФОП Корнієнко Я.В. був встановлений кредитний ліміт в сумі 10 000 грн, який використаний відповідачем в період з 25.06.2013 по 31.07.2013. Однак, вказані кредитні кошти відповідачем не були повернуті, не сплачені відсотки та винагорода за користування кредитом.

Таким чином, зауваження відповідача щодо неотримання кредиту, непогодження % ставки за користування кредитом та винагороди свідчать про суперечливу поведінку сторони правочину, зважаючи на раніше сплачену заборгованість за кредитним лімітом та відсотків за погодженою відсотковою ставкою.

Звертаємо увагу апеляційного суду, що позивачем надані докази щодо укладання кредитного договору з відповідачем, щодо перерахування відповідачу кредитних коштів та наявної кредитної заборгованості.

В свою чергу, доводи апеляційної скарги відповідача зводяться лише того, що позивачем не надано доказів, що суперечить принципу змагальності сторін.

Процедура апеляційного провадження в апеляційному господарському суді:

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.07.2024 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді - Дармін М.О. (доповідач), судді - Кощеєв І.М., Чус О.В.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 26.07.2024 відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження до Центрального апеляційного господарського суду матеріалів справи №908/1285/15-г. Доручено Господарському суду Запорізької області надіслати до Центрального апеляційного господарського суду матеріали справи № 908/1285/15-г.

06.08.2024 матеріали даної справи надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 09.09.2024 задоволено клопотання Фізичної особи - підприємця Корієнко Ярослава Валентиновича про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Запорізької області від 08.04.2015 у справі №908/1285/15-г. При цьому судом апеляційної інстанції було встановив, що в матеріалах справи дійсно відсутні докази отримання відповідачем позовної заяви та процесуальних документів, виготовлених судом; відсутні будь-які заяви та клопотання від відповідача; в протоколі судового засідання (а.с.80) значиться, що представник відповідача в судове засідання не з`явився, однак відсутня примітка, чи був відповідач належним чином сповіщений; перше та єдине судове засідання здійснювалося без застосування засобів фіксації судового процесу та не відкладалося у зв`язку з неявкою представника; в матеріалах справи є поштове повернення, а саме: копія рішення господарського суду з відміткою на конверті "за закінченням терміну зберігання" (арк.спр.88); поштового повернення ухвали суду про порушення провадження у справі від 02.03.2015 - матеріали справи не містять; заява про ознайомлення з матеріалами справи представником відповідача зареєстрована Господарським судом Запорізької області 24.06.2024 (а.с. 90) з матеріалами справи №908/1285/15-г представник відповідача ознайомився 05.07.2024р.. Вищезазначене дозволило колегії суддів контатувати факт відсутності в матеріалах справи доказів обізнаності відповідача щодо порушення провадження у справі №908/1285/15-г. З огляду на вищевикладене суд апеляційної інстанції відхилив заперечення позивача проти відкриття апеляційного провадження та визнає причини пропуску строку поважними, а клопотання таким, що підлягає задоволенню, поновивши строк на апеляційне оскарження.

Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи - підприємця Корієнко Ярослава Валентиновича на рішення Господарського суду Запорізької області від 08.04.2015 у справі №908/1285/15-г.

Розгляд справи призначено у судовому засіданні на 07.01.2025 об 10:00 годин.

07.01.2025 у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови Центрального апеляційного господарського суду.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, підтверджено матеріалами справи і не оспорюється сторонами спору:

16.11.2012 р. Фізична особа-підприємець Корнієнко Ярослав Валентинович (Клієнт) звернувся до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" із заявою, в якій зазначено, що Банк за наявності грошових коштів здійснює обслуговування кредитного ліміту на вказаному рахунку № НОМЕР_3 . У заяві зазначено, що про розмір ліміту Банк повідомляє клієнта на свій вибір або у письмовій формі або через встановлені засоби електронного зв`язку банку та клієнта. Порядок встановлення, зміни ліміту, погашення заборгованості та розмір відсоткової ставки за користування кредитним лімітом регламентуються Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами банку, що розміщені у мережі Інтернет на сайті www.privatbank.ua, які разом з цією заявою складають Договір банківського обслуговування. Підписавши цю заяву, Клієнт приєднується і погоджується із умовами, викладеними в Умовах і Правилах надання банківських послуг, Тарифах ПриватБанку, що розміщені на офіційному сайті ПриватБанку www.privatbank.ua.

