ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" лютого 2025 р. Справа №907/1042/23

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:

Головуючого (судді-доповідача) Якімець Г.Г.,

Суддів: Бойко С.М., Бонк Т.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Закарпатолія, б/н від 29 лютого 2024 року

на рішення Господарського суду Закарпатської області від 19 лютого 2024 року (повний текст підписано 23.02.2024), суддя Ремецькі О.Ф.

у справі №907/1042/23

за позовом Ужгородської міської ради, м. Ужгород

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Закарпатолія, м. Ужгород

про стягнення суми 247 293,48 грн.

встановив:

10 листопада 2023 року Ужгородська міська рада звернулася до Господарського суду Закарпатської області з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпатолія» про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за землю в сумі 247 293,48 грн за період з 06 лютого по 12 червня 2023 року.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 19 лютого 2024 року у справі №907/1042/23 позов задоволено в повному обсязі: присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 247 293,48 грн безпідставно збережених коштів. Здійснено розподіл судових витрат.

Рішення суду мотивоване тим, що відповідач є власником нерухомого майна, розміщеного на земельній ділянці комунальної власності кадастровий номер :37:001:0234 та у спірний період користувався спірною земельною ділянкою без достатньої правової підстави; матеріали справи не містять доказів належного оформлення відповідачем права користування земельною ділянкою у спірний період, зокрема укладення договорів оренди з Ужгородською міською радою та державної реєстрації такого права.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю Закарпатолія звернулося до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Закарпатської області від 19 лютого 2024 року у справі №907/1042/23 та прийняти нове рішення про відмову в позові. Зокрема, зазначає, що між сторонами 17 липня 2023 року укладено договір оренди земельної ділянки, на якій знаходиться належне відповідачу нерухоме майно. Разом з тим, лише 13 червня 2023 року рішенням міської ради затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі, відтак, до цієї дати неможливим було укладення договору оренди, а власником земельної ділянки не було прийнято рішення про оренду У зв`язку з наведеним, вважає помилковим застосування судом до спірних правовідносин положень ст.1212 ЦК України. Поряд з тим, зазначає про відсутність доказів використання відповідачем земельної ділянки саме у спірний період.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 25 листопада 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі №907/1042/23 за апеляційною скаргою ТОВ «Закарпатолія» на рішення Господарського суду Закарпатської області від 19 лютого 2024 року; витребувано з місцевого господарського суду матеріали справи; позивачу надано строк (15 днів з дня отримання ухвали) на подання суду відзиву на апеляційну скаргу; справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи на підставі ч.10 ст.270 ГПК України.

Відзив на апеляційну скаргу від позивача до суду не надходив.

Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (ч.3 ст.263 ГПК України).

Заяви щодо розгляду справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи до суду не надходили.

Згідно з ч.1 ст.273 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи.

Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) господарського судочинства відповідно до п.10 ч.3 ст.2 ГПК України.

Поняття «розумного строку» не має чіткого визначення, проте, розумним вважається строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.

При цьому, Європейський Суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України, №4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, №№32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07 від 15.03.2012).

Західний апеляційний господарський суд, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 06 лютого 2023 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Закарпатолія" укладено акт-правочин №1-2023 про передачу-внесення майна до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпатолія», посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Парамоновим О.В.

Відповідно до вказаного Акту учасник передає у власність товариству, а товариство приймає вклад до статутного капіталу товариства у вигляді майна: - цех по переробці деревини літ. А (3-х поверховий) загальною площею 962,7 кв.м., - котельня з насосною підстанцією літ. В (1-о поверхова) загальною площею 115,1 кв.м., - сушарня з складом літ. Г (1-о поверхова) загальною площею 67,8 кв.м., - паркетний цех літ. Д (1-о поверховий) загальною площею 674 кв.м., - навіс для лісоматеріалів літ. З (1-о поверховий) загальною площею 75,0 кв.м., - навіс літ. К загальною площею 93,6 кв.м., - огорожа №3 - бетонний цоколь, огорожа №4 - бетонні плити та металева сітка, що знаходиться за адресою: Закарпатська область, місто Ужгород, вул. Доманинська 336.

Відповідно до п.3 Акту право власності товариства на майно, що є предметом цього акту виникає у товариства після підписання сторонами цього акту.

Згідно з інформаційною довідкою №343319879 від 18.08.2023 року до Державного реєстру речових прав внесено відомості про реєстрацію за ТОВ "3акарпатолія" права власності на вищевказані об`єкти нерухомого майна від 13 лютого 2023 року (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101), (номер відомостей про речове право: 49229486), що в тому числі підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав номер 322759486 від 14.02.2023 року.

Вказане майно розміщене на земельній ділянці кадастровий номер :37:001:0234, яка є сформованою та зареєстрованою за Ужгородською міською радою.

17.04.2023 року до Центру надання адміністративних послуг від ТОВ « 3акарпатолія» надійшла заява №905518 про надання рішення міської ради про передачу у власність, надання у постійне користування та в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній та комунальній власності.

