РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.03.2025Справа № 910/15790/24

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукаса А.Ю., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» (пров. Несторівський, буд. 3-5, м. Київ, 04053; ідентифікаційний код 00135390) в особі Нафтогазовидобувного управління «Полтаванафтогаз» (вул. Монастирська, 12, м. Полтава, 36000; ідентифікаційний код 22525915)

до Державного агентства резерву України (вул. Євгена Чикаленка, 28/9, м. Київ, 01601; ідентифікаційний код 37472392)

про стягнення 17 471, 28 грн,

без виклику представників учасників справи,

РОЗГЛЯД СПРАВИ СУДОМ

1. Стислий виклад позиції Позивача

До Господарського суду міста Києва звернулось Публічне акціонерне товариство «Укрнафта» (далі за текстом - ТОВ «Укрнафта») в особі Нафтогазовидобувного управління «Полтаванафтогаз» (далі за текстом - Позивач) з позовом до Державного агентства резерву України (далі за текстом - Держрезрв, Відповідач) про стягнення 17 471, 28 грн заборгованості за договором відповідального зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву від 16.06.2006 № 371/06/ін./5/33.

В обґрунтування заявлених вимог Позивач зазначає, що ним відповідно до зазначеного договору зберігання понесено витрати, які Відповідач повинен відшкодовувати за 2023 рік.

Позивач звертає увагу суду на безпідставне непогодження Відповідачем кошторису витрат на 2023 рік та не підписання ним акту відшкодування витрат, що стало підставою для звернення до суду з позовом.

2. Процесуальні дії у справі

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.12.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Суд зазначає, що ухвала від 25.12.2024 згідно повідомлення Господарського суду міста Києва від 25.12.2024 доставлена Відповідачу до електронного кабінету 25.12.2024 о 14:56 год.

Відповідно до частини 11 статті 242 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України) якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Відповідно до частини 6 вказаної статті якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Відтак, судом встановлено, що 25.12.2024 ухвала суду від 25.12.2024 належним чином вручена Відповідачу.

За приписами частини 8 статті 165 ГПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

Пунктом 3 резолютивної частини ухвали Господарського суду міста Києва від 25.12.2024 у справі № 910/15790/24 встановлено Відповідачу п`ятнадцятиденний строк на подання відзиву на позовну заяву, однак станом на дату ухвалення даного рішення суду відзив на позовну заяву не надійшов.

Таким чином, приймаючи до уваги, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи, відповідно до частини 5 статті 252 ГПК України суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої сторони про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

16.06.2006 між Державним комітетом України з державного матеріального резерву (Комітетом) та Нафтогазовидобувне управління «Полтаванафтогаз» ВАТ «Укрнафта» (Зберігач) укладено договір № 371/06/ін/5/33 про відповідальне зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву (далі за текстом - Договір), за умовами пункту 1.2 якого комітет передає, а зберігач приймає на відповідальне зберігання цінності згідно з затвердженою номенклатурою у кількості та за вартістю згідно з актом форми № 1.

Відповідно до пункту 2.8 Договору зберігач зобов`язаний щороку разом з річним звітом форми №12 подавати кошторис витрат на зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву на наступний рік.

Пунктом 3.1 Договору передбачено, що комітет зобов`язаний відшкодовувати зберігачу витрати на зберігання цінностей згідно з погодженим зведеним кошторисом витрат між зберігачем та комітетом у межах асигнувань, передбачених на ці цілі.

В пункті 3.2 Договору передбачено, що комітет зобов`язаний оплачувати зберігачу вартість робіт із закладення (поставки) цінностей за узгодженими регульованими або договірними оптово-відпускними цінами, що діють на час закладення (поставки) на основі попередньо укладеного договору закладення (поставки) цінностей мобілізаційного резерву.

За умовами пункту 4.1 Договору вартість зберігання цінностей визначається згідно з Порядком відшкодування витрат підприємствами, установами та організаціями, що здійснюють відповідальне зберігання матеріальних цінностей державного резерву, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

Відшкодування витрат (з урахуванням податку на додану вартість) із зберігання цінностей здійснюється за узгодженням між Комітетом та Зберігачем згідно з поданими документам (узгодженого комітетом кошторису витрат, затверджених комітетом акту виконаних робіт по зберіганню матеріальних цінностей мобілізаційного резерву та наданими до нього копій документів, що підтверджують фактичні витрати, акту звірки заборгованості згідно з даним договором, податкової накладної на момент сплати) (пункт 4.2 Договору).

Згідно пункту 4.3 Договору оплата робіт із закладення (поставки) цінностей до мобілізаційного резерву проводиться після отримання та погодження Комітетом акту встановленої форми на основі попередньо укладеного договору закладення (поставки) цінностей мобілізаційного резерву.

Договір набирає чинності з моменту його підписання та діє протягом усього терміну зберігання цінностей (пункт 7.3 Договору).