Таким чином, між сторонами у справі укладено договір банківського обслуговування № б/н від 16.11.2012 р.

Відповідно до п. 3.2.1.1.16 Умов та Правил надання банківських послуг (далі - Умови) при укладенні договорів та угод, або вчиненні інших дій, що свідчать про приєднання Клієнта до "Умов та правил надання банківських послуг" (або у формі "заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки" або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк/інтернет клієнт-банк, або в формі обміну паперовою або електронною інформацією, або в будь-якій іншій формі), Банк та Клієнт допускають використання підписів Клієнта у вигляді електронно-цифрового підпису та/або підтвердження через пароль, спрямований Банком через верифікований номер телефону, який належить уповноваженій особі Клієнта з правом "першого" підпису. Підписання договорів та угод таким чином прирівнюється до укладання договорів та угод у письмовій формі.

У пунктах 3.2.1.1.1, 3.2.1.1.3, 3.2.1.1.5, 3.2.1.1.6, 3.2.1.1.8 Умов встановлено, що кредитний ліміт на поточний рахунок (далі - кредит) надається на поповнення оборотних коштів і здійснення поточних платежів Клієнта, в межах кредитного ліміту (далі - ліміт). Про розмір ліміту банк повідомляє клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв`язку банку і клієнта (системи клієнт-банк, Інтернет клієнт банк, sms-повідомлення або інших). Банк здійснює обслуговування ліміту клієнта, що полягає у проведенні його платежів понад залишок коштів на поточному рахунку клієнта, при наявності вільних грошових ресурсів, за рахунок кредитних коштів в межах ліміту, шляхом дебетування поточного рахунку. Кредит надається в обмін на зобов`язання Клієнта з повернення кредиту, сплаті відсотків та винагороди. Кредитний ліміт представляє собою суму грошових коштів у межах якої Банк здійснює оплату розрахункових документів Клієнта понад залишок грошових коштів на його поточному рахунку. Ліміт може бути змінений Банком в односторонньому порядку, передбаченому Умовами і правилами надання банківських послуг, у разі зниження надходжень грошових коштів на поточний рахунок або настання інших факторів, передбачених внутрішніми нормативними документами банку. Підписавши Угоду, Клієнт висловлює свою згоду на те, що зміна ліміту проводиться банком в односторонньому порядку шляхом повідомлення клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв`язку банку і клієнта (системи клієнт-банк, інтернет клієнт банк, sms-повідомлення або інших). Проведення платежів Клієнта у порядку обслуговування кредитного ліміту проводиться Банком протягом одного року з моменту підписання угоди про приєднання Клієнта до "Умов та правил надання банківських послуг" (або у формі "Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки" або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк/інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовою або електронною інформацією, або в будь-якій іншій формі - далі "Угода").

Пунктом 3.2.1.2.1.2 Умов визначено, що при наявності вільних грошових ресурсів та відсутності розрахункових документів на примусове списання (стягнення) коштів із поточного рахунку клієнта, банк здійснює платежі клієнта понад залишок коштів на його поточному рахунку на підставі його розрахункових документів у межах ліміту, встановленого згідно з п. 3.2.1.1.6 цього розділу Умов і термінів, обумовлених п.п. 3.2.1.1.10, 3.2.1.1.11, а також при виконанні клієнтом зобов`язань за п. 3.2.1.2.2.14.

Обставини справи, встановлені судом апеляційної інстанції та оцінка апеляційним господарським судом доводів учасників провадження у справі і висновків суду першої інстанції:

Заслухавши доповідь судді-доповідача щодо змісту судового рішення, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду встановила, що апеляційна скарга підлягає задоволенню в силу наступного:

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 02.03.2015 у справі 908/1285/15-г прийнято позовну заяву Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк "ПРИВАТБАНК" до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 08.04.2015р.. Вказана ухвала про порушення провадження була направлена судом першої інстанції на адресу відповідача 69120, м. Запоріжжя. вул. Мікояна, 24, кв. 45, рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення, ніякої відповіді не було. В судовому засіданні 08.04.2015р. Відповідач заявлені позивачем вимоги не спростував, представник відповідача в судове засідання за викликом не з`явився, правом надати відзив на позов не скористався.

Позивач в судовому засіданні надав витяг з ЄДР де юридичною адресою відповідача є 69120, м. Запоріжжя. вул. Мікояна, 24, кв. 45, що відповідало юридичній адресі відповідача зазначеній у позовній заяві.