30.03.2023 року рішенням Ужгородської міської ради №1233 ТОВ « 3акарпатолія» надано згоду на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж вищезазначеної земельної ділянки в натурі (на місці) з подальшою передачею її в оренду.

13.06.2023 року рішенням Ужгородської міської ради №1309 ТОВ « 3акарпатолія» затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки (кадастровий номер :37:001:0234) площею 2,5505 для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель і споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості по вул. Доманинській, 336 та передано її в оренду строком на 3 роки.

17.07.2023 року між Департаментом міської інфраструктури (в тексті договору орендодавець) та ТОВ « 3акарпатолія» (в тексті договору орендар) укладено договір оренди землі №2427, відповідно до умов якого, а саме: п.1 орендодавець надає, а орендар приймає в строкове планове користування земельну ділянку для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівельної та іншої промисловості в м. Ужгороді. вул. Доманинська, 336 (кадастровий номер :37:001:0234).

27.07.2023 року сторонами договору оренди підписано протокол розбіжностей до договору щодо редакції пункту 40 договору. Зокрема, відповідно до пункту 40 договору оренди орендар зобов`язався здійснити плату за фактичне використання земельної ділянки з 13.06.2023 року.

Разом з цим, за доводами позивача, в період з 06.02.2023 року по 12.06.2023 року (включно) сторони не були пов`язані будь-якими договірними відносинами, а тому, відповідачем не сплачувались коштів за використання земельної ділянки під будівлями та спорудами, що перебувають у приватній власності відповідача, та розташовані на землі, яка перебуває у комунальній власності міста, однак у вищевказаний період часу відповідач використовував земельну ділянку комунальної форми власності для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної машинобудівної та іншої промисловості - без належної на те правової підстави.

14.07.2023 року з метою перевірки умов використання земельної ділянки по вул. Доманинській, 336 у м. Ужгороді (кадастровий номер :37:001:024) посадовими особами Ужгородської міської ради (комісією) проведено візуальний огляд умов використання земельної ділянки (без проникнення (входу) на територію), яким було встановлено фактичне володіння майном відповідачем до моменту виникнення відповідних правовідносин та на підставі чого був складений протокол засідання комісії з перевірки умов використання земельних ділянок комунальної власності від 14.07.2023 року.

Витягом №НВ-023 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок встановлено, що нормативно грошова оцінка земельної ділянки кадастровий номер :37:001:0234 становить 23 432 208,65 грн.

Розмір безпідставно збережених коштів розраховано як розмір плати за земельні ділянки комунальної власності у вигляді орендної плати за землю, який нараховується та сплачується за регульованою ціною, встановленою органом місцевого самоврядування.

Зокрема позивачем проведено розрахунок безпідставно збережених коштів за фактичне користування відповідачем земельною ділянкою кадастровий номер :37:001:0234, у вигляді орендної плати за землю за період з 06.02.2023 р. по 12.06.2023 р.

Згідно з розрахунком позивача розмір безпідставно збережених коштів складає: з 06.02.2023 по 28.02.2023 - 48 119,71 грн, з 01.03.2023 по 31.03.2023 - 58 580,52 грн, з 01.04.2023 по 30.04.2023 - 58 580,52 грн, з 01.05.2023 по 31.05.2023 - 58 580,52 грн, з 01.06.2023 по 12.06.2023 - 23 432,21 грн, що в загальному складає 247 293,48 грн.

У листопаді 2023 року Ужгородська міська рада звернулася до суду з цим позовом про стягнення з ТОВ «Закарпатолія» безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за землю в сумі 247 293,48 грн за період з 06 лютого по 12 червня 2023 року.

Відповідно до ч.2 статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно з ст.80 ЗК України суб`єктами права власності на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування

В силу положень частин 1 статей 122, 123, 124 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу.

Верховний Суд, розглядаючи спори у подібних правовідносинах, у своїх постановах неодноразово звертав увагу на те, що предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку із безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цього Кодексу застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Користування земельною ділянкою комунальної власності за змістом глави 15 ЗК України реалізується через право постійного користування або право оренди.

Частиною 1 статті 93 і статтею 125 ЗК України передбачено, що право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права.

Статтею 206 ЗК України установлено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт "в" частини 1 статті 96 ЗК України).

Судом встановлено, що з 06 лютого 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Закарпатолія" є власником нерухомого майна: - цех по переробці деревини літ. А (3-х поверховий) загальною площею 962,7 кв.м., - котельня з насосною підстанцією літ. В (1-о поверхова) загальною площею 115,1 кв.м., - сушарня з складом літ. Г (1-о поверхова) загальною площею 67,8 кв.м., - паркетний цех літ. Д (1-о поверховий) загальною площею 674 кв.м., - навіс для лісоматеріалів літ. З (1-о поверховий) загальною площею 75,0 кв.м., - навіс літ. К загальною площею 93,6 кв.м., - огорожа №3 - бетонний цоколь, огорожа №4 - бетонні плити та металева сітка, що знаходиться за адресою: Закарпатська область, місто Ужгород, вул. Доманинська 336.

