ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2025 року м. ОдесаСправа № 916/2631/24

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Богацької Н.С.

суддів: Діброви Г.І., Принцевської Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія»

на рішення Господарського суду Одеської області від 10.12.2024, ухвалене суддею Бездолею Д.О., м. Одеса, повний текст рішення складно та підписано 20.12.2024

у справі № 916/2631/24

за позовом: Керівника Білгород-Дністровської окружної прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району та Південного офісу Держаудитслужби

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія»

про: визнання недійсними додаткових угод до договору та повернення безпідставно сплачених коштів в сумі 125475,40 грн,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2024 року Керівник Білгород-Дністровської окружної прокуратури Одеської області (далі прокурор) в інтересах держави в особі Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області (далі сільська рада) та Південного офісу Держаудитслужби (далі Держаудитслужба) звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія» (далі ТОВ «ООЕК», Товариство, відповідач), в якому просив суд визнати недійсними додаткові угоди від 12.02.2020 № 1, від 12.02.2020 № 2, від 16.09.2020 № 3, від 06.11.2020 № 4 (далі додаткові угоди № 1 - № 4) до договору про закупівлю електричної енергії від 21.01.2020 № 05-185 (далі договір), укладені між ТОВ «ООЕК» та сільською радою, а також стягнути з ТОВ «ООЕК» на користь сільської ради 125475,40 грн безпідставно сплачених коштів.

Позов мотивований тим, що укладення між сільською радою та відповідачем спірних додаткових угод до договору відбулось з порушенням вимог законодавства, оскільки внаслідок їх укладення було безпідставно змінено істотні умови договору в частині збільшення ціни за одиницю товару та зменшено кількість споживання електричної енергії, що не відповідає вимогам Закону України «Про публічні закупівлі» (далі Закон) та має наслідком повернення відповідачем безпідставно отриманих коштів на користь сільської ради.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 10.12.2024 у даній справі у задоволенні позову прокурора в особі Держаудитслужби відмовлено; позов прокурора в особі сільської ради задоволено частково: визнано недійсними додаткові угоди № 3 та № 4 до договору; стягнуто з відповідача на користь сільської ради 125475,40 грн. В частині визнання недійсними додаткових угод № 1 та № 2 до договору відмовлено.

Суд виходив з того, що спірні додаткові угоди були укладені між сторонами з порушенням норм п. 2 ч. 4 ст. 36 Закону (в редакції від 08.02.2020) та ч. 5 ст. 41 Закону (в редакції від 15.08.2020). Водночас, відмовляючи у задоволенні позову в частині визнання недійсними додаткових угод № 1 та № 2, суд зазначив, що вони були укладені між сторонами 12.02.2020, тому ці угоди згідно з ст. 37 Закону (в редакції від 08.02.2020) є нікчемними, тобто такими, що є недійсними з моменту вчинення.

Не погодившись з рішенням суду в частині задоволення позову, відповідач подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення в цій частині, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів та вимог апеляційної скарги відповідач посилається на те, що: прокурором у якості відповідача було залучено лише одну сторону оспорюваних додаткових угод до договору; у прокурора відсутні правові підстави для звернення до суду в інтересах держави в особі Шабівської сільської ради; судом безпідставно встановлено нікчемність додаткової угоди № 1 та недійсність додаткової угоди № 3 до договору; судом помилково застосовано до спірних правовідносин ст. 1212 ЦК України.

Відповідно до вимог ст. 32 ГПК України за результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, оформленого протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для розгляду справи визначено судову колегію у складі головуючого судді Богацької Н.С., Діброви Г.І., Принцевської Н.М.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.01.2025 витребувано у Господарського суду Одеської області матеріали даної справи та відкладено вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою до надходження матеріалів з суду першої інстанції.

17.01.2025 матеріали даної справи надійшли до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.01.2025 за апеляційною скаргою ТОВ «ООЕК» на рішення Господарського суду Одеської області від 10.12.2024 у справі № 916/2631/24 відкрито апеляційне провадження, встановлено іншим учасникам справи строк до 07.02.2025 для подання відзиву на апеляційну скаргу, роз`яснено про їх право у цей же строк подати до суду будь-які заяви чи клопотання з процесуальних питань, призначено справу до розгляду на 04.03.2025 о 14:30 год.

