ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" лютого 2025 р. Справа №914/63/25

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:

Головуючого (судді-доповідача): Якімець Г.Г.,

Суддів: Бойко С.М., Бонк Т.Б.,

в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Ростовщикова Ярослава Юрійовича від 18 січня 2025 року

на ухвалу Господарського суду Львівської області від 08 січня 2025 року (суддя Запотічняк О.Д.)

у справі №914/63/25

про повернення заяви про скасування судового наказу у справі №914/2358/24

за заявою Фізичної особи-підприємця Дрібнюка Михайла Михайловича, с. Сопів, Івано-Франківської області

до боржника Фізичної особи-підприємця Ростовщикова Ярослава Юрійовича, м. Львів

про видачу судового наказу за вимогою про стягнення заборгованості за договором про надання транспортно-експедиторських послуг №03/10/23 від 03.10.2023 на суму 160 766,44 грн

встановив:

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 08 січня 2025 року у справі №914/63/25 відмовлено Фізичній особі-підприємцю Ростовщикову Ярославу Юрійовичу у поновленні строку на подання заяви про скасування судового наказу. Заяву ФОП Ростовщикова Я.Ю. про скасування судового наказу, виданого Господарським судом Львівської області 30 вересня 2024 року у справі №914/2358/24, та додані до неї документи повернуто заявнику на підставі ч.2 ст.158 ГПК України.

Ухвала суду мотивована тим, що на юридичну адресу боржника 30 вересня 2024 року судом направлено копію судового наказу та копію заяви про видачу судового наказу з доданими до неї документами, однак поштове відправлення повернулось до суду із зазначенням причини повернення: «адресат відсутній за вказаною адресою». Відмовляючи у поновленні строку, суд відхилив твердження заявника, що про існування судового наказу у справі №914/2358/24, який видано судом ще 30.09.2024, він дізнався 20.12.2024 після списання грошових коштів органом державної виконавчої служби, зазначивши, що в порушення приписів статті 74 ГПК України заявник не долучив доказів, на які посилається, зокрема, що він не отримав поштової кореспонденції суду із поважних причин, які не залежали від його волі, що списання грошових коштів відбулось саме 20.12.2024. Суд наголосив, що адреса, на яку суд надсилав боржнику копію судового наказу, зазначена і самим боржником у заяві про скасування судового наказу. Враховуючи наведене, суд відмовив у поновленні строку на подання заяви про скасування судового наказу та повернув таку заяву боржнику.

Не погоджуючись з ухвалою місцевого господарського суду, боржник Фізична особа-підприємець Ростовщиков Ярослав Юрійович звернувся до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Львівської області від 08 січня 2025 року у справі №914/63/25 та направити матеріали справи до Господарського суду Львівської області для розгляду заяви боржника про скасування судового наказу виданого 30 вересня 2024 року у справі №914/2358/24. Зокрема зазначає, що про існування судового наказу №914/2358/24 боржнику стало відомо 20.12.2024 року після списання грошових коштів 18.12.2024 року органами державної виконавчої служби. Також повідомляє, що 20.12.2024 року боржник звернувся до банку щодо надання постанови про списання коштів, із якої стало відомо, що Господарським судом Львівської області видано оспорюваний судовий наказ, який ним отримано 20.12.2024 року через «Електронний суд» та протягом 15 днів з дня отримання такого (а саме: 03.01.2025 року) подано заяву про скасування судового наказу. У зв`язку з наведеним вважає, що пропустив строк для звернення із заявою про скасування судового наказу до суду з поважної причини. Поряд з цим, наголошує, що відмовляючи у поновленні строку на подачу заяви, суд першої інстанції виходив з того, що поштове відправлення не було вручено під час доставки та повернулося за зворотною адресою «адресат відсутній за вказаною адресою», що на його думку не є належним доказом отримання боржником наказу.

До апеляційної скарги апелянт долучив, серед іншого, копію заяви від 15 січня 2025 року, а також скріншот сповіщень від 18 грудня 2024 року.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 24 січня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі №914/63/25 за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Ростовщикова Ярослава Юрійовича на ухвалу Господарського суду Львівської області від 08 січня 2025 року; стягувачу надано строк на подання відзиву на апеляційну скаргу; витребувано з місцевого господарського суду матеріали справи; апеляційну скаргу призначено до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи на підставі ч.2 ст.271 ГПК України.

Заяв про розгляд апеляційної скарги в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило.

У відзиві на апеляційну скаргу стягувач просить оскаржувану ухвалу залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зокрема, зазначає, що копія судового наказу надсилалась боржнику рекомендованим листом на адресу його місця реєстрації. У разі якщо боржник відмовляється від отримання копії судового наказу або відсутній за вказаною адресою, днем отримання боржником копії судового наказу є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову боржника отримати копію судового наказу чи відмітки про відсутність боржника за вказаною адресою. Наголошує, що суд вчинив усі покладені на нього законодавством обов`язки щодо належного повідомлення боржника за місцем його реєстрації, а отримання поштової кореспонденції залежало від волевиявлення заявника, тому вважає, що боржник був належним чином повідомлений про видачу судового наказу у справі № 914/2358/24. Також зазначає, що Верховний Суд у постанові від 01.12.2023 у справі №591/4832/22 виснував, що "довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв` язку з "відсутністю за вказаною адресою" вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки".