Господарський суд Запорізької області керуючись п. 3.9.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011р. «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» дійшов висновку що ним були вжиті достатні заходи для повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи 908/1285/15-г. Розглянувши справу у відповідності до ст. 75 ГПК України, 08.04.2015р. прийнято та оголошено на підставі ст. 85 ГПК України, вступну та резорлютивну частину рішення, копія якого була направлена на адресу відповідача та була повернута підприємством зв`язку "Укрпошта" з відміткою "за закінченням терміну зберігання".

В апеляційній скарзі відповідач зазначив що попередня реєстрація місця проживання за адресою АДРЕСА_2 , - скасована з 08.08.2014р. і має місце тимчасового мешкання в гуртожитку за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно, колегія суддів констатує про необізнанність відповідача про дату, час і місце проведення судового засідання в якому було прийняття рішення, яке є предметом апеляційного оскарження.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з п. 3. ч. 3 ст. 277 ГПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто господарським судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Враховуючи вищевикладене, доводи апеляційної скарги щодо неотримання процесуальний документів по справі 904/6448/23 : …05.07.2024 року був ознайомлений матеріалами господарської справи та отримав копію рішення Господарського суду Запорізької області від 08.04.2015 року.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 08.04.2015 року задоволений позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" до фізичної особи - підприємця Корнієнко Ярослава Валентиновича ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 ) про стягнення коштів: 10000 (десять тисяч) гривен 00 копійок заборгованості за кредитом; 5349 (п`яти тисяч триста сорок дев`яти) гривен 41 копійок - заборгованості за відсотками за користування кредитом: 1170 (однієї тисячі ста сімдесяти) гривен 00 копійок -заборгованості по комісії за користування кредитом; 2660 (двох тисяч шістсот шістдесяти) гривен 76 копійок - пені та 1827 (однієї тисячі вісімста двадцяти сімох) гривен 00 копійок судового збору.

Участі у розгляді господарської справи не приймав, про дату-час-місце розгляду справи необізнаний. У матеріалах господарської справи відсутні докази направлення /отримання відповідачем копії ухвали суду від 08.04.2015 року.

На підтвердження незаконність і необґрунтованості рішення суду, на підтвердження неповноти встановлення обставин, які мають значення для справи, та неправильності установлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження та оцінки наданих позивачем, на підтвердження неправильного визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин, тощо - апелянт вважає за доцільне послатися на наступне:

Скаржник не був повідомлений належним про судове засідання відповідно до ст. 120 ГПК України. Відсутність повідомлення позбавила його можливості надати пояснення чи заперечення проти позову, що є окремою підставою для скасування рішення.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 02.03.2015 року справа №908/1285/15-г прийнята суддею Колодій Н.А. до свого провадження, справі присвоєно номер провадження 32/40/15, справа призначена до розгляду на 08.04.2015 року, на 11 годин 15 хвилин; явка в судове засідання представників сторін визнано обов`язковою...." визнано колегією суддів такими, що відповідають фактичним обставинам справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів).

Згідно з частиною першою статті 8 Закону України Про судоустрій і статус суддів ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Згідно з ч. ч. 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Однією з основних гарантій права сторони на судовий захист є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (стаття 129 Конституції України).

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

Зокрема, у пункті 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі Надточій проти України та пункті 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі Гурепка проти України № 2 наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати статті 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (див. Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany).

У зв`язку із цим, розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки є порушенням статті 129 Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ,7 ст. 120 ГПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

Водночас ст. 6 ГПК України встановлено обов`язок юридичної особи зареєструвати в обов`язковому порядку, свій електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами.

За приписами абз. 3 ч. 7 ст. 42 ГПК України суд, направляючи такому учаснику справи, який не зареєстрував електронний кабінет, судові виклики і повідомлення, ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом, зазначає у цих документах про обов`язок такої особи зареєструвати свій електронний кабінет та про можливість ознайомлення з матеріалами справи через Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему або її окрему підсистему (модуль), що забезпечує обмін документами.

Керуючись приписами ст. 277 ГПК України про розгляд справи за відсутності належним чином повідомлення учасника справи про розгляд заяви, оскільки в спірному випадку таке повідомлення є обов`язковим, апеляційний суд дійшов висновку, що такі процесуальні порушення є обов`язковою умовою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення у відповідній частині, у зв`язку з чим колегія суддів розглядає по суті позовну заяву, з урахуванням заперечень відповідача викладених в апеляційній скарзі.

