ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" березня 2025 р. Справа №907/844/24

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя О.В. Зварич

судді І.Ю. Панова

О.С. Скрипчук,

секретар судового засідання Р.А. Пишна,

розглянув у судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради б/н від 20.12.2024 року (вх. №01-05/3687/24 від 20.12.2024 року)

на рішення господарського суду Закарпатської області від 11.12.2024 року (суддя П.Д.Пригуза; повне рішення складено 11.12.2024 року)

у справі № 907/844/24

за позовом: Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Край" (надалі ТзОВ "Компанія "Край")

про стягнення коштів,

за участю:

від позивача (в режимі відеоконференції): Середенко Д.Д. (самопредставництво юридичної особи);

від відповідача (в режимі відеоконференції): Ігнатенко С.С. адвокат (ордеру серії АО №1144031 від 04.11.2024 року),

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

10.10.2024 року Департамент міської інфраструктури Ужгородської міської ради звернувся до господарського суду Закарпатської області з позовом до ТзОВ "Компанія "Край" про стягнення коштів.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 12.02.2024 року між сторонами спору був укладений договір оренди землі №2475. В порушення умов договору відповідач не виконував належним чином зобов`язання щодо сплати орендної плати у порядку, визначеному договором, у зв`язку з чим позивачем нараховано до сплати штраф у розмірі 471081,84 грн та пеню в розмірі 9998,69 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням господарського суду Закарпатської області від 11.12.2024 року у справі №907/844/24 частково задоволено позов Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради. Стягнуто з ТзОВ "Компанія "Край" на користь Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради штраф у сумі 20000,00 грн штрафу та 5000,00 грн пені за несвоєчасну сплату орендної плати за договором оренди землі №2475 від 12.02.2024 року. Стягнуто з ТзОВ "Компанія "Край" на користь Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради сплачений судовий збір у розмірі 10157,22 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В ході розгляду справи суд першої інстанції встановив, що сума заборгованості по орендній платі є повністю погашеною відповідно до платіжної інструкції кредитного переказу коштів №5 від 29.10.2024 року у складі загальної суми платежу 275000,00 грн.

Відповідно до наведених обставин та позицій сторін ухвалою господарського суду від 13.11.2024 суд закрив провадження в справі №907/844/24 в частині стягнення з відповідача на користь позивача у даній справі суми основної заборгованості у розмірі 196067,16 грн. за договором оренди землі від 12.02.2024 №2475.

Також судом встановлено, що позивач нарахував відповідачеві на підставі п. 14 договору оренди штраф у розмірі 471081,84 грн та пеню в розмірі 9998,69 грн, що підтверджується долученими до матеріалів справи розрахунками.

Перевіривши заперечення відповідача щодо базової суми нарахування пені за квітень 2024 року, суд дійшов висновку, що така базова сума підлягає зменшенню на 216,94грн. у зв`язку з підтвердженням переплати за Відповідачем у березні 2024 року, що також вбачається і з Розрахунку заборгованості, що наданий до справи Позивачем (а.с. 19, 52). Перерахунок суми пені за квітень місяць 2024 року, початком якого є 31.05.2024 року, слід обраховувати з суми 33039,88грн, а не з 39256,82грн. Тому сума пені становить 9988,4грн., що менше від заявленої суми пені на 10,29грн.

