ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" березня 2025 р. Справа№ 910/11208/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яценко О.В.

суддів: Хрипуна О.О.

Гончарова С.А.

за участю секретаря судового засідання: Антонюк А.С.

за участю представників учасників справи відповідно до протоколу судового засідання від 11.03.2025

розглянувши у відкритому судовому засіданні

матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «С.А. Енерджі»

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.01.2025 (повний текст складено і підписано 04.02.2025)

у справі № 910/11208/24 (суддя Є.В.Павленко)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «С.А. Енерджі»

до Державного підприємства «Гарантований покупець»

про стягнення 2 078 191,24 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позов, з урахуванням заяв про зменшення розміру позовних вимог, які судом першої інстанції прийнято до розгляду, заявлено про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 1 986 988,48 грн. за поставлену у періоди з лютого вересня по грудень 2022 року, з лютого по липень 2023 року та з вересня по грудень 2023 року за договором № 2121/02/21 від 25.08.2021, але неоплачену у повному обсязі електричну енергію,а також нарахованих за порушення строків оплати такої електричної енергії 3 % річних в сумі 20 893,40 грн. та інфляційних втрат в сумі 70 309,36 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.01.2025 у справі № 910/11208/24 позов задоволено частково, до стягнення з відповідача на користь позивача присуджено 1 121 863,81 грн. основного боргу, 13 400,05 грн. 3 % річних, 40 293,14 грн. інфляційних втрат та 17 633,36 грн. судового збору, провадження у справі в частині стягнення з відповідача на користь позивача 865 124,67 грн. основного боргу закрито у зв`язку з відсутністю предмета спору; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.01.2025 у справі № у справі № 910/11208/24 в задоволенні заяви позивача від 13.01.2025 про ухвалення додаткового рішення в справі № 910/11208/24 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні вказаної заяви, суд першої інстанції:

- встановивши, що належний доказ на підтвердження понесених позивачем судових витрат, а саме договір на надання правничої допомоги від 01.08.2024, яким визначений порядок сплати позивачем наданих йому адвокатських послуг, у порушення приписів ч. 2 ст. 80 ГПК України, не було подано разом із позовною заявою від 28.08.2024, хоча цей документ існував на момент подачі позову до суду та що позивач при зверненні з позовом письмово не повідомив суду причин, з яких вказаний документ на підтвердження понесених судових витрат не міг бути поданий у визначений ГПК України строк, а також не просив встановити додатковий строк на його подачу та що позивачем, у порушення приписів ст.. 221 ГПК України, не було наведено жодних поважних причин неможливості подання вказаного доказу до закінчення судових дебатів, з посиланням на ч. 8 ст. 80 ГПК України не прийняв такий доказ до розгляду;

- дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в зв`язку з її необґрунтованістю.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «С.А. Енерджі» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.01.2025 у справі № у справі № 910/11208/24 та ухвалити постанову, якою задовольнити заяву позивача щодо розподілу судових витрат, та стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 23 000,00 грн., а також стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в складі судового збору.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт послався на те, що ним був повністю дотриманий, визначений ч. 1 ст. 124 та ч. 8 ст. 129 ГПК України, порядок щодо заявлених витрат на правничу допомогу, а саме: разом з позовною заявою позивачем було подано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, в судовому засіданні 09.01.2025 представником позивача було зроблено заяву про те, що протягом п`яти днів з дня ухвалення судом рішення по суті, буде подано заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу з відповідними доказами понесення таких витрат, а у встановлений чинним законодавством строк (протягом п`яти днів) представником позивача була подана зазначена заява з доказами.

Також апелянт зауважив на тому, що зі змісту положень чинного законодавства не слідує обов`язок сторони подати всі докази понесених витрат на професійну правничу допомогу саме до закінчення судових дебатів, проте одночасно стороні надано право надати такі докази протягом п`яти днів після ухвалення рішення.

Відповідно до протоколу передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) (складу суду) від 24.02.2025 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «С.А. Енерджі» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.01.2025 у справі № 910/11208/24 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Яценко О.В., судді Хрипун О.О., Гончаров С.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.02.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «С.А. Енерджі» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.01.2025 у справі № 910/11208/24, постановлено розгляд справи здійснювати у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, справу № 910/11208/24 призначено до розгляду на 11.03.2025 о 10 год. 40 хв., витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи 910/11208/24.

27.02.2025 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріли цієї справи.