Алгоритм та порядок встановлення фактичних обставин кожної конкретної справи не є типовим і залежить насамперед від позиції сторін спору, а також доводів і заперечень, якими вони обґрунтовують свою позицію. Предмет доказування формується, виходячи з підстав вимог і заперечень сторін та норм матеріального права (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №910/4994/18).

Система доказування у господарському процесі засновується на розподілі тягаря доказування між сторонами у справі. Посилаючись на ту чи іншу обставину або спростовуючи їх у суді, сторона повинна доводити такі обставини доказами (статті 13, 74 ГПК).

16.11.2012 р. Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (Клієнт) звернувся до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" із заявою, в якій зазначено, що Банк за наявності грошових коштів здійснює обслуговування кредитного ліміту на вказаному рахунку НОМЕР_2. У заяві зазначено, що про розмір ліміту Банк повідомляє клієнта на свій вибір або у письмовій формі або через встановлені засоби електронного зв`язку банку та клієнта (а.с. 31).

В Постанові Верховного Суду від 23.10.2019р. у справі №917/1307/18 викладено наступний правовий висновок:

Відповідно до частин 3, 4 статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Верховний Суд звертається до власних висновків у Постанові від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17.

В порядку Obiter dictum Верховний Суд зазначає, що у даному випадку суд апеляційної інстанції припустився логічної помилки, коли в обґрунтування свого рішення фактично використав концепцію негативного доказу, яка сама по собі порушує принцип змагальності.

Враховуючи відсутність доказів на підтвердження тверджень апелянта про те, що : " ...На думку відповідача, правовідносини між Корнієнко Я.В. та Банком (за консенсуальним, двостороннім договором відкриття обслуговування поточного банківського рахунку) мали бути врегульовані у відповідності до ч.І ст.1066 ЦК України, а не положеннями статей 1048, 1054 ЦК України.

Договір банківського обслуговування №б/н від 16.11.2012 року - не є кредитним договором.

Відповідач, користуючись поточним банківським рахунком № НОМЕР_3 не припустився жодних порушень прав та інтересів позивача.

До матеріалів справи не долучено жодних належних доказів, що сторони, укладаючи Договір банківського обслуговування №б/н (поточного рахунку №3796 ) від 16.11.2012 року, - обумовили у письмовому вигляді ціну (кредитного) договору, яка встановлена у формі сплати тіла кредиту, відсотків, комісії, пені.

Позивач не повідомив суд та не обгрунтував належним чином жодного випадку порушення відповідачем умов Договору..." відповідні доводи визнаються такими, що побудовані на концепції негативного доказу і відхиляються колегією суддів як непідтверджені належними і допустимимими в розумінні статтей 76,77 Господарського процесуального кодексу України доказами.

З урахуванням вищевикладенного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині того, що між сторонами у справі укладено договір банківського обслуговування № б/н від 16.11.2012 р.

Згідно з довідкою позивача вих. № 08.7.0.0.0/42 від 04.02.2015 р. та випискою по рахунку НОМЕР_2 позивачем встановлено відповідачу кредитні ліміти: 19.11.2012 р. - 3500,00 грн., 17.05.2013 р. - 0,00 грн., 19.06.2013 р. - 10000,00 грн.

Враховуючи відсутність доказів на підтвердження факту сплати основної заборгованості у розмірі 10000 (десять тисяч) грн. 00 коп, зазначена сума заборгованості за кредитом підлягає стягенню з відповідача.Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просить, у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами, а також комісію за користування кредитом і процентів за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором банківського рахунку, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, як невід`ємні частини спірного договору.

Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного суду України від 11.03.2015 (провадження № 6-16цс15).

Таким чином, в матеріалах справи відсутні докази погодження всіх істотних умов договору, зокрема, щодо погодження розміру та порядку сплати процентів за користування кредитними коштами та комісії; розміру пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 в аналогічному спорі вказала, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Крім того, обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 принципу справедливості розгляду справи судом.

Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису позичальника, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги в частині стягення з відповідача 5349 грн. 41 коп. заборгованості за відсотками за користування кредитом, 1170 грн. 00 коп. заборгованості по комісії за користування кредитом та 2660 грн. 76 коп. пені не підлягають задоволенню, як необгрунтовані.

