ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" березня 2025 р. Справа №926/617/24

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючий суддя О.В. Зварич

судді Н.А. Галушко

І.Ю. Панова,

секретар судового засідання Р.А. Пишна,

розглянув у судовому засіданні апеляційну скаргу Обслуговуючого кооперативу "Товариство індивідуальних гаражів №10" б/н від 08.10.2024 року (вх. № 01-05/2890/24 від 14.10.2024 року)

на рішення господарського суду Чернівецької області від 09.09.2024 року (суддя О.Г. Проскурняк; повне рішення складено 12.09.2024 року)

та на додаткове рішення господарського суду Чернівецької області від 26.09.2024 року (суддя О.Г. Проскурняк; повне рішення складено 27.09.2024 року)

у справі № 926/617/24

за позовом: ОСОБА_1 (надалі ОСОБА_1 )

до відповідача: Обслуговуючого кооперативу "Товариство індивідуальних гаражів №10"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 (надалі ОСОБА_2 )

про визнання недійсними рішення загальних зборів членів правління кооперативу,

за участю:

від позивача (в режимі відеоконференції): Загарія О.Д. адвокат (ордер серії СЕ №1073379 від 20.11.2023 року);

від відповідача: не з`явився;

від третьої особи: не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

26.02.2024 року ОСОБА_1 звернувся до господарського суду Чернівецької області з позовом до Обслуговуючого кооперативу "Товариство індивідуальних гаражів №10" про визнання недійсними рішення загальних зборів членів правління кооперативу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 14.05.1993 року позивача прийнято в члени Обслуговуючого кооперативу "Товариства індивідуальних гаражів № 10", видано ордер № 417 на стоянку автомобіля в гаражі № НОМЕР_1 .

В подальшому, рішенням зборів членів правління Обслуговуючого кооперативу "Товариства індивідуальних гаражів № 10" від 24.12.2015 року, оформлене протоколом №1 виключено ОСОБА_1 із членів товариства, а замість нього прийнято в члени ОСОБА_3 . Рішення зборів членів правління Обслуговуючого кооперативу "Товариства індивідуальних гаражів № 10" прийнято на підставі заяви позивача від 10.11.2015 року, згідно змісту якої ОСОБА_1 продав свій гараж ОСОБА_3 та просить виключити його із членів товариства.

Позивач вказує, що заяви про виключення з членів Товариства не писав та гараж не продавав, а відтак вважає, що його безпідставно та незаконно виключено з членів товариства.

Короткий зміст рішень суду першої інстанції

Рішенням господарського суду Чернівецької області від 09.09.2024 року у справі №926/617/24 задоволено позов ОСОБА_1 . Визнано недійсним рішення зборів членів Правління та Ревізійної комісії Обслуговуючого кооперативу "Товариство індивідуальних гаражів № 10" (58004, м. Чернівці, вул. Рибалка Павла маршала, буд 3А, ), оформленого протоколом № 1 від 24.12.2015 р., в частині виключення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , з членів Обслуговуючого кооперативу "Товариство індивідуальних гаражів № 10". Стягнуто з Обслуговуючого кооперативу "Товариство індивідуальних гаражів № 10" на користь ОСОБА_1 3028,00 судового збору.

В ході розгляду справи суд першої інстанції встановив, що в порушення вимог статуту товариства заяву про виключення з членів товариства від 10.11.2015 року не було ні написано, ні подано особою, яка бажає вийти з членів товариства, а саме ОСОБА_1 , у зв`язку з чим суд дійшов висновку про правомірність заявлених позивачем позовних вимог.