Станом на 11.03.2025 до Північного апеляційного господарського суду відзивів на апеляційну скаргу, інших клопотань від учасників справи не надходило.

Під час розгляду справи представник позивача апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити, представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, з наступних підстав.

У вересні 2024 року позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства «Гарантований покупець», в якому просив стягнути з відповідача основний борг в сумі 2 312 172,78 грн. за поставлену у періоди з лютого вересня по грудень 2022 року, з лютого по липень 2023 року та з вересня по грудень 2023 року за договором № 2121/02/21 від 25.08.2021, але неоплачену у повному обсязі електричну енергію, а також нараховані за порушення строків оплати такої електричної енергії 3 % річних в сумі 20 893,40 грн. та інфляційних втрат в сумі 70 309,36 грн.

З огляду на часткове погашення відповідачем суми основного боргу, позивачем під час розгляду справи в суді першої інстанції подавались заяви про зменшення розміру позовних вимог, з урахуванням яких позов заявлено про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 1 986 988,48 грн., 3 % річних в сумі 20 893,40 грн. та інфляційних втрат в сумі 70 309,36 грн.

До позову позивачем було додано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, у якому позивач визначив загальну суму витрат - 63 500,63 грн., а також повідомив про те, що такі витрати складаються з: витрат по сплаті судового збору в сумі 36 050,63 грн.; поштових витрат в сумі 500,00 грн.; витрат на правничу допомогу в сумі 27 000,00 грн.

В судовому засіданні 09.01.2025 до початку судових дебатів представник позивача повідомив суд про те, що заява про судові витрати буде подана протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.01.2025 у справі № 910/11208/24 позов задоволено частково, до стягнення з відповідача на користь позивача присуджено 1 121 863,81 грн. основного боргу, 13 400,05 грн. 3 % річних, 40 293,14 грн. інфляційних втрат та 17 633,36 грн. судового збору, провадження у справі в частині стягнення з відповідача на користь позивача 865 124,67 грн. основного боргу закрито у зв`язку з відсутністю предмета спору; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

14.01.2025 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, у якій позивач просив ухвалити додаткове рішення по справі та стягнути з відповідача 23 000,00 грн. витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу в зв`язку з розглядом даної справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.01.2025 вказану заяву призначено до розгляду в судовому засіданні на 30.01.2025.

29.01.2025 до Господарського суду міста Києва від відповідача надійшли заперечення на заяву позивача про ухвалення додаткового рішення, у яких відповідач вказав про відсутність підстав для задоволення заяви, оскільки заявлена до стягнення сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 23 000,00 грн. не підпадає під критерії реальності адвокатських послуг і розумності їх розміру. При цьому, відповідач вказував на те, що стягнення усієї суми судових витрат позивача на професійну правничу допомогу призведе до надмірного фінансового навантаження на нього, як державного підприємства, і це призведе до неможливості виконання ним своїх основних зобов`язань щодо оплати придбаної електричної енергії за «зеленим тарифом». Відповідач також просив суд зменшити розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу, з огляду на їх неспівмірність зі складністю даної справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) та обсягом наданих послуг.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.01.2025 у справі № у справі № 910/11208/24 в задоволенні заяви позивача від 13.01.2025 про ухвалення додаткового рішення в справі № 910/11208/24 відмовлено, з чим колегія у повній мірі погодитись не може з огляду на таке.

Стаття 221 ГПК України встановлює, що:

- якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог (ч. 1);

- для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог (ч. 2);

- у випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу (ч. 3).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (ч. 3 ст. 244 ГПК України).

Частина 1 ст. 123 ГПК України встановлює, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу, а також витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. (п. 1 та п. 4 ч. 3 ст. 123 ГПК України).

Згідно з приписами ч. 2 ст. 16 ГПК України представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Частина 1 ст. 124 ГПК України встановлює, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Водночас за приписами ч. 2 ст. 124 ГПК України, у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

При цьому ч. 8 ст. 129 ГПК України встановлює, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 221 ГПК України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Отже, за приписами ГПК України попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат сторона має подати до суду разом з першою заявою по суті спору, якою відповідно до приписів ч. 2 ст. 161 ГПК України є позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву, а докази понесення таких витрат - до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Як встановлено вище, матеріалами справи підтверджено, що:

- до позову позивачем було додано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, у якому позивач повідомив про те, що сума витрат на правничу допомогу орієнтовно становить 27 000,00 грн.;

- в судовому засіданні 09.01.2025 до початку судових дебатів представник позивача повідомив суд про те, що заява про судові витрати буде подана протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду;

- 14.01.2025 до Господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, у якій позивач просив ухвалити додаткове рішення по справі та стягнути з відповідача 23 000,00 грн. витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу в зв`язку з розглядом даної справи. До вказаної заяви додані докази понесення позивачем таких витрат.