Щодо доказів, долучених скаржником до апеляційної скарги, колегія суддів такі не приймає, з огляду на наступне:

Статтею 269 ГПК України, якою встановлено межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції, передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Системний аналіз статей 80, 269 ГПК України свідчить про те, що докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, повинні існувати на момент звернення до суду з відповідним позовом, і саме на позивача покладено обов`язок подання таких доказів одночасно з позовною заявою. Єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого строку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії, тягар доведення яких також покладений на учасника справи.

При цьому за імперативним приписом частини четвертої статті 13 названого Кодексу кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних, зокрема, з невчиненням нею процесуальних дій.

Принцип рівності сторін у процесі у розумінні "справедливого балансу" між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони.

Прийняття судом апеляційної інстанції додатково поданих доказів без урахування наведених вище критеріїв у вирішенні питання про прийняття судом апеляційної інстанції таких доказів матиме наслідком порушення приписів статті 269 ГПК України, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність.

Однак така обставина (тобто відсутність доказів як таких) взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку статті 269 ГПК України не залежно від причин неподання учасником справи таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення вищенаведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність.

Поданий апелянтом доказ копія листа від 15 січня 2025 року не існував станом на час постановлення судом першої інстанції оскаржуваної ухвали, відтак, такий доказ взагалі не може враховуватись апеляційним судом при перегляді ухвали.

Щодо долучених до апеляційної скарги копій скріншотів сповіщень від 18 грудня 2024 року, колегія суддів встановила, що такі були долучені до заяви про скасування судового наказу, однак, без інформації щодо дати таких сповіщень. Разом з тим, апелянт жодним чином не обґрунтував неможливості подання належного доказу (із зазначенням відповідної дати сповіщення) до суду першої інстанції разом із заявою про скасування судового наказу, у зв`язку з чим, судом не приймається такий доказ під час апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції.

Західний апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:

Так, судом встановлено, що Фізичною особою-підприємцем Дрібнюком Михайлом Михайловичем подано до Господарського суду Львівської області заяву про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Фізичної особи-підприємця Ростовщикова Ярослава Юрійовича заборгованості за договором про надання транспортно-експедиторських послуг №03/10/23 від 03.10.2023 на суму 160 766,44 грн.

30 вересня 2024 року Господарським судом Львівської області видано судовий наказ у справі №914/2358/24, яким присуджено до стягнення з Фізичної особи-підприємця Ростовщикова Ярослава Юрійовича на користь Фізичної особи-підприємця Дрібнюка Михайла Михайловича заборгованості за договором про надання транспортно-експедиторських послуг №03/10/23 від 03.10.2023 в сумі 160 766,44 грн та 302,80 грн судового збору.

Копії вказаного судового наказу та заяви про видачу судового наказу судом 30 вересня 2024 року надіслано на адресу боржника АДРЕСА_1 , яка вказана в заяві про видачу судового наказу та вбачається з відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Однак поштове відправлення повернулось на адресу суду із зазначенням причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою».

07 січня 2025 року до Господарського суду Львівської області надійшла заява (сформована в системі «Електронний суд» - 03.01.2025) Фізичної особи-підприємця Ростовщикова Ярослава Юрійовича про скасування судового наказу, виданого Господарським судом Львівської області 30.09.2024 року у справі №914/2358/24.

Разом із заявою про скасування судового наказу боржник подав клопотання про поновлення строку на подання такої заяви. Клопотання обґрунтоване тим, що боржник дізнався про судовий наказ 20.12.2024 після списання грошових коштів з його рахунку. органами державної виконавчої служби.

Згідно з ч.1 ст.157 ГПК України боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

До заяви про скасування судового наказу, серед іншого, додається клопотання про поновлення пропущеного строку, якщо заява подається після спливу строку, передбаченого частиною першою цієї статті (ч.5 ст.157 ГПК України).

В силу положень ч.ч.1,2 ст.156 ГПК України після видачі судового наказу суд не пізніше наступного дня надсилає його копію (текст), що містить інформацію про веб-адресу такого рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень, боржникові до його електронного кабінету, а в разі відсутності електронного кабінету рекомендованим листом із повідомленням про вручення чи цінним листом з описом вкладеного. Одночасно з копією судового наказу боржникові надсилається копія заяви стягувача про видачу судового наказу разом з доданими до неї документами.

Згідно з ч.ч.3,4 ст.156 ГПК України копія (текст) судового наказу, що містить інформацію про веб-адресу такого рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень, разом з додатками надсилаються боржнику за адресою місцезнаходження (місця проживання), зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Днем отримання боржником копії судового наказу є день його вручення боржнику, визначений відповідно до статті 242 цього Кодексу.