Прокурор у відзиві на апеляційну скаргу зазначив про її безпідставність та необґрунтованість, зокрема, що: у цій справі залучено всіх сторін оспорюваних правочинів - позивача та відповідача; доводи скаржника про відсутність у прокурора підстав для представництва інтересів держави в особі сільської ради є помилковими; підставами для визнання угод недійсними є не лише перевищення обмеження у 10% на підвищення ціни за одиницю товару, а й ряд інших порушень, а саме: відсутність належного документального підтвердження замовнику, що ціна на товар проколивалася на ринку товару від ціни в договорі і до ціни на момент підписання додаткової угоди; відсутність обґрунтування для замовника самих пропозицій про підвищення ціни, визначеної у договорі; відсутність обґрунтування причин, через які виконання укладеного договору стало для постачальника вочевидь невигідним; відсутність обґрунтування того факту, що підвищення ціни є непрогнозованим.

Будь-яких інших заяви чи клопотань від учасників справи не надходило.

Дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційної скарги, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі перегляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, судова колегія зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів цієї справи та встановлено судом, за результатами проведеної процедури закупівлі UA-2019-12-16-002572-b з джерелом фінансування закупівлі: кошти місцевого бюджету (а.с.35-47, т. 1), 21.01.2020 між сільською радою (споживач) та відповідачем (постачальник) укладено договір № 05-185 (далі договір, а.с.48-54, т. 1), згідно з п. 2.1, 2.2., 3.1. якого постачальник зобов`язався продати електричну енергію (ДК 021:2015-09310000-5 - електрична енергія) споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач, в свою чергу, зобов`язався оплатити постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснити інші платежі згідно з умовами цього договору.

Очікуваний обсяг постачання електричної енергії на період становить 499500 кВт*год.

Початком постачання електричної енергії споживачу є дата, зазначена в заяві-приєднанні, яка є додатком 1 до цього договору. Строк поставки товару: до 31.12.2020.

Відповідно до п. 5.1.-5.3. договору споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком 2 до цього договору.

Загальна вартість всього обсягу поставки складає 860380 грн, у тому числі ПДВ 143396,67 грн. Сторони домовились, що ціна електричної енергії, розрахована відповідного пункту 5.1 цього розділу, є обов`язковою для сторін з дати набрання нею чинності. Визначена на її основі вартість електричної енергії буде застосовуватись сторонами при складанні актів приймання-передачі електричної енергії та розрахунках за товар згідно з умовами договору. Ціна (сума) цього договору розрахована згідно очікуваної вартості предмета закупівлі, відповідає остаточній тендерній пропозиції учасника. При цьому фінансування закупівлі здійснюється в межах реально затверджених видатків замовника на дану потребу. На дату укладання договору платіжні (бюджетні) зобов`язання виникають щодо оплати частини предмета закупівлі в межах доведеної суми (у межах кошторисних призначень), які складають: 860380 грн з ПДВ. Оплата залишку предмета закупівлі відбувається виключно за наявності коштів згідно з постійним кошторисом (планом використання бюджетних коштів) при наявності відповідного бюджетного призначення (бюджетних асигнувань) на підставі листа інформаційного характеру Мінекономрозвитку України «Щодо планування закупівель» від 14.09.2016 №330206/2964006. Подальше виникнення зобов`язань буде збільшуватися відповідно до кошторисних призначень та може регламентуватися шляхом укладення додаткової угоди, але в будь-якому разі не може перевищувати загальної суми договору. Спосіб визначення ціни (тарифу) електричної енергії зазначається в комерційній пропозиції постачальника. Для одного об`єкта споживання (площадки вимірювання) застосовується один спосіб визначення ціни електричної енергії. Інформація про діючу ціну електричної енергії має бути розміщена на офіційному веб-сайті постачальника не пізніше ніж за 20 днів до початку її застосування із зазначенням порядку її формування.

Згідно з п. 13.1.-13.3. договору він укладається на строк, зазначений в комерційній пропозиції, яку обрав споживач, та набирає чинності з моменту погодження (акцептування) споживачем заяви-приєднання, яка є додатком 1 до цього договору, та сплаченого рахунку (квитанції) постачальника. Цей договір набирає чинності з дати укладення договору та діє до 31.12.2020, а в частині проведення розрахунків - до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором.

Істотні умови договору, зокрема, можуть бути змінені, зокрема, в наступних випадках:

- відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі» ціна за одиницю товару може змінюватись не більш як на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі;

- зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу інфляції, зміни курсу іноземної валюти або показників Рlatts, зміни біржових котирувань, регульованих цін (тарифів) і нормативів, які застосовуються в договорі про закупівлю.