Суд першої інстанції зазначив про те, що належний доказ на підтвердження понесених позивачем судових витрат, а саме договір на надання правничої допомоги від 01.08.2024, яким визначений порядок сплати позивачем наданих йому адвокатських послуг, у порушення приписів ч. 2 ст. 80 ГПК України, не було подано разом із позовною заявою від 28.08.2024, хоча цей документ існував на момент подачі позову до суду та що позивач при зверненні з позовом письмово не повідомив суду причин, з яких вказаний документ на підтвердження понесених судових витрат не міг бути поданий у визначений ГПК України строк, а також не просив встановити додатковий строк на його подачу та що позивачем, у порушення приписів ст. 221 ГПК України, не було наведено жодних поважних причин неможливості подання вказаного доказу до закінчення судових дебатів, з посиланням на ч. 8 ст. 80 ГПК України не прийняв такий доказ до розгляду.

Колегія суддів вважає вказані висновки суду першої інстанції помилковими та зазначає про те, що положення ст. 80 ГПК України регулюють порядок подання учасниками судового процесу доказів, які обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, тобто доказів по суті спору, в той час як докази на підтвердження розміру судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, не є доказами по суті спору.

При цьому порядок подання доказів на підтвердження розміру судових витрат визначений ч. 8 ст. 129 ГПК України, а саме - такі докази мають бути подані до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. В свою чергу вказаного порядку позивачем було дотримано, а те що договір на надання правничої допомоги від 01.08.2024 не було подано разом із позовною заявою від 28.08.2024 не спростовує вказаного.

Отже, матеріалами справи підтверджується дотримання позивачем як строків подання попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, так і строків подання доказів понесення таких витрат.

Частини 1 та 2 ст. 126 ГПК України встановлює, що:

- витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави;

- за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).

На підтвердження факту понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу ним до матеріалів справи долучені належним чином засвідчені копії укладеного з адвокаткою Сидоренко Євгенією Олександрівною договору про надання правничої допомоги від 01.08.2024, детального опис наданих послуг від 10.01.2025 та акту прийому-передачі виконаних робіт № 1 від 10.01.2025 та платіжної інструкції № 521 від 09.01.2025 на суму 23 000,00 грн.

Наданими позивачем документами підтверджено наступне.

01.08.2024 між позивачем (замовник) та адвокаткою Сидоренко Євгенією Олександрівною (далі Адвокат) укладено договір про надання правничої допомоги (далі Договір), умовами якого передбачено, що Адвокат надає замовнику правничу допомогу щодо захисту інтересів останнього в Господарському суді міста Києва та Північному апеляційному господарському суді, а саме представляє інтереси замовника під час розгляду справи за позовом до відповідача про стягнення 2 403 375,54 грн.

Згідно з п. 3.1 Договору за правову допомогу, передбачену в п.п. 1.2 Договору, замовник сплачує Адвокату винагороду в сумі 40 000,00 грн.

У детальному описі від 10.01.2025 вказано про те, що адвокатом надані наступні послуги:

- підготовка до складання позовної заяви (зустріч та консультація клієнта, вивчення наявних у клієнта матеріалів, аналіз судової справи, узгодження правової позиції (10 годин) - 5 000,00 грн.;

- збір доказів, здійснення розрахунку 3 % річних та інфляційних втрат, складання позовної заяви та надіслання до суду та відповідачу (20 годин) - 10 000,00 грн.;

- вивчення відзиву на позову заяву (2 години) - 1 000,000 грн.;

- здійснення нового розрахунку суми основного боргу та складення двох заяв (від 11.10.2024 та від 12.11.2024) про зменшення розміру позовних вимог, надсилання таких заяв до суду та відповідачу (4 години) - 2 000,00 грн.;

- представництво інтересів в Господарському суді міста Києва (10 годин) - 5 000,00 грн.

