ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" лютого 2025 р. Справа №921/548/22

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:

Головуючого (судді-доповідача) Якімець Г.Г.,

Суддів: Кравчук Н.М., Скрипчук О.С.,

за участю секретаря судового засідання Кришталь М.Б.,

та представників сторін:

від позивача Кожевнікова О.В. (в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду)

від відповідача (скаржника) Шевцова Т.М. (в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду)

розглянувши апеляційну скаргу Приватного підприємства «Холдер Агро» від 02 вересня 2024 року

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 10 травня 2024 року (повний текст підписано 12.08.2024), суддя Боровець Я.Я.

у справі №921/548/22

за позовом Приватного підприємства «Дружба-Нафтопродукт», м. Тернопіль

до відповідача Приватного підприємства «Холдер Агро», с. Васильків, Тернопільська область

про стягнення 1 049 870,20 грн

встановив:

31 жовтня 2022 року Приватне підприємство «Дружба-Нафтопродукт» звернулося до Господарського суду Тернопільської області з позовом до відповідача Приватного підприємства «Холдер Агро» про стягнення 1 049 870,20 грн, з яких: 109 999,48 грн основного боргу, 100 272,87 грн пені, 11 692,23 грн 3% річних, 105 071,72 грн інфляційних втрат, 43 682,40 грн 20% штрафу, 421 760,80 грн 10% штрафу та 257 390,70 грн дооцінки товару (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог).

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 10 травня 2024 року у справі №921/548/22 позов задоволено частково: присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 109 999,48 грн основного боргу, 34 133,75 грн пені, 11 692,23 грн 3% річних, 96 703,18 грн інфляційних втрат, 21 841,20 грн 20% штрафу (п.4.2 Договору), 210 880,40 грн 10% штрафу ( п. 4.3 Договору), 10 769,57 грн судового збору, 10 258,01 грн витрат на професійну правничу допомогу. В решті позовних вимог суд відмовив.

Рішення суду мотивоване тим, що відповідачем порушено умови укладеного сторонами договору поставки нафтопродуктів в частині своєчасної оплати за отриманий товар. Судом встановлено, що відповідачем здійснено часткову оплату, що підтверджується платіжними документами, в тому числі і під час розгляду справи у суді, у зв`язку із чим позивачем подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, яку судом прийнято до розгляду, відтак, основний борг відповідача перед позивачем станом на дату прийняття рішення становив 109 999,48 грн. На виконання умов договору поставки позивач поставив/продав, а відповідач отримав/купив товар на загальну суму 417 887,52 грн, що підтверджується видатковими накладними №1935 від 17.05.2021 на суму 127 583,52 грн, №1967 від 18.05.2021 на суму 97 392,00 грн, №2055 від 24.05.2021 на суму 121 020,00 грн, №2177 від 28.05.2021 на суму 71 892,00 грн, які підписані повноважними представниками сторін та скріплені печатками юридичних осіб; отримання товару відповідачем стверджується підписом його представників про отримання товару на видаткових накладних. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача пені, судом здійснено розрахунок пені за допомогою калькулятора програми "Ліга", який становить 34 133,75 грн ( розрахунок міститься в матеріалах справи), відтак, суд дійшов висновку, що пеня у вказаному розмірі підлягає стягненню з відповідача. В іншій частині позовних вимог щодо стягнення пені у розмірі 66 139,12 грн, суд вважав такими, що задоволенню не підлягають. Щодо позовних вимог в частині стягнення 10% штрафу у розмірі 421 760,80 грн та 20% штрафу у розмірі 43 682,40 грн, суд встановив, що розрахунок штрафу, який здійснений позивачем, відповідає обставинам справи щодо прострочення відповідача, умовам договору та вимогам чинного законодавства, і є арифметично правильним, разом з тим, враховуючи дискреційність наданих суду повноважень щодо зменшення розміру штрафних санкцій, а також виходячи з необхідності дотримання балансу інтересів обох сторін в умовах воєнного стану, з огляду на ступінь виконання відповідачем зобов`язання (більше, ніж на 50%) та те, що розмір нарахованого штрафу, окрім якого нараховано ще пеню, 3% річних та інфляційні втрати, є значним, і загальний розмір таких нарахувань складає майже 50% суми боргу, з метою дотримання таких основних засад цивільного законодавства, як справедливість, добросовісність та розумність, встановлених у ст.3 Цивільного кодексу України, у цьому конкретному випадку, суд вважав за доцільне зменшити розмір 10% штрафу на 50% - до 210 880,40 грн та 20% штрафу на 50% - до 21 841,20 грн. В іншій частині стягнення 10% штрафу в сумі 210 880,40 грн та 20% штрафу в сумі 21 841,20 грн суд відмовив, у зв`язку зі зменшенням розміру штрафу. Також судом перевірено розрахунок 3% річних та встановлено, що такий є правильним, а тому суд вирішив задоволити позовні вимоги щодо стягнення 3% річних у розмірі 11 692,23 грн. Поряд з тим, судом, здійснено розрахунок інфляційний втрат за допомогою калькулятора програми "Ліга", який становить 96 703,18 грн (розрахунок міститься в матеріалах справи), відтак, суд задоволив позовні вимоги в цій частині; в іншій частині позовних вимог щодо стягнення інфляційних втрат у розмірі 8 368,54 грн, суд вважав їх безпідставно нарахованими та такими, що задоволенню не підлягають. Крім цього, судом встановлено, що позивачем не доведено правових підстав для стягнення з відповідача вартості дооцінки товару у розмірі 257 390,70 грн; вимоги позивача в цій частині суд визнав документально не підтвердженими та такими, що не підлягають задоволенню.