Відповідні доводи апеляційної скарги в частині : " ... У той же час позивач за невідомих обставин та підстав неодноразово без належного погодження з відповідачем припускався до встановлення/зміни лімітів, відсотків за користування (з 0% до 56%); незаконно нараховував та стягував комісію, пеню, відсотки за ненадані кредитні кошти, за ненадані банківські послуги, а також - відкривав та використував декілько (корепонденських) рахунків №3796; №1656; №1970; №1575.

Крім цього, відповідачу взагалі невідомо про обставини виникнення будь-якої заборгованості перед банком, а також - невідомі причини та підстави виносу кредиту на прострочку за договором « СВGZPL2F0BFRG.

Позивачем не надано жодного доказу відкриття конкретного банківського (кореспондентського) рахунку.

Позивачем не надано жодного належного доказу перерахування на невідомий банківський рахунок будь-якої суми коштів, які б мали ознаки кредитних коштів.

Позивачем не надано суду жодного належного доказу наявності необхідного взаємозв`язку між договором «СВGZPL2F0BFRG» та декількома банківськими рахунками №3796; №1656; № НОМЕР_5 ; №1575, - за якими надані виписки про рух коштів.

Позивач не надав суду жодного належного доказу про те: «З якими саме розробленими та затвердженими (діючими) умовами «договорів приєднання» був ознайомлений (приєднався, погодився) споживач кредитних послуг?»

Долучений до позовної заяви витяг «роздруківка» правил із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Оскільки умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача, неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту, звернення до суду із вказаним позовом, позивач (кредитор) міг додати до позовної заяви витяг з тарифів і витяг з умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За відсутності в Договорі про відкриття поточного банківсько рахунку №3796 від 16.11.2012 року домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту - надані банком витяги з тарифів і умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Отже, вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом (неотриманого) кредиту, відсотків, комісії, пені є безпідставними, оскільки позивачем не доведено укладення договору від 16.11.2012 року на таких умовах, а також - позивачем не доведений факт порушення відповідачем договорних зобов`язань..." приймаються до уваги колегією суддів як такі, що відповідають фактичним обставинам справи, а доводи позивача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу: " ..У заяві зазначено, що про розмір ліміту Банк повідомляє клієнта на свій вибір або у письмовій формі або через встановлені засоби електронного зв`язку банку та клієнта. Порядок встановлення, зміни ліміту, погашення заборгованості та розмір відсоткової ставки за користування кредитним лімітом регламентуються Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами банку, що розміщені у мережі Інтернет на сайті www.privatbank.ua, які разом з цією заявою складають Договір банківського обслуговування. Підписавши цю заяву, Клієнт приєднується і погоджується із умовами, викладеними в Умовах і Правилах надання банківських послуг, Тарифах ПриватБанку, що розміщені на офіційному сайті ПриватБанку www.privatbank.ua.

Таким чином, між сторонами у справі укладено договір банківського обслуговування № б/н від 16.11.2012 р.

Відповідно до п. 3.2.1.1.16 Умов та Правил надання банківських послуг (далі - Умови) при укладенні договорів та угод, або вчиненні інших дій, що свідчать про приєднання Клієнта до "Умов та правил надання банківських послуг" (або у формі "заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки" або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк/інтернет клієнт-банк, або в формі обміну паперовою або електронною інформацією, або в будь-якій іншій формі), Банк та Клієнт допускають використання підписів Клієнта у вигляді електронно- цифрового підпису та/або підтвердження через пароль, спрямований Банком через верифікований номер телефону, який належить уповноваженій особі Клієнта з правом "першого" підпису. Підписання договорів та угод таким чином прирівнюється до укладання договорів та угод у письмовій формі.