Постачальник має повідомити про зміну будь-яких умов договору споживача не пізніше, ніж за 20 днів до їх застосування з урахуванням інформації про право споживача розірвати договір. Постачальник зобов`язаний повідомити споживача в порядку, встановленому законом, про будь-яке збільшення ціни і про право припинити дію договору без сплати будь-яких штрафних санкцій чи іншої фінансової компенсації постачальнику, якщо споживач не приймає нові умови.

Відповідно до п. 13.8. договору усі повідомлення за цим договором вважаються зробленими належним чином, якщо вони здійснені в письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, вручені кур`єром або особисто за зазначеними в цьому договорі адресами сторін. Датою отримання таких повідомлень буде вважатися дата їх особистого вручення або дата поштового штемпеля відділу зв`язку одержувача.

Додатком № 1 до договору є заява приєднання сільської ради до умов договору (а.с.55, т.1), яка містить персоніфіковані дані останнього та відомості щодо початку постачання електричної енергії з 21.01.2020. Додаток до цієї заяви-приєднання до договору містить адреси об`єктів споживача та ЕІС-код точки комерційного обліку (а.с.56-57, т. 1).

Додатком № 2 до договору є комерційна пропозиція № 0: Індивідуальна комерційна пропозиція (а.с.58-59, т. 1), згідно з якою ціна на електричну енергію на дату укладення договору становить 1,43540 грн за 1 кВт*год без ПДВ, відповідно з ПДВ: 1,72248 грн. У складі ціни врахований тариф на послуги з передачі електричної енергії, встановлений регулятором (НКРЕКП). Також комерційна пропозиція передбачає, що у разі зміни складових ціни на електричну енергію внаслідок внесення змін до законодавства або прийняття нового законодавства, що впливає на порядок формування або розмір ціни; зміни (у т. ч. збільшення) державних регульованих цін, що включені в ціну на електроенергію, коливання курсу іноземної валюти, інфляції або будь-які інші зміни складових ціни, то не залежать від постачальника, - в періоді наступному за розрахунковим, проводиться перерахунок вартості електричної енергії. Порядок формування ціни, встановлений в п.1. комерційної пропозиції, може бути змінений. Про зміну клієнт буде повідомлений не пізніше, ніж за 20 днів до дати початку дії таких змін, шляхом офіційного оприлюднення на веб-сайті постачальника повідомлення про зміни до комерційної пропозиції та викладення її в новій редакції (якщо комерційна пропозиція публічна) або індивідуального направлення клієнту повідомлення про зміни до комерційної пропозиції та викладення її в новій редакції. Ненадання клієнтом постачальнику письмових заперечень проти продовження договірних відносин на умовах комерційної пропозиції в новій редакції, та продовження фактичного споживання клієнтом електричної енергії - засвідчує факт погодження клієнта з комерційною пропозицією в новій редакції та прийняттям на себе нових (змінених) зобов`язальних умов.

Додатком № 3 до договору є обсяги постачання (закупівлі) електричної енергії споживачем (а.с.60, т. 1), згідно з яким річний обсяг постачання дорівнює 499,5 тис. кВт*год. Додатком № 4 до договору є порядок розрахунків (а.с.61, т. 1).

Протягом 2020 року сторони внесли зміни до договору шляхом підписання додаткових угод:

1) додатковою угодою від 12.02.2020 № 1 (а.с.63, т. 1, а.с.81, т. 2), у зв`язку з коливанням ціни закупівлі електричної енергії на ринку, керуючись п. 2 ч. 4 ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі» та п/п 2 п. 13.2 розділу 13 « 13. Строк дії договору та інші умови» договору, дійшли згоди:

- змінити ціну за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків, без зміни суми визначеної в договорі та внести наступні зміни до п. 2.2 розділу 2 «Предмет договору» договору: « 2.2. Очікуваний обсяг постачання електричної енергії на період становить 454091 кВт*год та відповідає очікуваному обсягу закупівлі послуг з розподілу (передачі) електричної енергії у оператора системи.»;

- внести зміни в додаток № 3 «Обсяги постачання електричної енергії споживачу» до Договору та викласти його в новій редакції (а.с.66, т. 1, а.с.84, т. 2) обсяг 454,091 тис. кВт*год;

- викласти додаток № 2 «Комерційна пропозиція №0 ПВЦ Індивідуальна комерційна пропозиція» у новій редакції (а.с. 64-65, т. 1, а.с. 82-83, т. 2), згідно з яким ціна на електричну енергію на дату проведення аукціону становить 1,43540 грн за 1 кВт*год без ПДВ, відповідно з ПДВ: 1,72248 грн. У складі ціни врахований тариф на послуги з передачі електричної енергії, встановлений регулятором (НКРЕКП);

- інші умови договору залишити без змін;

- дійсна додаткова угода та додатки, які викладені в новій редакції, набирають чинності з моменту її підписання сторонами та діють протягом дії договору.