Частково не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, відповідач Приватне підприємство «Холдер Агро» звернулося до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Тернопільської області від 10 травня 2024 року у справі №921/548/22 в частині задоволених позовних вимог, а саме: в розмірі 485 250,24 грн та прийняти в цій частині нове рішення про відмову в позові. Зокрема, зазначає, що позивачем відповідачу згідно з видатковими накладними та рахунками на оплату у 2020 році передано нафтопродуктів на загальну суму 3 487 534,67 грн., а відповідач здійснив оплату вказаних нафтопродуктів на загальну суму 3 553 418,45 грн. (оплата саме переданих у 2020 році нафтопродуктів у вказаному розмірі підтверджується посиланнями у платіжних дорученнях на рахунки позивача), відтак, у відповідача виникла переплата перед позивачем за передані нафтопродукти у 2020 році у розмірі 65 883,78 грн. (3 553 418,45 грн.-3 487 534,67 грн.). Також зазначає, що у 2021 році позивач передав відповідачу нафтопродукти на загальну суму 1 653 437,10 грн., відповідач здійснив оплату вказаних нафтопродуктів на загальну суму 1 587 553,32 грн, відтак, недоплата відповідача за передані йому у 2021 році нафтопродукти становила 65 883,78 грн. (1 653 437,10 грн.- 1 587 553,32 грн.). Таким чином, переплата відповідача у розмірі 65 883,78 грн. за передані у 2020 році нафтопродукти була зарахована в оплату нафтопродуктів, переданих відповідачу у 2021 році. Фактично за 2020-2021 рік позивач передав відповідачу нафтопродукти на загальну суму 5 140 971,77 грн., і відповідач здійснив оплату переданих йому нафтопродуктів протягом 2020-2022 років на загальну суму 5 140 971,77 грн, що вказує на відсутність у відповідача основного боргу перед позивачем за передані йому нафтопродукти. Наголошує, що відсутність платіжного доручення, в якому було б чітко зазначено, що сплату здійснено згідно з рахунком №1398 від 17.05.2021, жодним чином не доводить факту наявності у відповідача основного боргу перед позивачем, оскільки платіжними дорученнями, доданими до відзиву на позовну заяву, підтверджено сплату відповідачем вартості всіх поставлених по договору нафтопродуктів. Крім цього, апелянт зазначає, що суд першої інстанції чітко не вказав ані розміру боргу, ані строків порушення оплати, відтак, на його думку судом стягнуто з відповідача штрафні санкції за порушення строків оплати товару на суму 417 887,52 грн; штрафні санкції у розмірі 375 250,76 грн. майже дорівнюють розміру заборгованості (417 887,52 грн.), оплату якої построчено, що порушує принцип пропорційності господарського судочинства. Скаржник наголошує, що з урахуванням ступеня виконання зобов`язання відповідачем, а саме: зобов`язання з оплати товару виконані відповідачем у повному обсязі до моменту звернення позивача із позовом до суду; в матеріалах справи відсутні докази завдання позивачу збитків, внаслідок допущеного відповідачем порушення; пеня та штраф є лише санкціями за невиконання зобов`язання, а не основним боргом, а тому будувати на цих платежах свої доходи та видатки позивач не може, відтак, вважає, що наявні всі правові підстави для зменшення розміру штрафних санкцій за порушення строків оплати товару відповідачем.