10.01.2025 позивачем та адвокатом підписано акт прийому-передачі виконаних робіт № 1, яким підтверджено надання перелічених вище послуг та відсутність у сторін претензій щодо таких послуг.

Платіжною інструкцією № 521 від 09.01.2025 позивач перерахував Адвокату 23 000,00 грн.

Отже, матеріалами справи підтверджується факт надання позивачу Адвокатом послуг на заявлену до стягнення суму.

Щодо обставин, пов`язаних з визначенням розміру витрат на правничу допомогу при розгляді справи судом першої інстанції, слід зазначити таке.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині ч. 4 ст. 129 ГПК України, згідно з яким у разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Частина 4 ст. 126 ГПК України встановлює, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 ГПК України).

Відповідно до приписів ч. 6 ст. 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У розумінні положень ч. 5 ст. 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 ГПК України. Разом із тим, у частині 5 ст. 129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Так, за змістом ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 4 ст. 129 ГПК України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9 ст. 129 ГПК України.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч.ч. 5-6 ст. 126 ГПК України).

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч.ч. 5-7,9 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись ч.ч. 5-7,9 ст. 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19.

До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін.

Таким чином, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

У суді першої інстанції відповідач подав заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення, які обґрунтовано тим, що:

- здійснення відображення в позовній заяві відомостей щодо розрахунків між сторонами, що наведені в документах підписаними між позивачем та відповідачем, не вимагає значних витрат часу, а при підготовці заяв по суті також не було необхідним збирання значного об`єму доказів в підтвердження заявлених позовних вимог, що виключає необхідність значних витрат спеціаліста в галузі права на підготовку позовів у справах даної категорії. В провадженні Господарського суду перебували справи за позовами представника позивача до відповідача, а саме: № № 910/11114/23, 910/11082/24, 910/12133/23, 910/10845/24, 910/13557/23, 910/10448/24, 910/12133/23 та інші;

- до обсягу наданих послуг включено «узгодження позовної заяви з клієнтом» та «зустріч та консультація клієнта», проте Верховний Суд в рамках розгляду справи № 756/8241/20 в своїй постанові від 17.01.2022 суд, зазначив, що зустріч із клієнтом та погодження заперечень на касаційну скаргу мають організаційний характер, є складовими підготовки відзиву на касаційну скаргу та за своєю суттю не можуть бути віднесені до правової допомоги;

- представником позивача вказано, що на представництво інтересів витрачено 10 годин, але представник брав участь лише в одному судовому засіданні, яке тривало 34 хвилини загалом;

- відповідача віднесено до віднесено до стратегічних підприємств електроенергетичного комплексу. При цьому, в період воєнного стану відповідач бере участь у функціонуванні критичної сфери інфраструктури. В свою чергу покладення на відповідача необґрунтовано завищених витрат на правничу допомогу призведе до надмірного фінансового навантаження на державне підприємство, та як наслідок, неможливість виконання зобов`язань з оплати електроенергії що придбавається відповідачем в тому числі в поточних періодах.

Вказані заперечення відхиляються колегією суддів з огляду на їх необґрунтованість, оскільки викладені у запереченнях доводи не спростовують викладених у заяві про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на правничу допомогу обставин та долучених до нього доказів. Доводи, викладені в запереченні відповідача стосовно не доведеності надання правничої допомоги, спростовуються долученими до матеріалів справи доказами.

Колегія суддів зауважує відповідачу на тому, що положення чинного законодавства не визначають як підставу для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, який підлягає стягненню з винної сторони, як те, що вказана особа перебуває у скрутному матеріальному становищі, так і те, що така особа є стратегічним підприємством електроенергетичного комплексу.

При цьому, окремо слід відзначити і те, що військова агресія Російської Федерації безумовно вплинула на матеріальне становище всіх учасників господарських правовідносин, а відтак, такі обставини однаковою мірою впливають як на відповідача, так і на позивача та, з огляду на вказане, на думку колегії суддів, не можуть свідчити про наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, адже вказане ставить відповідача у більш привілейоване становище, ніж позивача.

Колегія суддів зазначає про те, що матеріалами справи підтверджується представництво Адвокатом інтересів позивача в суді першої інстанції, в той час як відповідачем фактично не вказано, в чому саме полягає невідповідність суми гонорару в розмірі 23 000,00 грн. у цій справі вимогам чинного законодавства та обставинам справи, не наведено конкретних посилань на розмір відповідних ринкових цін та не мотивовано, в чому саме полягає така не співмірність.