2) додатковою угодою від 12.02.2020 № 2 (а.с.67, т. 1, а.с.87, т. 2), у зв`язку з коливанням ціни закупівлі електричної енергії на ринку, керуючись п. 2 ч. 4 ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі» та п/п 2 п. 13.2 розділу 13 « 13. Строк дії договору та інші умови» договору, дійшли згоди:

- змінити ціну за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків, без зміни суми визначеної в договорі та внести наступні зміни до п. 2.2. розділу 2 «Предмет договору» договору: « 2.2. Очікуваний обсяг постачання електричної енергії на період становить 430413 кВт*год та відповідає очікуваному обсягу закупівлі послуг з розподілу (передачі) електричної енергії у оператора системи»;

- внести зміни в додаток №3 «Обсяги постачання електричної енергії споживачу» до договору та викласти його в новій редакції (а.с. 68, т. 1, а.с. 88, т. 2) обсяг 430,413 тис. кВт*год;

- інші умови договору залишити без змін;

- дійсна додаткова угода та додаток, які викладені в новій редакції, набирають чинності з моменту її підписання сторонами та діють протягом дії договору.

3) додатковою угодою від 16.09.2020 № 3 (а.с.71, т. 1, а.с.91, т. 2), керуючись п. 7 ч. 4 ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі» (в редакції Закону від 01.12.2019 № 300-ІХ), згідно п. 13.2. розділу 13. «Строк дії договору та інші умови» та умов додатку № 2 до договору «Комерційна пропозиція №0: Індивідуальна комерційна пропозиція», у зв`язку зі зміною тарифу на послуги з передачі електричної енергії та встановлення на рівні 240,23 грн/МВт*год (без урахування ПДВ) відповідно до постанови НКРЕКП від 11.07.2020 № 1329 «Про внесення змін до постанови НКРЕКП від 10 грудня 2019 року № 2668», що є складовою ціни, дійшли згоди:

- збільшити ціну за електричну енергію за 1 кВт*год з урахуванням зміни тарифу на послуги з передачі електричної енергії. Ціна за 1 кВт*год становить - 2,4 грн, в т.ч. ПДВ 20% - 0,9 грн;

- викласти додаток № 2 до договору «Комерційна пропозиція №0: Індивідуальна комерційна пропозиція» у новій редакції (а.с. 72-73, т. 1 а.с. 93-94, т. 2), згідно з яким ціна на електричну енергію на дату проведення аукціону -1,43540 гри. за 1 кВт*год (без ПДВ). Ціна на електричну енергію з 01 серпня 2020 року - 1,5 грн за 1 кВт*год (без ПДВ). У складі ціни врахований тариф на послуги з передачі електричної енергії, встановлений регулятором (НКРЕКП);

- викласти додаток № 3 до договору «Обсяги постачання (закупівлі) електричної енергії Споживачу(чем)» у новій редакції (а.с. 74, т. 1, а.с. 92, т. 2) обсяг 430,413 тис. кВт*год;

- інші умови договору залишити без змін;

- дійсна додаткова угода та додатки, які викладені в новій редакції, набирають чинності з моменту її підписання сторонами та згідно ч. 3 ст. 631 ЦК України розповсюджується на взаємовідносини, що виникли з 01.08.2020.

4) додатковою угодою від 06.11.2020 № 4 (а.с. 75, т. 1, а.с. 96, т. 2) контрагенти, керуючись п. 2 ч. 4 ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі» (в редакції Закону від 01.12.2019 № 300-ІХ), згідно п. 13.2. розділу 13 «Строк дії Договору та інші умови» та умов додатку № 2 до договору «Комерційна пропозиція №0: Індивідуальна комерційна пропозиція», дійшли згоди:

- змінити ціну за електричну енергію за 1 кВт*год не більше ніж на 10 відсотків у зв`язку з коливанням ціни такого товару на ринку та без збільшення загальної вартості договору, що підтверджується експертним висновком № ЧК-419 від 06.10.2020, виданим Чернігівською регіональною Торгово-промисловою палатою, у зв`язку з чим, ціна за 1 кВт*год становить - 2,34 грн, у тому числі ПДВ 20% - 0,89 грн;

- викласти п. 2.2 розділу 2 договору у наступній редакції: « 2.2. Очікуваний обсяг постачання електричної енергії на період становить 430251 кВт*год та відповідає очікуваному обсягу закупівлі послуг з розподілу (передачі) електричної енергії у оператора системи.»;