У додаткових поясненнях від 27 листопада 2024 року апелянт просить задовільнити апеляційну скаргу відповідача та скасувати рішення Господарського суду Тернопільської області від 10.05.2024 у справі №921/548/22 в частині задоволених позовних вимог у розмірі 485 250,24 грн., прийняти нове рішення в цій частині, яким відмовити у задоволенні позовних вимог Приватного підприємства «Дружба-Нафтопродукт»; зменшити розмір, стягнутого на користь позивача штрафу, передбаченого п.4.3 Договору. Також зазначає, що відповідач здійснив погашення/оплату заборгованості за видатковою накладною від 17.05.2021 №1935 та рахунком від 17.05.2021 №1398 на суму 127 583,52 грн. шляхом: - оплати 17 583,52 грн. (платіжне доручення від 02.05.2022 №278); - наявної переплати у розмірі 114 647,78 грн. Поряд з цим, відповідач надав розрахунок розміру штрафних санкцій із зазначенням у ньому періодів прострочення (з урахуванням положень ч.6 ст.232 ГК України щодо періоду нарахування пені та штрафу) платежів та розміром штрафних санкцій, відповідно до якого, загальний розмір штрафних санкцій становить: - інфляційне збільшення 76 3514,73 грн; - пеня 34 100,29 грн; - 3% річних 13 495,45 грн; - штраф п.4.2 Договору сума задоволена судом не оскаржується; - штраф п.4.3 Договору 250 732,51 грн.

Відзив на апеляційну скаргу від позивача до суду не надходив.

Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (ч.3 ст.263 ГПК України).

Судові засідання з розгляду справи апеляційним судом здійснювалися в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за клопотаннями представників сторін та на підставі відповідних ухвал суду.

Представник відповідача (скаржника) в судових засіданнях підтримав вимоги апеляційної скарги, просив такі задоволити в повному обсязі: скасувати рішення Господарського суду Тернопільської області від 10 травня 2024 року у справі №921/548/22 в частині задоволених позовних вимог та прийняти в цій частині нове рішення про відмову в позові, з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

Представник позивача в судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечив, просив оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача без задоволення.

Західний апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 24 лютого 2020 року між Приватним підприємством "Дружба - Нафтопродукти" (постачальник/позивач) та Приватним підприємством "Холдер Агро" (покупець/відповідач) укладено договір поставки нафтопродуктів №24, відповідно до умов якого, постачальник зобов`язується передати в погодженні строки, покупець зобов`язується прийняти і оплатити на умовах, викладених в Договорі, нафтопродукти - "товар", найменування, кількість , ціна яких вказується в накладних документах на товар, які оформлюються на кожну окрему партію товару (п.1.1 Договору).

Номенклатура товару, його кількість, ціна встановлюються сторонами за спільною згодою на основі заявки покупця й зазначаються в розрахункових документах: рахунках - фактурах та/чи в відвантажувальних документах: видаткових накладних документах на товар, які оформлюються на кожну окрему партію товару (п.1.2 Договору).

Пунктом 2.1 Договору визначено, що товар поставляється погодженими партіями, у відповідності з заявками покупця на постачання тої чи іншої партії Товару. Поставка товару підтверджується накладними документами на товар (видатковими накладними та/або актами приймання - передачі та/чи специфікаціями), які підписані представниками обох сторін.

Загальна ціна цього договору визначається кількістю отриманого та оплаченого товару покупцем протягом всього строку дії договору. Вартість кожної окремої партії товару визначається постачальником в рахунках-фактурах та/чи накладних та/чи специфікаціях. Ціна, вартість та спосіб оплати товару, що постачається по цьому договору, фіксується та зазначається в рахунках-фактурах, накладних та/чи специфікаціях (п.3.1 Договору).