З матеріалів справи вбачається, що 27.12.2022 Зберігач супровідним листом № 01/01/01/01/01-02/02/867 направив на погодження Держрезерву кошторису витрат на зберігання матеріальних цінностей Державного агентства резерву України на 2023 рік.

10.04.2023 Відповідачем листом № 950/0/4-23 повернуто кошторис на 2023 рік на доопрацювання та повідомлено Позивача про те, що для проведення розрахунків зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву необхідно надати до Держрезерву додаткову угоду до договору відповідального зберігання. При цьому сума коштів у додатковій угоді не повинна перевищувати суму кошторису на 2023 рік.

09.06.2023 Зберігач супровідним листом № 01/01/01/01/01-02/02/590 надіслав на затвердження Держрезерву уточнений кошторис витрат на зберігання матеріальних цінностей Держрезерву України на 2023 рік із загальною сумою витрат з ПДВ 20 982,56 грн.

27.07.2023 Держрезерв листом №1839/0/4-23 повідомив, що погодження кошторису на 2023 рік неможливе без додаткової угоди.

27.09.2023 Зберігач супровідним листом № 01/01/14/01/07/01-02/01/966 на адресу Держрезерву надіслав кошторис витрат на зберігання матеріальних цінностей Держрезерву України за 2023 рік із загальною сумою витрат з ПДВ 20 982,56 гри разом з додатковою угодою № 3. Цією додатковою угодою № 3 сторони Договору погоджують річний розмір коштів для відшкодування витрат Зберігача у сумі, визначеній кошторисом на 2023 рік.

Згідно доводів Позивача, які не заперечуються Відповідачем лист № 01/01/14/01/07/01-02/01/966 від 27.09.2023 Відповідачем отримано 02.10.2023 згідно повідомлення про вручення поштового відправлення № 986.

Однак, Відповідачем вказаний лист залишено без відповіді, а належно оформлені копії кошторису та додаткової угоди №3 до Договору Зберігачу не повернуто.

29.01.2024 Зберігач супровідним листом № 01/01/14/01/07/01-02/01/82 надіслав на адресу Держрезерву акти відшкодування витрат на зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву на 2023 рік (фактична сума таких витрат 17 471,2 8 грн. з ПДВ). До листа додано копії документів, що підтверджують фактичні витрати.

06.03.2024 Держрезерв листом № 1576/0/4-24 відмовив Зберігачу в підписанні акту відшкодування витрат з посиланням на те, що Держрезерв не має правових підстав для підписання акта відшкодування витрат за 2023 бюджетний рік, оскільки ним (Держрезервом) не затверджено кошторис витрат на 2023 рік.

Позивач звертає увагу суду на те, що Відповідач не повідомив про причини непогодження кошторису витрат на зберігання матеріальних цінностей Держрезерву України на території Позивача за 2023 рік.

20.05.2024 Зберігач супровідним листом № 01/01/14/01/07/01-02/01/549 повторно надіслав на адресу Держрезерву акти відшкодування витрат на зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву за 2023 рік на суму 17 471,28 гри з ПДВ. До листа знову долучено копії документів, що підтверджують фактичні витрати та докази отримання Відповідачем примірника кошторису витрат та додаткової угоди № 3.

11.06.2024 Держрезерв листом від № 1576/0/4-24 відмовив Зберігачу у підписання акту відшкодування витрат на зберігання матеріальних цінностей мобілізаційного резерву за 2023 рік, пославшись на те, що не був погоджений кошторис витрат на 2023 рік, а також бюджетний 2023 рік закінчився, що унеможливлює здійснення бюджетних асигнувань за минулі періоди.

В силу зазначеного, Позивачем на адресу Відповідача направлена претензія від 22.08.2024 № 01/01/09/24/02/01-02/01/865 з вимогою у семиденний строк з моменту її отримання сплатити існуючий борг в розмірі 17 471, 28 грн.

Листом від 19.09.2024 № 2432/0/4-24 Держрезерв відмовив Зберігачу у відшкодування витрат із зазначенням причин: закінчення бюджетного періоду 2023 року; непогодження кошторису на 2023; непогодження акту звірки заборгованості.

Відтак, Позивач зазначає, що в силу відсутності зауважень з боку Відповідача в частині наданих послуг за Договором та відповідне отримання таких послуг, у Держрезерву існує заборгованість у вигляді вартості витрат на утримання матеріальних цінностей за 2023 рік за Договором в розмірі 17 471, 28 грн.

Судом встановлено, що матеріали справи не містять заперечень чи то доказів належного виконання умов Договору на спростування заявлених вимог.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА МОТИВИ, З ЯКИХ ВИХОДИТЬ СУД

Статтею 11 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України) визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частин 1, 2 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Дослідивши зміст Договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором зберігання.

За приписами частини 1 статті 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 938 ЦК України зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання.

Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов`язаний зберігати річ до пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення.