- викласти додаток № 2 до договору «Комерційна пропозиція №0: Індивідуальна комерційна пропозиція» у новій редакції (а.с. 76-77, т. 1, а.с. 98-99, т. 2), згідно з яким ціна на електричну енергію на дату проведення аукціону - 1,43540 грн за 1 кВт*год (без ПДВ), ціна на електричну енергію з 01 серпня 2020 року - 1,5 грн за 1 кВт*год (без ПДВ), ціна на електричну енергію з 16 серпня 2020 року - 1,45 грн за 1 кВт*год (без ПДВ);

- викласти додаток № 3 до договору «Обсяги постачання (закупівлі) електричної енергії Споживачу(чем)» у новій редакції (а.с. 78, т. 1, а.с. 97, т. 2) обсяг 430,251 тис. кВт*год;

- інші умови договору залишити без змін;

- дійсна додаткова угода та додатки, які викладені у новій редакції, набирають чинності з моменту її підписання сторонами та згідно ч. 3 ст. 631 ЦК України розповсюджується на взаємовідносини, що виникли з 16.08.2020.

Як вбачається з платіжних доручень (а.с.91-111, т. 1) та пояснень прокурора (а.с.14, т. 1, а.с.66, т. 3) сільська рада сплатила відповідачу за договором 860380 грн за 426650 кВт*год електричної енергії, між цим, якщо рахувати цей обсяг електричної енергії за вартістю в первісній редакції договору 1,72248 грн за 1 кВт*год, то її вартість дорівнює 734896,09 грн, тобто різниця становить 125483,91 грн.

Також судом встановлено, що рішенням Господарського суду Одеської області від 02.08.2023 у справі № 916/579/23 (а.с.117-126, т. 3), залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 06.03.2024 (а.с. 118-126, т. 1), прокурору було відмовлено в позові в інтересах держави в особі сільської ради та Держаудитслужби до ТОВ «ООЕК» про стягнення коштів у спірних правовідносинах. Суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити у зв`язку з тим, що прокурор у позовній заяві послався на нікчемність додаткових угод № 1, № 2 від 12.02.2020 до договору, в той час як ціна електричної енергії була узгоджена сторонами також і в інших додаткових угодах до договору - № 3, № 4, що укладалися сторонами на час дії редакції Закону України «Про публічні закупівлі» від 15.08.2020.

Предметом позову у даній справі є вимоги прокурора визнати недійсними додаткові угоди № 1, № 2, № 3, № 4 до договору та стягнути з ТОВ «ООЕК» на користь сільської ради 125475,40 грн безпідставно сплачених коштів.

Як вже зазначалось, частково задовольняючи позов прокурора, місцевий господарський суд виходив з того, що спірні додаткові угоди були укладені між сторонами з порушенням норм п. 2 ч. 4 ст. 36 Закону (в редакції від 08.02.2020) та ч. 5 ст. 41 Закону (в редакції від 15.08.2020). При цьому, суд встановив, що додаткові угоди № 1 та № 2 згідно з ст. 37 Закону (в редакції від 08.02.2020) є нікчемними.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи приписи вищевказаної норми, а також доводи та вимоги апеляційної скарги, колегія суддів у даному випадку переглядає рішення Господарського суду Одеської області від 10.12.2024 у справі № 916/2631/24 лише в частині доводів та вимог апеляційної скарги.

Щодо доводів скаржника про відсутність у прокурора підстав для представництва інтересів держави в особі сільської ради.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тобто зазначене конституційне положення встановлює обов`язок органів державної влади та їх посадових осіб дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень, що забезпечує здійснення державної влади за принципом її поділу.

Стаття 131-1 Конституції України передбачає, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Частини 3, 5 ст. 53 ГПК України встановлюють, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

У положеннях ч. 4 ст. 53 ГПК України визначено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що у випадку коли держава вступає в цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема цивільних, правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 5023/10655/11, від 26.02.2019 у справі № 915/478/18, від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц, від 18.03.2020 у справі № 553/2759/18, від 06.07.2021 у справі № 911/2169/20, від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц, від 20.07.2022 у справі № 910/5201/19, від 05.10.2022 у справах № 923/199/21 та № 922/1830/19).

Велика Палата Верховного Суду також звертала увагу на те, що в судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через її відповідний орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (постанови від 27.02.2019 у справі № 761/3884/18, від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц, від 20.07.2022 у справі № 910/5201/19, від 05.10.2022 у справах № 923/199/21 та №922/1830/19).