У пунктах 3.2.1.1.1, 3.2.1.1.3, 3.2.1.1.5, 3.2.1.1.6, 3.2.1.1.8 Умов встановлено, що кредитний ліміт на поточний рахунок (далі - кредит) надається на поповнення оборотних коштів і здійснення поточних платежів Клієнта, в межах кредитного ліміту (далі - ліміт). Про розмір ліміту банк повідомляє клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв`язку банку і клієнта (системи клієнт-банк, Інтернет клієнт банк, sms-повідомлення або інших). Банк здійснює обслуговування ліміту клієнта, що полягає у проведенні його платежів понад залишок коштів на поточному рахунку клієнта, при наявності вільних грошових ресурсів, за рахунок кредитних коштів в межах ліміту, шляхом дебетування поточного рахунку. Кредит надається в обмін на зобов`язання Клієнта з повернення кредиту, сплаті відсотків та винагороди. Кредитний ліміт представляє собою суму грошових коштів у межах якої Банк здійснює оплату розрахункових документів Клієнта понад залишок грошових коштів на його поточному рахунку. Ліміт може бути змінений Банком в односторонньому порядку, передбаченому Умовами і правилами надання банківських послуг, у разі зниження надходжень грошових коштів на поточний рахунок або настання інших факторів, передбачених внутрішніми нормативними документами банку. Підписавши Угоду, Клієнт висловлює свою згоду на те, що зміна ліміту проводиться банком в односторонньому порядку шляхом повідомлення клієнта на свій вибір або в письмовій формі, або через встановлені засоби електронного зв`язку банку і клієнта (системи клієнт-банк, інтернет клієнт банк, sms-повідомлення або інших). Проведення платежів Клієнта у порядку обслуговування кредитного ліміту проводиться Банком протягом одного року з моменту підписання угоди про приєднання Клієнта до "Умов та правил надання банківських послуг" (або у формі "Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки" або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк/інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовою або електронною інформацією, або в будь-якій іншій формі - далі "Угода").

Пунктом 3.2.1.2.1.2 Умов визначено, що при наявності вільних грошових ресурсів та відсутності розрахункових документів на примусове списання (стягнення) коштів із поточного рахунку клієнта, банк здійснює платежі клієнта понад залишок коштів на його поточному рахунку на підставі його розрахункових документів у межах ліміту, встановленого згідно з п. 3.2.1.1.6 цього розділу Умов і термінів, обумовлених п.п. 3.2.1.1.10, 3.2.1.1.11, а також при виконанні клієнтом зобов`язань за п. 3.2.1.2.2.14.

Згідно з п. 3.2.1.1.3 Умов - кредит надається в обмін на зобов`язання Клієнта з повернення кредиту, сплати відсотків та винагороди. Відповідно до п. 3.2.1.2.2.5 клієнт зобов`язався повернути кредит у строки, встановлені п.п. 3.2.1.1.10, 3.2.1.2.3.4, 3.2.1.2.2.17. Відповідно до п. 3.2.1.2.2.7 клієнт зобов`язався сплатити банку винагороду відповідно до п.п. 3.2.1.4.4, 3.2.1.4.5, 3.2.1.4.6, 3.2.1.4.11.

Пунктом 3.2.1.4.4 встановлено обов`язок клієнта сплачувати Банку винагороду за використання ліміту відповідно до п.п. 3.2.1.1.6, 3.2.1.2.3.2, 1-го числа кожного місяця в розмірі 0,9% від суми максимального сальдо кредиту, що існувало на кінець банківського дня за попередній місяць, у порядку, передбаченому Умовами.

Відповідно до ст.ст. 11, 509 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору є договір.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Із змісту укладеного сторонами договору № б/н від 16.11.2012 р. слідує, що він є фактично змішаним договором банківського рахунку та кредитного договору, тобто між сторонами по суті виникли правовідносини кредитування шляхом надання Банком у користування Клієнта кредитних коштів, що містяться на відкритому банківському поточному рахунку.

Статтею 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 629 вказаного Кодексу, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст.ст. 525, 526 ЦК України, ст. 193 ГК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших правових актів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положення ст.1054 ЦК України визначають, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Положення ст. 73 Господарського процесуального кодексу України визначають, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що він не був ознайомлений з умовами щодо отримання кредитних коштів, позивачем не надано доказів отримання кредитних коштів та погодження умов повернення, що в свою чергу не відповідає дійсності.

Згідно з довідкою позивача вих. № 08.7.0.0.0/42 від 04.02.2015 р. та випискою по рахунку НОМЕР_2 позивачем встановлено відповідачу кредитні ліміти: 19.11.2012 р. - 3500,00 грн., 17.05.2013 р. - 0,00 грн., 19.06.2013 р. - 10000,00 грн.

Згідно з п. 3.2.1.1.3 Умов - кредит надається в обмін на зобов`язання Клієнта з повернення кредиту, сплати відсотків та винагороди.

Відповідно до п. 3.2.1.2.2.5 клієнт зобов`язався повернути кредит у строки, встановлені п.п. 3.2.1.1.10, 3.2.1.2.3.4, 3.2.1.2.2.17. Відповідно до п. 3.2.1.2.2.7 клієнт зобов`язався сплатити банку винагороду відповідно до п.п. 3.2.1.4.4, 3.2.1.4.5, 3.2.1.4.6, 3.2.1.4.11.