Додатковим рішенням господарського суду Чернівецької області від 26.09.2024 року у справі №926/617/24 задоволено заяву адвоката позивача про ухвалення додаткового рішення в частині стягнення витрат на професійну правничу (правову) допомогу. Стягнуто з Обслуговуючого кооперативу "Товариство індивідуальних гаражів №10" на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 19 875,00 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій не погоджується з основним та додатковим рішенням суду першої інстанції. Вважає, що оскаржувані рішення ухвалені з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зокрема зазначає, що безпідставним є висновки суду про те, що заява позивача про добровільний вихід із членів кооперативу від 15.11.2015 року була розглянута з порушенням порядку пункту 6.18 статуту товариства. Стверджує, що суд першої інстанції не надав оцінку тим фактам і доказам, що позивач з 15.11.2015 року не користувався гаражем та не платив членські внески. Відповідач вважає, що новий власник гаражу № НОМЕР_1 ОСОБА_4 сплачує за гараж членські внески, що свідчить про передання новому власнику гаражу та можливість вільно ним користуватися. Заявляє, що позивач фактично вчинив дії на виконання умов договору продажу гаражу ОСОБА_4 . Також зазначає про неефективний спосіб обраного позивачем захисту права. Просить скасувати рішення господарського суду Чернівецької області від 09.09.2024 року та додаткове рішення господарського суду Чернівецької області від 26.09.2024 року у справі №926/617/24, ухвалити нове рішення, яким відмовити у позові та стягненні з відповідача витрат на професійну правничу допомогу .

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому не погоджується з доводами скаржника, наведеними в апеляційній скарзі. Вважає рішення місцевого господарського суду законним та обґрунтованим. Зокрема зазначає, що для позивача виключення останнього з товариства стало несподіванкою, оскільки позивач заяви від 10.11.2015 року про виключення з членів товариства не писав, гаражу не продавав. Позивач вважає, що його безпідставно і незаконно виключено з членів товариства. Вказує на те, що заяву про виключення з товариства від 10.11.2015 року позивач особисто товариству не приносив і не подавав. Також зазначає, що виключення позивача з членів товариства проведено із порушенням процедури. Просить рішення господарського Чернівецької області від 09.09.2024 року та додаткове рішення господарського суду Чернівецької області від 26.09.2024 року у справі №926/617/24 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Розгляд клопотання

В апеляційній скарзі скаржник заявив клопотання про долучення нових доказів, а саме оригіналу заяви ОСОБА_1 від 15.11.2015 року про виключення з членів кооперативу.

Порадившись, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання, враховуючи таке.

Згідно з частинами 1-4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частини 1, 3 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

З аналізу наведеної норми випливає, що процесуальним законом встановлено загальне правило, за яким апеляційний суд розглядає апеляційну скаргу за наявними у справі доказами, які були подані в суді першої інстанції. Прийняття додаткових доказів можливе лише у виняткових випадках в тому разі, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Однак, у поданому клопотанні не зазначено про причини, які унеможливили подання відповідних доказів під час розгляду заяви в суді першої інстанції, котрі об`єктивно не залежали від відповідача.

Враховуючи вищенаведене, суд ухвалив відмовити у задоволенні клопотання.

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи, зазначені у відзиві на апеляційну скаргу. Просить оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідач та третя особа не забезпечили представників у судове засідання. Про причини неявки не повідомили.

З`ясовуючи обставини про ознайомлення учасників справи з датою, часом та місцем розгляду справи №926/617/24, суд встановив таке.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 27.01.2025 року відкладено розгляд справи № 926/617/24 в межах розумного строку на 03.03.2025 року о 14 год.00 хв.

31.01.2025 року вказана ухвала від 27.01.2025 року доставлена до електронного кабінету позивача та відповідача в підсистемі «Електронний суд», що підтверджується довідками відповідального працівника.

03.02.2024 року ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 27.01.2025 року надіслано на адресу ОСОБА_2 рекомендованим поштовим відправленням №477.

Вказане рекомендоване поштове відправлення повернулось до суду з довідкою АТ «Укрпошта» із зазначенням причини повернення: «адресат відсутній за вказаною адресою».

При цьому, ухвала Західного апеляційного господарського суду від 27.01.2025 року оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень України, тобто є загальнодоступною.

Учасники справи не позбавлені об`єктивної можливості дізнатися про рух справи завдяки відкритому безоплатному цілодобовому доступу до Єдиного державного реєстру судових рішень та скористатися наданими їм процесуальними правами та зобов`язані з розумним інтервалом часу самі цікавитись провадженням по їхній справі, добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Вищенаведеним підтверджується, що суд вчинив дії щодо належного повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи №926/617/24.

Враховуючи те, що суд не визнавав обов`язковою явку в судове засідання учасників справи, участь у судовому засіданні є правом, а не обов`язком учасника справи, тому відповідно до частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України справу може бути розглянуто за відсутності відповідача та третьої особи.