Тобто під час розгляду справи в суді фактично стороною у спорі є держава, навіть якщо прокурор визначив стороною у справі певний орган (постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц, від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц, від 05.10.2022 у справах № 923/199/21 та № 922/1830/19).

Разом з тим згідно з ч. 4 ст. 23 Закону «Про прокуратуру» наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

У постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновків, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Водночас, невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Отже, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо про причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

У контексті наведеного суд також звертається до правової позиції Великої Платати Верховного Суду, викладеної у постанові від 21.06.2023 у справі № 905/1907/21, щодо застосування ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», відповідно до якої, рада є особою, уповноваженою на вжиття заходів представницького характеру щодо захисту інтересів територіальної громади, інтереси якої є складовою інтересів держави, пов`язаних із законним та ефективним витрачанням коштів місцевого бюджету, а тому є належним позивачем у справі.

Колегія суддів зазначає, що Шабівська сільська рада є суб`єктом владних повноважень, до компетенції якої віднесені повноваження щодо захисту інтересів держави у цій справі.

Прокуратурою в межах повноважень, наданих ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», на адресу сільської ради 08.12.2022 направлено лист за № 15/2/1-1261ВИХ-22 про вжиття заходів щодо усунення порушень закону, зокрема визнання недійсними додаткових угод до договору та стягнення безпідставно сплачених коштів.

У відповідь на вищевказаний лист, сільська рада листом від 23.12.2022 за № 2460/02.2-10/4063 повідомила про те, що додаткові угоди були підписані у відповідності до умов договору та Закону.

Листом від 07.06.2024 № 55-3962ВИХ-24 прокурор повідомив сільську раду про звернення до суду в інтересах держави в її особі до ТОВ «ООЕК» про визнання недійсними додаткових угод та стягнення коштів.

11.06.2024 прокурор звернувся до суду з даним позовом.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що сільська рада самостійно не звернулася до суду, прокурор подав позов в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» та дотримався порядку, передбаченого вказаною статтею, для звернення до суду з відповідним позовом в особі сільської ради.

Щодо доводів скаржника про те, що прокурором у якості відповідача було залучено лише одну сторону оспорюваних додаткових угод до договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У своїй постанові Велика Палата Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17 (п. 38) зазначила, що оскільки позовну вимогу про визнання недійсним правочину вправі заявити, зокрема, будь-яка сторона правочину, відповідний орган як така сторона може бути позивачем.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.09.2022 у справі № 125/2157/19 виснувала, що відповідно до ст. 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так й іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Отже, одна сторона правочину може бути позивачем у справах щодо визнання такого правочину недійсним, звертаючись із таким позовом до відповідача - іншої сторони правочину.

В той же час, судова практика на яку посилається апелянт, є не релевантною у даному випадку, адже всі зазначені апелянтом постанови Верховного Суду стосуються подання позову заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Так, у разі подання позову заінтересованою особою, відповідачами у такій справі мають бути всі сторони відповідного правочину.

Натомість, у даній справі позов подано прокурором в інтересах держави в особі сільської ради, яка є стороною договору, а також укладених до нього додаткових угоди, а тому зазначений орган набуває статусу позивача, відповідно до вимог абз. 2 ч. 5 ст. 53 ГПК України.

Отже оскільки одна сторона правочину може бути позивачем у справах щодо визнання такого правочину недійсним, звертаючись із таким позовом до відповідача - іншої сторони правочину, колегія суддів відхиляє доводи скаржника в цій частині.

Щодо доводів скаржника про те, що судом безпідставно встановлено нікчемність додаткової угоди № 1 та недійсність додаткової угоди № 3 до договору.

З приводу додаткової угоди № 1 скаржник зазначає, що при її укладенні, сторонами не було допущено порушення приписів п. 2 ч. 4 ст. 36 Закону (в редакції від 08.02.2020), оскільки збільшення ціни відбулось в межах 10%-го порогу, а отже і підстави для визнання її нікчемною відсутні.

Колегія суддів відхиляє доводи скаржника в цій частині та погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Так, внаслідок укладення додаткової угоди № 1, враховуючи незмінну загальну вартість всього обсягу поставки за договором 860380,00 грн (з ПДВ) і новий обсяг поставки 454091 кВт*год, вартість 1 кВт*год за додатковою угодою № 1 шляхом обрахунку становить 1,89473 грн, що у порівнянні з попередньою вартістю за договором 1,72248 грн становить збільшення на 10%.