Відповідно до п.5 ч.6 ст.242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань Фізична особа-підприємець Ростовщиков Ярослав Юрійович зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Така ж адреса зазначена у заяві про видачу судового наказу, у заяві про скасування судового наказу, а також в апеляційній скарзі.

За змістом п.101 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 року №270, у разі неможливості вручення адресатам (одержувачам) поштові відправлення, внутрішні поштові перекази зберігаються об`єктом поштового зв`язку місця призначення протягом строку, що встановлюється оператором поштового зв`язку, відправлення EMS - 14 календарних днів, міжнародні поштові перекази - відповідно до укладених угод. Строк зберігання за заявою відправника/адресата (одержувача) і за додаткову плату може бути продовжений.

Після закінчення встановленого строку зберігання поштові відправлення, поштові перекази повертаються відправнику, крім випадків, коли відправником надано розпорядження не повертати (п.102 вказаних вище Правил).

У разі якщо боржник відмовляється від отримання копії судового наказу або відсутній за вказаною адресою, днем отримання боржником копії судового наказу є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову боржника отримати копію судового наказу чи відмітки про відсутність боржника за вказаною адресою.

Як правильно зазначено судом першої інстанції, до повноважень господарських судів не віднесено встановлення саме фактичного місцезнаходження юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців або місця проживання фізичних осіб учасників судового процесу.

При цьому, сам лише факт не отримання заявником кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася в суд, у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною не виконання ухвали суду, оскільки зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу.

Отже, копія судового наказу надсилалась боржнику рекомендованим листом на адресу його місця реєстрації.

Як вбачається з поштового конверту, який надсилався судом на адресу боржника, такий повернувся до суду із довідкою Укрпошти від 23 жовтня 2024 року із зазначенням причини повернення: «адресат відсутній за вказаною адресою», відтак, п`ятнадцятиденний строк, передбачений ч.1 ст.157 ГПК України, закінчився 07 листопада 2024 року.

Строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені встановлюються судом (ст.113 ГПК України).

Відповідно до ст.118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Разом з тим, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення (ч.1 ст.119 ГПК України).

Господарський процесуальний кодекс України не пов`язує право суду відновити пропущений строк з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку. Отже, в кожному випадку суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює докази, що наведені в обґрунтування клопотання про його відновлення, та робить мотивований висновок щодо поважності чи не поважності причин пропуску строку, які відповідно мають для заявника визначені ГПК України процесуальні наслідки.

Поважними визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій, а поновлення строку зі спливом значного періоду часу може порушити принцип правової визначеності.

Як правильно встановлено судом першої інстанції боржником не наведено жодних належних обґрунтувань щодо визнання поважними причин пропуску ним процесуального строку на оскарження судового наказу.

Посилання боржника на те, що він дізнався про судовий наказ лише після списання коштів з його рахунку органом виконавчої служби 18 грудня 2024 року, не спростовує обставин щодо належного надіслання судом першої інстанції на адресу боржника судового наказу та відповідної заяви ще 30 вересня 2024 року. Боржником не зазначено обставин щодо неможливості отримання поштової кореспонденції за місцем його реєстрації та не подано до суду відповідних доказів на підтвердження таких обставин. Відтак, отримання вказаних документів залежало від волевиявлення самого боржника. Протилежного заявником не доведено.

Статтею 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.86 ГПК України).

Враховуючи все наведене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для поновлення боржнику пропущеного процесуального строку на подання заяви про скасування судового наказу.

Згідно з ч.2 ст.158 ГПК України заява боржника про скасування судового наказу, подана після закінчення строку, встановленого частиною першою статті 157 цього Кодексу, повертається, якщо суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку для подання цієї заяви.

З огляду на наведене, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про повернення заяви ФОП Ростовщикова Я.Ю. про скасування судового наказу заявнику.

Відповідно до ч.1 ст.255 ГПК України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції, зокрема, про повернення заяви позивачеві (заявникові) (п.6) та про відмову поновити або продовжити пропущений процесуальний строк (п.9).

Згідно з ч.1 ст.271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Статтею 275 ГПК України передбачено право суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст.276 ГПК України).

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення ухвали місцевого господарського суду без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

Судовий збір за подання апеляційної скарги, у відповідності до ст.129 ГПК України, покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст.156, 157, 158, 236, 255, 270, 271, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд,

ухвалив:

Ухвалу Господарського суду Львівської області від 08 січня 2025 року у справі №914/63/25 залишити без змін, а апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Ростовщикова Ярослава Юрійовича без задоволення.

Матеріали справи повернути до Господарського суду Львівської області.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку у відповідності до вимог ст.ст.286-291 ГПК України.

Головуючий (суддя-доповідач) Якімець Г.Г.

Суддя Бойко С.М.

Суддя Бонк Т.Б.