Обставини справи

Як вбачається з наявних у справі копій документів, ОСОБА_1 14.05.1993 року вступив до Обслуговуючого кооперативу "Товариство індивідуальних гаражів №10", що підтверджується особовою карткою № НОМЕР_1 .

Зазначене також підтверджується Довідкою № 2 від 29.11.2021 року, в якій зазначено, що ОСОБА_1 був членом товариства індивідуальних гаражів №10 з 14.05.1993 року по 10.11.2015 року.

В матеріалах справи наявна копія Статуту Обслуговуючого кооперативу "Товариство індивідуальних гаражів №10", затвердженим Загальними зборами членів товариства та оформленого протоколом №1 від 25.01.2015 року.

Згідно пункту 1.2. статуту товариство створено за рішенням загальних зборів членів Товариства, на їх кошти, відповідно до рішення № 584 від 17.06.1996 р. виконавчого комітету міської Ради народних депутатів м. Чернівці.

Пунктами 6.15, 6.15.1 6.15.5 статуту товариства визначено, що членство в товаристві припиняється у разі: добровільного виходу з Товариства; незалежно від форми відчуження будь яким шляхом гаража (бокса) членом Товариства вважається операцією з продажу, що призводить до втрати членства; виключення з Товариства; смерті члена Товариства фізичної особи (якщо немає правонаступника); припинення діяльності Товариства.

Відповідно до п. 6.17 статуту членство в товаристві припиняється за рішенням Правління товариства.

Згідно пункту 6.18 статуту вихід за власним бажанням з товариства здійснюється за письмовою заявою особи, що бажає вийти зі складу товариства, складеного за відповідною формою. Заява подається на ім`я Голови Правління та розглядається в 10-денний термін.

Відповідно до рішення членів Правління, оформленого протоколом № 1 зборів членів Правління та Ревізійної комісії від 24.12.2015 року ОСОБА_1 виключено з членів Товариства та прийнято ОСОБА_3 (п.5 порядку денного зборів).

Відповідач стверджує, що зазначене рішення членів Правління прийнято на основі письмових заяв ОСОБА_1 та ОСОБА_3 від 10.11.2015 року.

Як видно з матеріалів даної справи, відповідно до свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_3 , ОСОБА_5 (батько позивача) помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач звернувся до Тернопільського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області із заявою від 31.01.2022 року про факт підробки документів. За заявою позивача відкрито кримінальне провадження №00001038, що підтверджується витягом з єдиного реєстру досудових розслідувань.

Як вбачається з відповіді Обслуговуючого кооперативу "Товариство індивідуальних гаражів №10" № 1 від 14.12.2023 року на адвокатський запит від 06.12.2023 року, заяву від імені ОСОБА_6 приніс його батько ОСОБА_7 . Крім цього, як вбачається з відповіді, ОСОБА_3 не надавав керівнику товариства документ, який би підтверджував факт купівлі ним гаражу № НОМЕР_1 та будь-які можливі розрахунки проводились без його участі.

Непогодження позивача із виключенням з Обслуговуючого кооперативу "Товариство індивідуальних гаражів №10" стало підставою для звернення з даним позовом до суду.

Норми права та мотиви, якими керується суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та висновки суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Щодо суті спору

За змістом статті 113 Цивільного кодексу України господарським товариством є юридична особа, статутний (складений) капітал якої поділений на частки між учасниками. Господарські товариства можуть бути створені у формі повного товариства, командитного товариства, товариства з обмеженою або додатковою відповідальністю, акціонерного товариства.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про кооперацію» кооператив - юридична особа, утворена фізичними та/або юридичними особами, які добровільно об`єдналися на основі членства для ведення спільної господарської та іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на засадах самоврядування.

Згідно пункту 1.2. статуту товариство створено за рішенням загальних зборів членів Товариства, на їх кошти, відповідно до рішення № 584 від 17.06.1996 р., виконавчого комітету міської Ради народних депутатів м. Чернівці.

ОСОБА_1 14.05.1993 року вступив в Обслуговуючий кооператив "Товариство індивідуальних гаражів №10", що підтверджується особовою карткою № НОМЕР_1 .

Зазначене також підтверджується Довідкою № 2 від 29.11.2021 року, в якій зазначено, що ОСОБА_1 був членом товариства індивідуальних гаражів №10 з 14.05.1993 року по 10.11.2015 року.