Водночас, в матеріалах справи відсутні будь-які листи відповідача до сільської ради, датовані до 12.02.2020 (дата укладення додаткової угоди № 1) та направлені згідно з п. 13.8. договору, з обґрунтуваннями такої зміни ціни у порівнянні з 21.01.2020 / 12.02.2020 (дати укладення договору і додаткової угоди № 1), з вказанням обставин неможливості виконання відповідачем договору по запропонованій на процедурі закупівлі ціні та з наведенням причин, через які виконання договору за існуючою ціною є для відповідача вочевидь невигідним, а саме підвищення ціни було непрогнозованим для відповідача станом на час укладення договору.

Відповідачем поданий суду лист (а.с.78, т. 2), датований після укладення додаткової угоди № 1 - 20.02.2020 за № 587/13/03-59 та направлений сільській раді лише 25.02.2020 (а.с.79, т. 2), в якому відповідач, у зв`язку зі збільшенням ціни 1 кВт*год електричної енергії відповідно до змін, затверджених постановою ПАТ «НЕК «Укренерго» від 10.12.2019 № 2668 про встановлення тарифу на послуги з передачі електричної енергії та експертного висновку Чернігівської регіональної торгово-промислової палати від 10.02.2020 № ЧК-47, на підставі п. 2 ч. 4 ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі» надав сільській раді додаткову угоду (без вказання номеру) на зменшення обсягів постачання (споживання) електричної енергії до договору. Згідно з цим листом додатком до нього є: копія експертного висновку і копія постанови.

Згідно з постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 10.12.2019 № 2668 «Про встановлення тарифу на послуги на послуги з передачі електричної енергії ПРАТ «НЕК «УКРЕНЕРГО» на 2020 рік» (а.с.89, т. 2) установлено ПАТ «НЕК «Укренерго» тариф на послуги з передачі електричної енергії на рівні 155,40 грн/МВт·год (без ПДВ) та структуру тарифу на послуги з передачі електричної енергії згідно з додатком.

Згідно з експертним висновком Чернігівської РТПП від 10.02.2020 № ЧК-47 (а.с.85-86, т. 2) експертом було встановлено середньозважену ціну по ОЕС України на ринку на добу вперед за грудень місяць 2019 року 1239,05 грн/Мвт.год, за січень 2020 року 1424,98 грн/Мвт.год.

Разом з тим, датою укладення договору є 21.01.2020, а внесення змін до нього додатковою угодою № 1 відбулось 12.02.2020, тобто наведене у висновку експерта порівняння цін не корелюється з датами укладення наведеного правочину.

Крім того, на підтвердження завчасного повідомлення сільської ради про необхідність укладення, зокрема, додаткової угоди № 1 до договору відповідачем був поданий суду також скрін з екрану (а.с.80, т. 2), який свідчить про направлення відповідачем 11.02.2020 на електронну адресу сільської ради вкладень, які містять такі найменування: «2020-02-10 ЧК-47-1 00…», « 2020-02-10 ЧК-47-2 00…», «постанова 2668», «ДУ 1», «ДУ 2».

Проте, вищезгаданий лист відповідача про зміну умов договору датований 20.02.2020, відповідно, він не міг бути направлений сільській раді 11.02.2020.

В постанові від 18.06.2021 у справі № 927/491/19 Об`єднана Палата Верховного Суду зазначила, що зміна істотних умов договору про закупівлю (збільшення ціни за одиницю товару) є правомірною виключно за таких умов: відбувається за згодою сторін; порядок зміни умов договору має бути визначений самим договором (відповідно до проекту, який входив до тендерної документації); підстава збільшення - коливання ціни такого товару на ринку (обґрунтоване і документально підтверджене постачальником); ціна за одиницю товару може збільшуватися не більше ніж на 10%; загальна сума (ціна) договору не повинна збільшуватися. Будь-який покупець товару, за звичайних умов, не може бути зацікавленим у збільшенні його ціни, а відповідно й у зміні відповідних умов договору. Тобто, навіть за наявності росту цін на ринку відповідного товару, який відбувся після укладення договору, покупець має право відмовитися від підписання невигідної для нього додаткової угоди, адже ціна продажу товару вже визначена в договорі купівлі-продажу чи поставки. Верховний Суд звертає увагу на невірне тлумачення скаржником висновків суду апеляційної інстанції. Постачальнику треба не лише довести підвищення ціни на певний товар на певному ринку за допомогою доказів, але й обґрунтувати для замовника самі пропозиції про підвищення ціни, визначеної у договорі. Постачальник повинен обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по запропонованій замовнику на тендері ціні, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для нього вочевидь невигідним. Постачальник також має довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції).