Враховуючи економічні і правові інтереси сторін у швидкому виконанні рішення і збереженні платоспроможності сторін як гарантії виконання судового рішення та продовження господарської діяльності орендаря, місцевий господарський суд дійшов висновку щодо необхідності зменшення розміру належного до сплати штрафу з 471 081,84 грн. до 20 000,00 грн., а суми пені з 9988,4 грн. до 5000.00 грн., що є адекватною мірою відповідальності за неналежне виконання відповідачем зобов`язань, а саме за прострочення зобов`язання протягом трьох/чотирьох місяців.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Позивач подав апеляційну скаргу, в якій не погоджується з рішенням суду першої інстанції. Вважає, що оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зокрема зазначає, що відповідач не виконував обов`язку з повної щомісячної оплати орендної плати, як передбачено законодавством та умовами договору, за період з липня 2023 року по серпень 2024 року. Вказує на те, що у зв`язку з систематичним невнесенням орендної плати у строки, визначені договором, позивачем відповідно до пункту 14 договору нараховано штраф у розмірі 100 відсотків річної орендної плати за несплату орендної плати за лютий 2024 року в сумі 471081,84 грн. Крім цього, відповідно до умов пункту 14 Договору позивачем нарахована пеня за несвоєчасну сплату орендної плати в сумі 9998,69 грн. Вважає, що стягнення штрафу та пені в загальному розмірі 481080,53 грн є адекватною мірою відповідальності за неналежне виконання взятих на себе відповідачем зобов`язань. Заявляє, що в даному випадку мають місце доведені належними та допустимими доказами істотні порушення умов договору щодо повної та своєчасної сплати орендних платежів у розмірі та строки, встановлені договором та відповідно до умов договору позивачем правомірно нараховані штраф і пеня за несвоєчасну сплату орендної плати. Стверджує, що суд першої інстанції при зменшенні розміру штрафних санкції посилається на погашення відповідачем основної заборгованості з орендної плати. Однак відповідач сплатив суму заборгованості лише після відкриття судового провадження, у той час як його попередня бездіяльність свідчила про відсутність наміру належно виконувати договірні зобов`язання щодо своєчасного внесення орендної плати. Вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для зменшення розміру штрафних санкцій. Просить рішення господарського суду Закарпатської області від 11.12.2024 року у справі №907/844/24 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задоволити у повному обсязі.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому не погоджується з доводами скаржника, наведеними в апеляційній скарзі. Вважає рішення місцевого господарського суду законним та обґрунтованим. Зокрема щодо неустойки зазначає, що наведені аргументи апеляційної скарги не узгоджуються із дійсними фактичними обставинами справи, нормативно-правовим регулюванням спірних правовідносин та усталеною практикою Верховного Суду з питань реалізації судами права на зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій. Звертає увагу суду на те, що апелянт не посилається у своїй скарзі на факт понесення будь-яких реальних збитків через допущення відповідачем тимчасового прострочення оплати орендної плати за договором оренди землі від 12.02.2024 №2475. Вказує на те, що нараховані позивачем штрафні санкції в загальній сумі 481080,53 грн. є надмірно великі у порівнянні із реальними збитками самого апелянта, які відповідають розміру інфляційних втрат від знецінення несвоєчасно оплачених відповідачем сум. Просить рішення господарського Закарпатської області від 11.12.2024 року у справі №907/844/24 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи, зазначені в апеляційній скарзі.

Представник відповідача заперечив проти доводів скаржника.

Обставини справи

Як вбачається з наявних у справі копій документів, рішенням Ужгородської міської ради №1621 від 26.12.2023 "Про затвердження проєктів землеустрою щодо відведення земельних ділянок" затверджено проєкт земелеустрою щодо відведення земельних ділянок ТзОВ "Компанія "Край", а саме земельної ділянки (кадастровий номер :60:001:0280) площею 1,3209 га по вул. Гранітній, 9 та передання її в оренду строком на 3 роки.

12.02.2024 року між Територіальною громадою м. Ужгорода в особі Ужгородської міської ради від імені якої діє Департамент міської інфраструктури Ужгородської міської ради (орендодавець) та ТзОВ "Компанія "Край" укладений договір оренди землі №2475.

Згідно пункту 1 договору орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості в м. Ужгороді, вул. Гранітна, 9. Кадастровий номер земельної ділянки :60:001:0280.

Відповідно до пункту 2 договору в оренду передається земельна ділянка загальною площею 1,3209 га.

Нормативна грошова оцінка земельної ділянки станом на 2024 рік становить 15702727,11 грн. згідно витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки наданої управлінням надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області №НВ-2024 від 31.01.2024 року (пункт 5 договору).

Строк дії договору 3 роки. Після закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 60 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір використати переважне право на укладання договору оренди землі на новий строк (пункт 8 договору).

Згідно пунктом 10 договору орендна плата вноситься орендарем у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки землі у грошовій формі та становить 471081,81 грн. на рік.

Орендна плата вноситься щомісячно протягом 30 календарних днів за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця в розмірі 39256,82 грн. (пункт 11 договору).

Відповідно до пункту 12 договору обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки комунальної власності здійснюється з урахуванням їх цільового призначення та коефіцієнтів індексації, визначених законодавством, за затвердженими Кабінетом Міністрів України формами, що заповнюються під час укладання або зміни умов договору оренди чи продовження його дії.

Пунктом 14 договору передбачено, що у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором: у 10 - ти денний строк сплачується штраф у розмірі 100 відсотків річної орендної плати, встановленої цим договором; справляється пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожен день прострочення.