В свою чергу надані позивачем документи в їх сукупності є достатніми доказами на підтвердження наявності підстав для відшкодування за рахунок апелянта витрат на професійну правничу допомогу в заявленому розмірі, оскільки цей розмір судових витрат доведений, документально обґрунтований та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат та є співмірним з ціною позову.

З таких обставин розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, становить 23 000,00 грн.

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки рішенням суду першої інстанції, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 11.03.2025, позовні вимоги задоволено частково, до стягнення з відповідача на користь позивача присуджено 1 121 863,81 грн. основного боргу, 13 400,05 грн. 3 % річних, 40 293,14 грн. інфляційних втрат, а провадження у справі в частині стягнення з відповідача на користь позивача 865 124,67 грн. основного боргу закрито у зв`язку з відсутністю предмета спору, тобто загальна сума майнових вимог право на стягнення яких мав позивач становить 98,20 % з загальної суми заявлених до стягнення вимог 2 078 191,24 грн., стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 22 584,87 грн. (що становить 98,20 % з суми 23 000,00 грн. - примітка суду).

З врахуванням положень ст. 244 ГПК України з яких слідує, що у випадку задоволення (зокрема і часткового - примітка суду) заяви про ухвалення додаткового рішення судом ухвалюється саме додаткове рішення, а ухвала за наслідками розгляду такої заяви постановляється лише у випадку повної відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення, у цій справі, ухвала Господарського суду міста Києва від 30.01.2025 у справі № 910/11208/24 підлягає скасуванню з прийняттям додаткового рішення, яким заява позивача про ухвалення додаткового рішення задовольняється частково, стягненню з позивача на користь відповідача підлягають витрати на правову допомогу в сумі 22 584,87 грн., в задоволення решти вимог заяви відмовляється.

Щодо інших аргументів сторін колегія суддів зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

За змістом ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 статті 277 ГПК України встановлено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (ч. 2 ст. 277 ГПК України).

Колегія суддів вважає, що при прийнятті оскаржуваної ухвали судом першої інстанції мало місце порушення норм процесуального права, проте враховуючи викладене вище, ухвала Господарського суду міста Києва від 30.01.2025 у справі № 910/11208/24 підлягає скасуванню з прийняттям додаткового рішення, яким заява позивача про ухвалення додаткового рішення задовольняється частково, стягненню з позивача на користь відповідача підлягають витрати на правову допомогу в сумі 22 584,87 грн., в задоволення решти вимог заяви відмовляється.

Враховуючи вимоги, які викладені в апеляційній скарзі, апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «С.А. Енерджі» задовольняється частково.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати по справі за подачу апеляційної скарги покладаються на позивача та відповідача порівну.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 252, 263, 267-271, 273, 275, 276, 281-285, 287 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «С.А. Енерджі» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.01.2025 у справі № 910/11208/24 задовольнити частково.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.01.2025 у справі № 910/11208/24 скасувати та прийняти додаткове рішення, яким заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «С.А. Енерджі» про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.

3. Стягнути з Державного підприємства «Гарантований покупець» (01032, місто Київ, вулиця Симона Петлюри, будинок 27; ідентифікаційний код 43068454) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «С.А. Енерджі» (25014, Кіровоградська область, місто Кропивницький, вулиця Заміська, будинок 2А; ідентифікаційний код 38693108) витрати на правову допомогу в сумі 22 584 (двадцять дві тисячі п`ятсот вісімдесят чотири) грн. 87 коп.

4. В задоволення решти вимог заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «С.А. Енерджі» про ухвалення додаткового рішення відмовити.

5. Стягнути з Державного підприємства «Гарантований покупець» (01032, місто Київ, вулиця Симона Петлюри, будинок 27; ідентифікаційний код 43068454) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «С.А. Енерджі» (25014, Кіровоградська область, місто Кропивницький, вулиця Заміська, будинок 2А; ідентифікаційний код 38693108) витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги в сумі 1 514 (одну тисячу п`ятсот чотирнадцять) грн. 00 коп.

6. Видачу наказів на виконанні цієї постанови доручити Господарському суду міста Києва

Матеріали даної справи повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено 11.03.2025.

Головуючий суддя О.В. Яценко

Судді О.О. Хрипун

С.А. Гончаров