Відповідно до рішення членів Правління, оформленого протоколом № 1 зборів членів Правління та Ревізійної комісії від 24.12.2015 року, ОСОБА_6 виключено з членів Товариства та прийнято ОСОБА_3 .

Відповідач зазначає, що підставою прийняття цього рішення були письмові заяви ОСОБА_6 та ОСОБА_3 від 10.11.2015 року, копії яких наявні в матеріалах даної судової справи.

Як вбачається з відповіді Обслуговуючого кооперативу "Товариство індивідуальних гаражів №10" № 1 від 14.12.2023 року на адвокатський запит від 06.12.2023 року, заяву від імені ОСОБА_6 приніс його батько ОСОБА_7 . Крім цього, як вбачається з відповіді, ОСОБА_3 не надавав керівнику товариства документ, який би підтверджував факт купівлі ним гаражу № НОМЕР_1 та будь-які можливі розрахунки проводились без його участі.

Пунктами 6.15, 6.15.1 6.15.5 статуту товариства визначено, що членство в товаристві припиняється у разі: добровільного виходу з Товариства; незалежно від форми відчуження будь яким шляхом гаража (бокса) членом Товариства вважається операцією з продажу, що призводить втрати членства; виключення з Товариства; смерті члена Товариства фізичної особи (якщо немає правонаступника); припинення діяльності Товариства.

Відповідно до п. 6.17 статуту членство в товаристві припиняється за рішенням Правління товариства.

Згідно пункту 6.18 статуту вихід за власним бажанням з товариства здійснюється за письмовою заявою особи, що бажає вийти зі складу товариства, складеного за відповідною формою. Заява подається на ім`я Голови Правління та розглядається в 10-денний термін.

Апеляційний господарський суд констатує, що наявна в матеріалах справи копія заяви датована 10.11.2015 року, а рішення про виключення позивача було ухвалене 24.12.2015 року, тобто з порушенням строку, встановленого пунктом 6.18 статуту відповідача.

Окрім того, як вбачається зі змісту відповіді на адвокатський запит заява про виключення з товариства не була надана особисто позивачем. Також зазначено, що ОСОБА_3 не надавав керівнику товариства документ, який би підтверджував факт купівлі ним гаражу № НОМЕР_1 та будь-які можливі розрахунки проводились без його участі.

Враховуючи наведені норми та встановлені обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заяву не було ні написано, ні подано особою, яка бажає вийти з членів товариства ОСОБА_1 , а також зазначена заява було розглянута з порушенням строків, визначених пунктом 6.18 Статуту.

Щодо способу захисту права

Відповідно до статті 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

За змістом статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини 1, 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

За приписами частини 1 статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

У Постанові від 25.01.2022 у справі № 143/591/20 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що в кінцевому результаті ефективний спосіб захисту прав повинен забезпечити поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування, тобто такий захист повинен бути повним та забезпечувати таким чином мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії (забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту) (пункт 145 рішення ЄСПЛ від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, заява № 22414/93) та пункт 75 рішення ЄСПЛ від 05 квітня 2005 року у справі «Афанасьєв проти України» (заява № 38722/02)).

Предметом даного позову є визнання недійсним рішення зборів членів Правління та Ревізійної комісії Обслуговуючого кооперативу Товариство індивідуальних гаражів № 10 в частині виключення ОСОБА_1 із членів товариства.

Таким чином, в разі задоволення позову, ОСОБА_1 буде включено до членів кооперативу та буде відновлена можливість користування його корпоративними правами як члена кооперативу.

Відтак, правомірним є висновок суду першої інстанції про те, що обраний позивачем спосіб захисту є ефективним та в змозі забезпечити поновлення порушеного права позивача.

Щодо позовної давності

Згідно статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно довідки № 2 від 29.11.2021 року ОСОБА_1 був членом товариства індивідуальних гаражів №10 з 14.05.1993 року по 10.11.2015 року.

Позивач зазначає у позовній заяві про те, що дізнався від керівника Товариства про виключення його з членства у кооперативі у вересні 2021 року, коли прибув (у зв`язку з смертю батька) до свого гаражу.

Відповідно до свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_3 , ОСОБА_5 (батько позивача) помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач звернувся до Тернопільського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області із заявою від 31.01.2022 року про факт підробки документів. За заявою позивача відкрито кримінальне провадження №00001038, що підтверджується витягом з єдиного реєстру досудових розслідувань.