Згідно з п. 2 ч. 4 ст. 36 Закону України «Про закупівлю» (в редакції від 08.02.2020, тобто станом на момент укладення додаткової угоди № 1) умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі або ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури. Істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зокрема: зміни ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 відсотків у разі коливання ціни такого товару на ринку, за умови, що зазначена зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі.

Відповідно до ст. 37 Закону, в редакції від 08.02.2020, договір про закупівлю є нікчемним у разі: його укладення з порушенням вимог ч. 4 ст. 36 цього Закону; його укладення в період оскарження процедури закупівлі відповідно до статті 18 цього Закону; його укладення з порушенням строків, передбачених ч. 2 ст. 32 та абз. 8 ч. 3 ст. 35 цього Закону, крім випадків зупинення перебігу строків у зв`язку з розглядом скарги органом оскарження відповідно до ст. 18 цього Закону.

З приводу додаткової угоди № 3 скаржник зазначає, що суд першої інстанції помилково визнав її недійсною з підстав її невідповідності п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», оскільки вказана додаткова угода була укладена на підставі п. 7 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», який не вимагає від сторін договору доводити факт коливання ціни на ринку електричної енергії.

Колегія суддів також відхиляє доводи скаржника в цій частині та погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

За додатковою угодою від 16.09.2020 № 3 контрагенти збільшили ціну за 1 кВт*год електричної енергії та встановили її на рівні 2,10076 грн (з ПДВ), яка застосовувалась у спірних правовідносинах з 01.08.2020.

Як встановлено судом, на підтвердження завчасного повідомлення сільської ради про необхідність укладення додаткової угоди № 3, відповідачем був поданий суду лист цією ж датою 16.09.2020 з додатком (а.с.90, т. 2), який містить відомості щодо встановлення нового тарифу на послуги з передачі реактивної електричної енергії на рівні 240,23 грн/МВт*год.

Разом з тим, місцевий господарський суд обґрунтовано зазначив, що цей лист не містить жодного обґрунтування яким чином була сформована запропонована сільській раді для погодження ціна за договором на рівні 2,10076 грн з ПДВ за 1 кВт*год, з вказанням обставин неможливості виконання відповідачем договору по запропонованій на процедурі закупівлі ціні та з наведенням причин, через які виконання договору за існуючою ціною є для відповідача вочевидь невигідним.

При цьому як вбачається з експертного висновку від 10.02.2020 № ЧК-47 (а.с.85-86, т. 2) середньозважена ціна по ОЕС України на ринку на добу вперед за січень 2020 року становить 1424,98 грн/Мвт.год, а згідно з експертним висновком від 06.10.2020 № ЧК-419 (а.с.100-101, т.2) ціна за серпень 2020 року становить 1297,74 грн/Мвт.год, тобто менше ніж у місяць укладення договору у порівнянні з місяцем, з якого діє додаткова угода № 3.

Отже місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що оскільки додаткова угода № 3 укладена не у відповідності до ст. 652 ЦК України та п. 7 ч. 5 ст. 41 Закону (в редакції від 15.08.2020), вона має бути визнана недійсною.

Щодо нікчемності/недійсності угод в цілому, а не в окремій частині.

Оскільки зміни, передбачені вказаними угодами, пов`язані саме зі зміною ціни за одиницю товару, місцевий господарський правильно вказав, що вони є нікчемними/мають бути визнані недійсними сам в повному обсязі.

У постанові Верховного Суду від 30.05.2024 у справі № 916/3015/23 щодо подібних правовідносинах, вказано на те, що ціна товару є істотною умовою договору та додаткових угод до нього, а тому оспорювані додаткові угоди можуть бути визнанні судом недійсними лише в повному обсязі.

Щодо доводів скаржника про те, що судом помилково застосовано до спірних правовідносин ст. 1212 ЦК України.

За приписами ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Частиною 1 ст. 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.

Таким чином, грошові кошти в сумі 125475,40 грн є такими, що були безпідставно одержані відповідачем, підстава їх набуття відпала, а тому відповідач зобов`язаний їх повернути сільській раді, що відповідає приписам статей 216, 1212 ЦК України.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

В силу приписів ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеська обласна енергопостачальна компанія» залишити без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 10.12.2024 у справі № 916/2631/24 без змін.

Постанова, відповідно до вимог ст. 284 ГПК України, набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється відповідно до ст. 288 ГПК України.

Повна постанов складена 10.03.2025.

Головуючий суддя Н.С. Богацька

Судді Г.І. Діброва

Н.М. Принцевська