Покупець зобов`язується оплачувати повну вартість товару: в розмірі 100% вартості товару (в тому числі ПДВ), відображену в рахунках-фактурах на кожну окрему партію товару, (видаткових накладних, та/або актах приймання-передачі), у строк, визначений у відповідних рахунках-фактурах, але у всякому разі до моменту відвантаження такого товару. Оплата вартості поставленої партії товару може здійснюватись покупцем протягом 5 (п`яти) банківських днів з моменту поставки товару, якщо інший строк на оплату не вказаний у рахунках - фактурах на кожну окрему партію товару (видаткових накладних, та/або актах приймання - передачі) (п.3.2 Договору).

Право власності на товар переходить до покупця з дати поставки товару, що вказана у видаткових накладних та/чи специфікаціях на товар (п.3.3 Договору).

Датою оплати вважається дата зарахування грошових коштів банківською установою на банківський рахунок постачальника (п.3.4 Договору).

Пунктом 3.5 Договору визначено, що у разі недотримання покупцем строків для оплати повної вартості товару, передбачених у п.3.2 цього Договору, продавець, у разі росту цін на світлі нафтопродукти в період виникнення заборгованості у покупця, залишає за собою право збільшити розмір вартості товару, у порівняні з вартістю, що існувала на момент відвантаження товару шляхом виставлення рахунку та/або оформлення акту на дооцінку товару.

За невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність, згідно із умовами цього договору та чинним законодавством України. У випадку прострочення оплати партії товару, покупець сплачує постачальникові пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України від суми прострочення за кожен день прострочення (п.4.1 Договору).

У випадку невиконання Покупцем взятого на себе зобов`язання по оплаті партії товару понад чотирнадцять календарних днів із дня закінчення граничного терміну оплати, він додатково сплачує Постачальнику штраф у розмірі 20 % від суми вартості поставленої партії товару (п.4.2 Договору).

У разі невиконання покупцем взятого на себе зобов`язання по оплаті партії товару понад календарний місяць із дня закінчення граничного терміну оплати, він додатково сплачує постачальнику штраф у розмірі, що становить 10% від суми вартості поставленої партії товару за кожен наступний календарний місяць. При настанні підстав для застосування штрафів до покупця, передбачених п.4.2 та п.4.3 даного договору, їх розрахунок проводиться окремо, залежно від терміну протягом якого зобов`язання покупця, передбачене п.3.2 Договору, залишалось невиконаним (п.4.3 Договору).

Пунктом 4.4 Договору передбачено, що сплата неустойки (штрафу, пені) і відшкодування збитків, завданих неналежним виконанням обов`язків, не звільняють сторони від виконання зобов`язань за цим Договором, крім випадків, передбачених законодавством.

Згідно з п.6.1 Договору останній набирає чинності з дати його укладення та діє по 31 грудня 2020 року, а в частині розрахунків до їх повного проведення.

На виконання умов договору поставки позивач поставив, а відповідач прийняв товар (назва товару, кількість, ціна та загальна сума зазначені у видаткових накладних) на загальну суму 417 887,52 грн, про що свідчать видаткові накладні №1935 від 17.05.2021 на суму 127 583,52 грн, №1967 від 18.05.2021 на суму 97 392,00 грн, №2055 від 24.05.2021 на суму 121 020,00 грн, №2177 від 28.05.2021 на суму 71 892,00 грн, які підписані повноважними представниками сторін та скріплені печатками юридичних осіб. Крім того, про виконання умов договору позивачем свідчать виставлені рахунки на оплату по замовленню №1398 від 17.05.2021 на суму 127 583,52 грн, №1440 від 18.05.2021 на суму 97 392,00 грн, №1494 від 24.05.2021 на суму 121 020,00 грн, №1586 від 28.05.2021 на суму 71 892,00 грн.

Однак, відповідач свої договірні зобов`язання щодо оплати за отриманий товар виконав лише частково у розмірі 307 888,04 грн.

Як стверджує позивач, відповідач порушив умови договору поставки щодо строків оплати за товар, у зв`язку з чим, у відповідача перед позивачем виник борг у розмірі 109 999,48 грн.