За приписами статті 947 ЦК України витрати зберігача на зберігання речі можуть бути включені до плати за зберігання. Витрати, які сторони не могли передбачити при укладенні договору зберігання (надзвичайні витрати), відшкодовуються понад плату, яка належить зберігачеві. При безоплатному зберіганні поклажодавець зобов`язаний відшкодувати зберігачеві здійснені ним витрати на зберігання речі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Порядок укладання та виконання договорів, пов`язаних зі зберіганням матеріальних цінностей державного резерву регулюється Законом України «Про державний матеріальний резерв».

Статтею 2 вказаного Закону визначено, що відповідальне зберігання матеріальних цінностей державного резерву - це зберігання закладених до державного резерву матеріальних цінностей у постачальника (виробника) або одержувача (споживача) без надання йому права користуватися цими матеріальними цінностями до прийняття у встановленому порядку рішення про відпуск їх з державного резерву.

За змістом частин 1 та 2статті 946 ЦК України плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання. Якщо зберігання припинилося достроково через обставини, за які зберігач не відповідає, він має право на пропорційну частину плати.

Згідно з пунктом 3 статті 7 Закону України «Про державний матеріальний резерв» (в редакції чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин) фінансування витрат підприємств, установ і організацій, пов`язаних з обслуговуванням і зберіганням, списання збитків від уцінки і природних втрат матеріальних цінностей державного резерву, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, зокрема коштів, одержаних від позичання матеріальних цінностей державного резерву, а також коштів, одержаних від реалізації розброньованих матеріальних цінностей мобілізаційного резерву.

Крім того, відповідно до статті 7 Закону України «Про державні резерви» (набрав чинності 16.12.2023) фінансове та матеріально-технічне забезпечення державних резервів здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, інших не заборонених законодавством джерел. Держава гарантує повне і своєчасне фінансування державних резервів в обсязі, достатньому для їх належного забезпечення.

Статтею 11 вказаного закону передбачено, що запаси державного матеріального резерву можуть розміщуватися на відповідальне зберігання у відповідальних зберігачів на підставі укладених договорів відповідального зберігання.

Відповідно до пункту 4 Порядку формування, розміщення та проведення операцій з матеріальними цінностями державного резерву, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1129 від 08.10.1997 на підприємствах, в установах і організаціях, що здійснюють відповідальне зберігання матеріальних цінностей державного резерву, розміщення матеріальних цінностей забезпечується Держрезервом, виходячи з критеріїв економічної доцільності, наявності у цих зберігачів, необхідних для зберігання продукції умов, доцільності територіального розташування зберігачів тощо.

Підприємства, установи і організації всіх форм власності, яким встановлені мобілізаційні та інші спеціальні завдання, зобов`язані забезпечити розміщення, зберігання, своєчасне освіження, заміну, а також відпуск матеріальних цінностей із державного резерву згідно із зазначеними завданнями власними силами.

Згідно з пунктом 7 Порядку відшкодування підприємствам, установам та організаціям витрат, пов`язаних з відповідальним зберіганням матеріальних цінностей державного резерву, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.04.2002 № 532 (далі - Порядок), таке відшкодування здійснюється на підставі договору, укладеного між Держрезервом України і відповідальним зберігачем за встановленою формою, за рахунок асигнувань державного бюджету та інших джерел, визначених законодавством.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується з нормами статей 525, 526 ЦК України.

Як встановлено судом вище, кошторис витрат на 2023 рік разом із додатковою угодою надсилалися Відповідачу 27.09.2023 та були ним отриманні, що також не заперечується Держрезервом.

Акт на відшкодування витрат зберігання за 2023 рік також надсилалися Відповідачу 29.01.2024, 20.05.2024, які на переконання суду без належних на те підстав не були підписані.

При цьому зауваження щодо якості наданих Позивачем послуг відсутні.

В силу зазначеного вище, враховуючи відсутність доказів сплати заборгованості за Договором за 2023 рік, не надання суду відзиву, а відтак і відсутність заперечень до здійснених Позивачем нарахувань, суд дійшов висновку щодо обґрунтованості заявлених позовних вимог.

ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ

З огляду на встановлені судом обставини, суд дійшов висновку, що Відповідачем порушено умови Договору в частині строків оплати наданих Позивачем послуг за зберігання за 2023 рік, а відтак позов підлягає задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на Відповідача.

Kеруючись статтею 74, статтями 76-79, статтею 86, 123, 129, статтями 236-238, статтями 240 та 241 ГПК України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» в особі Нафтогазовидобувного управління «Полтаванафтогаз» - задовольнити.

2. Стягнути з Державного агентства резерву України (вул. Євгена Чикаленка, 28/9, м. Київ, 01601; ідентифікаційний код 37472392) на користь Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» (пров. Несторівський, буд. 3-5, м. Київ, 04053; ідентифікаційний код 00135390) в особі Нафтогазовидобувного управління «Полтаванафтогаз» (вул. Монастирська, 12, м. Полтава, 36000; ідентифікаційний код 22525915) заборгованість в розмірі 17 471 (сімнадцять тисяч чотириста сімдесят одна) грн 28 коп та судовий збір в розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення підписано: 04.03.2025

Суддя Антон ПУКАС