Згідно пункту 21 договору передача земельної ділянки орендарю здійснюється одночасно з підписанням акту її приймання-передачі.

Відповідно до приписів пункту 27 договору орендодавець має право, зокрема вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Орендар зобов`язаний своєчасно вносити орендну плату за користування земельною ділянкою (п. 30 договору).

Згідно з пунктом 40 цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами.

Розрахунком розміру орендної плати за земельну ділянку по вул. Гранітній, 9 передбачено розмір орендної плати 39256,82 грн. / міс. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки на 31.10.2023 рік складає 15702727,11 грн.

Орендарю передано в оренду земельну ділянку площею 13209 кв.м., яка знаходиться за адресою: м. Ужгород, вул. Гранітна, 9, що підтверджується підписаним сторонами актом приймання-передачі земельної ділянки.

Розрахунком заборгованості по орендній платі та штрафу станом на 02.10.2024, який складений позивачем, підтверджується, що розмір основного боргу за договором оренди складає 196067,16 грн. Розмір штрафу становить 471081,84 грн.

Розрахунком пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором оренди від 12.02.2024 №2475, який складений позивачем, підтверджується розмір нарахованої пені 9998,69 грн.

Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, номер інформаційної довідки - 398325078 від 08.10.2024, додатково підтверджується, що земельна ділянка з кадастровим номером :60:001:0280, площею 1.3209 га, перебуває у власності Ужгородської міської ради та в оренді у ТОВ "Компанія "Край".

Несплата своєчасно відповідачем орендної плати за користування земельною ділянкою стала підставою для звернення з даним позовом до суду, в якому позивач просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по орендній платі в сумі 196067,16 грн, а також 471081,84 грн штрафу та 9998,69 грн пені.

Норми права та мотиви, якими керується суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та висновки суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У цій справі суд встановив, що 12.02.2024 року між Територіальною громадою м.Ужгорода в особі Ужгородської міської ради від імені якої діє Департамент міської інфраструктури Ужгородської міської ради (орендодавець) та ТзОВ "Компанія "Край" укладений договір оренди землі №2475.

Отже, укладений договір став підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків між сторонами.

Згідно із частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За приписами частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Згідно із частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За змістом статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Отже, викладені у договорі зобов`язання є обов`язковими до виконання сторонами вказаного договору.

У відповідності до статті 792 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Земельна ділянка може передаватись у найм разом з насадженнями, будівлями, спорудами, водоймами, які знаходяться на ній, або без них. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

За положеннями частини 1 статті 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Статтею 1 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є, зокрема орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

За приписами частини 1 статті 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі.

Пунктом «в» частини 1 статті 96 Земельного кодексу України передбачено що землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.

За змістом частини 1 статті 638 Цивільного кодексу України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до пункту 30 договору орендар зобов`язаний своєчасно вносити орендну плату за користування земельною ділянкою.

Отже, орендна плата є однією з істотних умов договору оренди земельної ділянки.

У цій справі судом встановлено, що орендарю передано в оренду земельну ділянку площею 13209 кв.м., яка знаходиться за адресою: м. Ужгород, вул. Гранітна, 9, що підтверджується підписаним сторонами актом приймання-передачі земельної ділянки.

З передачею земельної ділянки, яка є предметом укладеного між сторонами договору, у відповідача виникло зобов`язання зі сплати орендної плати згідно норм чинного законодавства та положень договору.

За змістом статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Пунктом 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У справі № 907/844/24 судом встановлено, що сума заборгованості по орендній платі є повністю погашеною відповідно до платіжної інструкції кредитного переказу коштів №5 від 29.10.2024 року у складі загальної суми платежу 275000,00 грн.

Отже, враховуючи наведене суд першої інстанції ухвалою від 13.11.2024 правильно закрив провадження в справі №907/844/24 в частині стягнення з відповідача на користь позивача основної заборгованості у розмірі 196067,16 грн. за договором оренди землі від 12.02.2024 №2475.

Відповідно до поданого позивачем розрахунку заборгованості по орендній платі та штрафу станом на 02.10.2024 розмір основного боргу за договором оренди складав 196067,16 грн., штрафу - 471081,84 грн.

Згідно з розрахунком пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором оренди від 12.02.2024 №2475, який складений позивачем, розмір нарахованої пені становить 9998,69 грн.

Пунктом 14 договору передбачено, що у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором: у 10 - ти денний строк сплачується штраф у розмірі 100 відсотків річної орендної плати, встановленої цим договором; справляється пеня у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожен день прострочення.