Також, позивач нарахував відповідачу 257 390,70 грн дооцінки товару, на підставі п.3.5 Договору; у зв`язку з порушенням строків оплати пеню в розмірі 100 272,87 грн, 10% штрафу у розмірі 421 760,80 грн та 20% штрафу в розмірі 43 682,40 грн, а також згідно з ст.625 ЦК України 3% річних в розмірі 11 692,23 грн та інфляційні втрати в розмірі 105 071,72 грн.

З метою досудового врегулювання спору, 02.05.2022 позивачем на адресу відповідача направлено претензію щодо оплати заборгованості, однак, така залишена відповідачем без реагування та задоволення.

У жовтні 2022 року ПП «Дружба-Нафтопродукт» звернулося до суду з цим позовом про стягнення з ПП «Холдер Агро» 1 049 870,20 грн, з яких: 109 999,48 грн основного боргу, 100 272,87 грн пені, 11 692,23 грн 3% річних, 105 071,72 грн інфляційних втрат, 43 682,40 грн 20% штрафу, 421 760,80 грн 10% штрафу та 257 390,70 грн дооцінки товару (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог).

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, а у відповідності до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Обов`язок покупця щодо оплати товару передбачено частиною 1 ст.692 ЦК України.

Поряд з тим, відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Доказами, що містяться у матеріалах справи підтверджено укладення сторонами договору поставки нафтопродуктів.

Колегією суддів встановлено, що відповідач частково розрахувався за поставлений позивачем товар, внаслідок чого, у нього виникла заборгованість перед позивачем в сумі 109 999,48 грн.

Слід зазначити, що відповідачем здійснено часткову оплату, що підтверджується платіжними документами, в тому числі і під час розгляду справи у суді, у зв`язку з чим, позивачем подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, яку судом було прийнято до розгляду та вирішено спір з урахуванням такої.

Посилання позивача на номер та дату договору у рахунках на оплату товару, а також відповідачем у платіжних документах при здійсненні розрахунків на відповідні рахунки підтверджує обставину укладення між сторонами спірного договору. Разом з тим, обставина здійснення між сторонами операцій з поставки товару за договором підтверджується складенням та реєстрацією позивачем податкових накладних, копії яких містяться у матеріалах справи.

Щодо посилань відповідача на сплату ним основного боргу в повному обсязі, колегія суддів такі доводи скаржника відхиляє, оскільки у частини платіжних доручень, копії яких надані відповідачем, відсутнє посилання у розділі «призначення платежу» на номери спірних рахунків. Разом з тим, оскільки відповідачем оплати здійснювалися з порушенням строку, відтак, за відсутності конкретного посилання у призначенні платежу, позивачем оплати зараховувалися в рахунок погашення попередньої заборгованості.

Спірний рахунок №1398 від 17.05.2021 року на суму 127 583,52 грн (за видатковою накладною №1935 від 17.05.2021 року на суму 127 583,52 грн) відповідачем оплачено частково, що підтверджується копією платіжного доручення №278 від 02 травня 2022 року на суму 17 583,52 грн, доказів погашення решти суми основного боргу відповідач суду не надав. Доводи апелянта про наявність переплати та сплату відповідачем коштів за спірним рахунком наперед у 2020 році є безпідставними та такі обставини не доведені належними і допустимими доказами.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що заявлена позивачем сума основного боргу (109 999,48 грн) підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

В силу ч.2 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, серед іншого, неустойкою.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У ч.6 ст.231 ГК України передбачено, що штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

У п.п.4.1-4.3 Договору сторони погодили, що за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність, згідно із умовами цього договору та чинним законодавством України. У випадку прострочення оплати партії товару, покупець сплачує постачальникові пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України від суми прострочення за кожен день прострочення. У випадку невиконання покупцем взятого на себе зобов`язання по оплаті партії товару понад чотирнадцять календарних днів із дня закінчення граничного терміну оплати, він додатково сплачує постачальнику штраф у розмірі 20% від суми вартості поставленої партії товару. У разі невиконання покупцем взятого на себе зобов`язання по оплаті партії товару понад календарний місяць із дня закінчення граничного терміну оплати, він додатково сплачує постачальнику штраф у розмірі, що становить 10% від суми вартості поставленої партії товару за кожен наступний календарний місяць. При настанні підстав для застосування штрафів до покупця, передбачених п.4.2 та п.4.3 даного договору, їх розрахунок проводиться окремо, залежно від терміну протягом якого зобов`язання покупця, передбачене п.3.2 договору, залишалось невиконаним.