Частиною 1 статті 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає правомірним висновок суду першої інстанції про те, що строк позовної давності розпочався 29.11.2021 року (дата видачі позивачу письмової довідки № 2 про виключення його з членів кооперативу), а відтак позивачем не пропущено загальної позовної давності тривалістю у три роки.

Відповідно до частини 1 статті 73 Господарського кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Враховуючи вищеописані правові положення та встановлені у цій справі обставини, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що рішення місцевого господарського суду ухвалене відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права.

Стосовно додаткового рішення господарського суду Чернівецької області від 26.09.2024 року суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

За змістом статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Згідно зі статтею 15 Господарського процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Відповідно до статті 16 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно зі статтею 123 зазначеного Кодексу судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У відповідності до частини 3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас, за змістом частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п.2 ч.1 ст.129 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до пункту 1 частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

За приписами частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»). Відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У справі № 926/617/24 суд встановив, що 17.11.2023 року між адвокатом Загарія Олександром Дмитровичем) та ОСОБА_1 укладено договір про надання професійної правничої допомоги.

Відповідно до пункту 1 Договору, предметом договору є: 1.1) забезпечення захисту прав, свобод і законних інтересів Клієнта у будь-якому статусі; 1.2.) надання Клієнту правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу його діяльності в будь-якому статусі. Складення та підписання запитів, заяв, в т.ч. позовних, скарг (апеляційних, касаційних), заперечень, відзиву, відповіді на відзив, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів Клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення; 1.3.) представництво інтересів Клієнта у судах будь-якої юрисдикції та інстанції під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного, кримінального судочинства, справах про адміністративне правопорушення, а також в інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед фізичними та юридичними особами; 1.4.) представництво інтересів Клієнта у справі за його позовом до Обслуговуючого кооперативу «Товариство індивідуальних гаражів № 10» про визнання недійсним рішення зборів правління.

Згідно пунктів 3.1 - 3.2 Договору, гонорар - винагорода Адвоката за здійснення захисту, представництва інтересів Клієнта та надання йому інших видів правової допомоги на умовах і в порядку, що визначені Договором. Гонорар за надання правової допомоги складається з кількості годин роботи адвоката. Вартість однієї години роботи Адвоката становить 1500 грн.

Відповідно до розрахунку витрат на правничу допомогу від 14.09.2024 року, Адвокат надав послуги з правничої допомоги Клієнту загальною вартістю 19875 грн., а саме: зустріч з клієнтом та надання усної консультації; складання та відправка адвокатського запиту; складання позовної заяви складання заперечень проти клопотань відповідача; участь в судових засіданнях.

Клієнт підписанням означеного розрахунку підтвердив, що всі зазначені послуги були надані Адвокатом у повному обсязі.

Дослідивши зміст вказаних документів, апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду про наявність підстав для задоволення заяви адвоката позивача в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу (правову) допомогу.

З урахуванням наведеного, колегія суддів зазначає, що доводи апелянта не знайшли свого підтвердження в ході розгляду апеляційної скарги. Ці доводи не спростовують висновків, наведених у рішенні господарського суду Чернівецької області від 09.09.2024 року та у додатковому рішенні господарського суду Чернівецької області від 26.09.2024 року у справі №926/617/24.

Відповідно до ч.ч. 1-5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов`язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Підсумовуючи вищевказане, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції вірно встановив обставини, що мають значення для справи, надав належну оцінку дослідженим доказам, ухвалив законні, обґрунтовані рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому їх необхідно залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Судові витрати

З огляду на те, що суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на скаржника відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись, ст. ст. 86, 197, 244, 269, 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Обслуговуючого кооперативу "Товариство індивідуальних гаражів №10" б/н від 08.10.2024 року (вх. № 01-05/2890/24 від 14.10.2024 року) залишити без задоволення, рішення господарського суду Чернівецької області від 09.09.2024 року та додаткове рішення господарського суду Чернівецької області від 26.09.2024 року у справі №926/617/24 без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржника.

Справу повернути в господарський суд Чернівецької області.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення.

Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий суддя О.В. Зварич

Суддя Н.А. Галушко

Суддя І.Ю. Панова