За положеннями частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно статті 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 15.02.2023 року у cправі № 920/437/22 зазначив про те, що вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, яка порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення неустойки. При цьому, ні у зазначеній нормі, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності. Зменшення неустойки (штрафу, пені) є протидією необґрунтованому збагаченню однієї з сторін за рахунок іншої; відповідає цивільно-правовим принципам рівності і балансу інтересів сторін; право на зменшення штрафу направлене на захист слабшої сторони договору, яка в силу зацікавленості в укладенні договору, монополістичного положення контрагенту на ринку, відсутності часу чи інших причин не має можливості оскаржити включення в договір завищених санкцій.

При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтями 551 ЦК України та 233 ГК України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обстави справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 24.09.2020 року у справі №915/2095/19.

Перевіривши заперечення відповідача щодо базової суми нарахування пені за квітень 2024 року, суд дійшов висновку, що така базова сума підлягає зменшенню на 216,94грн. у зв`язку з підтвердженням переплати за Відповідачем у березні 2024 року, що також вбачається і з Розрахунку заборгованості, наданого до справи Позивачем (а.с. 19, 52). Перерахунок суми пені за квітень місяць 2024 року, початком якого є 31.05.2024 року, слід обраховувати з суми 33039,88грн., а не з 39256,82грн. Тому сума пені становить 9988,4грн., що менше від заявленого до стягнення розміру пені на 10,29грн.

Основний борг по сплаті орендної плати на час ухвалення оскаржуваного судового рішення відповідач погасив. В той же час, штрафні санкції, на які позивач має право відповідно до умов договору, становлять 481070,24грн.

При вирішенні спору в частині стягнення з відповідача штрафних санкцій, суд першої інстанції вважав недоведеними обставини про те, що внаслідок порушення відповідачем строків виконання зобов`язання позивачу завдано збитків або що розмір завданих збитків перевищує розмір нарахованих штрафу і пені згідно умов договору. Судом враховано, що відповідач повністю погасив свою заборгованість перед позивачем, зокрема оплатив 196067,16 грн. основного боргу, внаслідок чого ухвалою господарського суду від 13.11.2024 судом було закрито провадження у справі в цій частині. Також враховано, що Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 було введено в Україні воєнний стан у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Воєнний стан, як форс мажорна обставина, опосередковано впливає на платоспроможність учасників господарських відносин.

На підставі викладеного місцевий господарський суд, враховуючи економічні і правові інтереси сторін у швидкому виконанні рішення і збереженні платоспроможності сторін як гарантії виконання судового рішення та продовження господарської діяльності орендаря, дійшов висновку щодо необхідності зменшення розміру належного до сплати штрафу з 471081,84 грн. до 20000,00 грн., а суми пені з 9988,4 грн. до 5000,00 грн., що є адекватною мірою відповідальності за неналежне виконання відповідачем зобов`язань, а саме за прострочення зобов`язання протягом трьох/чотирьох місяців.

Враховуючи вищеописані норми та встановлені обставини справи, апеляційний господарський суд вважає вказаний висновок суду першої інстанції законним, правомірним та таким, що відповідає дискреційним повноваженням, передбаченим частиною 3 статті 551 ЦК України.

Отже, рішення місцевого господарського суду ухвалене у відповідності з нормами матеріального права, з дотриманням норм процесуального права.

З урахуванням вищеописаних правових норм та встановлених обставин цієї справи, колегія суддів зазначає, що доводи апелянта не знайшли свого підтвердження в ході розгляду апеляційної скарги. Ці доводи не спростовують висновків, наведених у рішенні господарського суду Закарпатської області від 11.12.2024 року у справі №907/844/24.

Згідно з частинами 1, 2, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч.ч. 1-5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Підсумовуючи вищевказане, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив обставини, що мають значення для справи, надав належну оцінку дослідженим доказам, прийняв законне обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому його необхідно залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Судові витрати

З огляду на те, що суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на скаржника відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись, ст. ст. 86, 197, 269, 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту міської інфраструктури Ужгородської міської ради б/н від 20.12.2024 року (вх. №01-05/3687/24 від 20.12.2024 року) залишити без задоволення, рішення господарського суду Закарпатської області від 11.12.2024 року у справі №907/844/24 без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

Справу повернути в господарський суд Закарпатської області.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення.

Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий суддя О.В. Зварич

Суддя І.Ю. Панова

Суддя О.С. Скрипчук