Перевіривши розрахунок 3% річних та перерахунок суду інфляційних втрат, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову в частині стягнення 3% річних у повному обсязі (11 692,23 грн), а інфляційних втрат в сумі 96 703,18 грн.

Судом першої інстанції також здійснено розрахунок пені за допомогою калькулятора програми "Ліга", перевіривши який, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про стягнення з відповідача на користь позивача 34 133,75 грн пені.

Слід зазначити, що позивачем не оскаржується рішення суду в частині відмови у стягненні решти сум інфляційних втрат та пені, а скаржником у додаткових поясненнях до апеляційної скарги визнано 3% річних в повному обсязі, а пеню в сумі 34 100,29 грн. Разом з тим, долучені до додаткових пояснень розрахунки відповідача не відповідають встановленим вище обставинам справи та такі є неправильними.

Також судом перевірено розрахунки штрафів, а саме: 20% штрафу в розмірі 43 682,40 грн, нарахованого на підставі п.4.2 Договору, та 10% штрафу в розмірі 421 760,80 грн, нарахованого на підставі п.4.3 Договору, які є арифметично правильними.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що у спірному випадку наявні всі підстави для зменшення розміру штрафних санкцій, разом з тим, не зазначає конкретно з чим він не погоджується з рішенням суду першої інстанції в цій частині, зважаючи на те, що суд зменшив розміри штрафів на 50%.

Разом з тим, в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватись з положенням статті 233 Господарського кодексу України і частині 3 статті 551 Цивільного кодексу України, а також досліджуватись та оцінюватись судом в порядку статей 86, 210, 237 Господарського процесуального кодексу України (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.01.2024 у справі №911/2269/22).

Правовий аналіз наведених вище норм свідчить про те, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов та на розсуд суду. При цьому, ні у зазначеній нормі, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.

З огляду на наведене, враховуючи дискреційність наданих суду повноважень щодо зменшення розміру штрафних санкцій, а також виходячи з необхідності дотримання балансу інтересів обох сторін в умовах воєнного стану, з огляду на ступінь виконання відповідачем зобов`язання (більше, ніж на 50%) та те, що розмір нарахованих штрафів, окрім яких нараховано ще пеню, 3% річних та інфляційні втрати, є значним, з метою дотримання таких основних засад цивільного законодавства, як справедливість, добросовісність та розумність, встановлених у ст.3 Цивільного кодексу України, у цьому конкретному випадку місцевий господарський суд зменшив розмір штрафів на 50%. При цьому, позивачем рішення суду першої інстанції в цій частині не оскаржується, а відповідачем не спростовано наведених вище висновків місцевого господарського суду.

Статтею 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.86 ГПК України).

Враховуючи все наведене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача 109 999,48 грн основного боргу, 11 692,23 грн 3% річних, 96 703,18 грн інфляційних втрат, 34 133,75 грн пені, 21 841,20 грн 20% штрафу (п.4.2 Договору), 210 880,40 грн 10% штрафу (п. 4.3 Договору).

Рішення суду першої інстанції прийняте у відповідності з вимогами діючого законодавства, а тому підстав для його скасування апеляційний господарський суд не вбачає.

Відповідно до ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Статтею 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

Судовий збір за подання апеляційної скарги, у відповідності до ст.129 ГПК України, покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст.236, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд,

ухвалив:

Рішення Господарського суду Тернопільської області від 10 травня 2024 року у справі №921/548/22 залишити без змін, а апеляційну скаргу Приватного підприємства «Холдер Агро» без задоволення.

Матеріали справи №921/548/22 повернути до Господарського суду Тернопільської області.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку у відповідності до вимог ст.ст.286-291 ГПК України.

Повну постанову складено 03 березня 2025 року

Головуючий (суддя-доповідач) Якімець Г.Г.

Суддя Кравчук Н.М.

Суддя Скрипчук О.С.