Пунктом 3.2.1.4.4 встановлено обов`язок клієнта сплачувати Банку винагороду за використання ліміту відповідно до п.п. 3.2.1.1.6, 3.2.1.2.3.2, 1-го числа кожного місяця в розмірі 0,9% від суми максимального сальдо кредиту, що існувало на кінець банківського дня за попередній місяць, у порядку, передбаченому Умовами.

Відповідно до п. 3.2.1.4.1.6 Умов та правил надання банківських послуг (додані до позовної заяви), Клієнт сплачує Банку за користування кредитом відсотки в розмірі 24% річних. При порушенні Клієнтом будь-яких з зобов`язань Клієнт сплачує Банку пеню в розмірі 48% від суми залишку непогашеної заборгованості.

Із розрахунку заборгованості за кредитним договором від 16.11.2012, укладеного між Приватбанком та клієнтом - ФОП Корнієнко Ярославом Валентиновичем, станом на 09.12.2014, вбачається надходження на рахунок відповідача з листопада 2012 року кредитних коштів, використання ним цих коштів та СПЛАТУ заборгованості за кредитом та відсотками за користування кредитом (за ставкою 24%річних).

Як було зазначено вище, 19.06.2013 ФОП Корнієнко Я.В. був встановлений кредитний ліміт в сумі 10 000 грн, який використаний відповідачем в період з 25.06.2013 по 31.07.2013. Однак, вказані кредитні кошти відповідачем не були повернуті, не сплачені відсотки та винагорода за користування кредитом.

Таким чином, зауваження відповідача щодо неотримання кредиту, непогодження % ставки за користування кредитом та винагороди свідчать про суперечливу поведінку сторони правочину, зважаючи на раніше сплачену заборгованість за кредитним лімітом та відсотків за погодженою відсотковою ставкою..." відхиляються колегією суддів як такі, що грунтуються на помилковому тлумачені характеру спірних правовідносин і не відповідають вищенаведеним правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду.

При цьому колегія суддів відхиляє відхиляє помилкові доводи позивача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу в частині того, що оскаржуване рішення суду першої інстанції у справі № 908/1285/15-г прийняте місцевим господарським судом без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, від 19 жовтня 2023 року № 910/7514/21, від 28 вересня 2023 року № 910/19206/21, від 19 квітня 2023 року по справі № 390/34/17 та Великої Палати Верховного Суду в постанові від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, оскільки у кожній із зазначених справ судами досліджувались різні за змістом докази, які подавались сторонами, та на підставі встановлених судами різних за змістом обставин приймалися відповідні судові рішення, що, у свою чергу, не може свідчити про подібність правовідносин, оскільки під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Відповідно до пунтку 2 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення;

Враховуючи вищевикладене, рішення Господарського суду Запорізької області від 08.04.2015 у справі №908/1285/15-г підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позовних вимог, відповідно до вищенаведених висновків, а апеляційна скарга Фізичної особи - підприємця Корнієнко Ярослава Валентиновича на рішення Господарського суду Запорізької області від 08.04.2015 у справі №908/1285/15-г підлягає часктовому задоволенню.

Розподіл судових витрат

Відповідно до підпунктів б, в пункту 4 частини 1 статті 282 Господарського процесуального кодексу України, постанова суду апеляційної інстанції складається, в тому числі, з резолютивної частини із зазначенням:

б) нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення;

в) розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції;

Відповідно до частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається:

1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін;

2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У відповідності до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати підлягають стягненню з ФОП Корнієнко Ярослава Валентиновича за подання позовної заяви пропорційно до задоволених позовних вимог - 952,55 грн.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Корнієнко Ярослава Валентиновича на рішення Господарського суду Запорізької області від 08.04.2015 у справі №908/1285/15-г задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 08.04.2015 у справі №908/1285/15-г скасувати.

Прийняти нове рішення.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця Корнієнко Ярослава Валентиновича ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна перемоги, буд. 50, ) 10000 (десять тисяч) грн. 00 коп. заборгованості та витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви пропорційно до задоволених позовних вимог - 952,55 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Доручити господарському суду Запорізької області видати відповідні накази по справі.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку в строки передбачені ст. 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 10.03.2025

Головуючий суддя М.О. Дармін

Суддя І.М. Кощеєв

Суддя О.В. Чус