Вказане нерухоме майно розташоване на земельній ділянці комунальної власності площею 2,5505 га кадастровий номер :37:001:0234, для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель і споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості по вул. Доманинській, 336.

Верховний Суд, розглядаючи спори у подібних правовідносинах, у своїх постановах неодноразово звертав увагу на те, що виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені та яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права.

Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.06.2021 у справі №200/606/18 зазначила, що принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди (лат. superficies solo cedit - збудоване приростає до землі) має фундаментальне значення та глибокий зміст, він продиктований як потребами обороту, так і загалом самою природою речей, невіддільністю об`єкта нерухомості від земельної ділянки, на якій він розташований. Нормальне господарське використання земельної ділянки без використання розташованих на ній об`єктів нерухомості неможливе, як і зворотна ситуація будь-яке використання об`єктів нерухомості є одночасно і використанням земельної ділянки, на якій ці об`єкти розташовані. Отже, об`єкт нерухомості та земельна ділянка, на якій цей об`єкт розташований, за загальним правилом мають розглядатися як єдиний об`єкт права власності.

Таким чином, положення глави 15, статей 120, 125 ЗК України, статті 1212 ЦК України дають підстави вважати, що до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, ураховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, особа яка придбала такий об`єкт стає фактичним користувачем тієї земельної ділянки, на якій такий об`єкт нерухомого майна розташований, а відносини з фактичного користування земельною ділянкою без оформлення прав на цю ділянку (без укладення договору оренди тощо) та недоотримання її власником доходів у виді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування ділянкою, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч.1 ст.1212 ЦК України.

Відтак, відповідач, як власник об`єкта нерухомого майна, у спірний період з 06 лютого по 12 червня 2023 року, користувався земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований, за відсутності оформленого згідно з вимогами чинного законодавства права користування земельною ділянкою, не сплачуючи коштів за користування нею, тому є фактичним користувачем спірної земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок позивача власника земельної ділянки, зберіг у себе кошти, які мав сплатити за користування нею, відтак, зобов`язаний повернути ці кошти власникові земельної ділянки на підставі положень ч.1 ст.1212 ЦК України.

Судом встановлено, що спірна земельна ділянка є сформованою та їй присвоєно кадастровий номер :37:001:0234, відтак, набула статусу об`єкта цивільних прав.

Так, відповідно до п.289.1, 289.2 ст.289 ПК України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення за станом на 1 січня поточного року, що визначається за певною формулою.

Отже, нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки підставою для перегляду розміру орендної плати, який у будь-якому разі не може бути меншим, ніж установлено положеннями підп.288.5.1 п.288.5 ст.288 ПК України. Відповідного правового висновку дотримується Велика Палата Верховного Суду у постанові від 09.11.2021 у справі №635/4233/19.

Відповідно до ст.20 ЗУ «Про оцінку земель» за результатами бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація, а за результатами проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок складається звіт. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Згідно з положеннями ч.3 ст.23 Закону України «Про оцінку земель» витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається органами, що здійснюють ведення Державного земельного кадастру.

Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки це роздруковані за допомогою програмного забезпечення актуальні дані про земельну ділянку, які є у Державному земельному кадастрі та технічній документації з нормативної грошової оцінки земель станом на певну дату. Витяг з нормативної грошової оцінки земельної ділянки може бути доказом проведення такої оцінки та визначати дані про таку оцінку як на момент його видачі, так за попередній період за умови, що нормативно-грошова оцінка земельної ділянки була сталою та не зазнала змін у цей період.

Отже, технічна документація на конкретну земельну ділянку, яка виготовляється на замовлення землекористувача (власника), відповідно до статті 20 Закону України «Про оцінку земель», є джерелом інформації про нормативну грошову оцінку певної земельної ділянки.

Так, у матеріалах справи міститься витяг №НВ-023 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок, сформований 14 червня 2023 року, за даними якого, нормативна грошова оцінка земельної ділянки кадастровий номер :37:001:0234 становить 23 432 208,65 грн.

Як встановлено судом вище, відповідач не був та не є власником або постійним користувачем спірної земельної ділянки, відтак, не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому, єдиною формою здійснення відповідачем плати за землю є орендна плата, що також підтверджується укладеним у подальшому договором оренди вказаної земельної ділянки.

Згідно з п.14.1.136 ст.14 ПК України орендна плата обов`язковий платіж за користування земельною ділянкою державної або комунальної власності на умовах оренди.

Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою за розмір земельного податку для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких проведено, - у розмірі не більше 3 відсотків їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки, для сільськогосподарських угідь не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки та не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки (п.5 ст.288 ПК України).

Щодо розміру відсоткової ставки орендної плати, позивач був вправі розраховувати на отримання орендної плати в розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що є мінімальним розміром відсоткової ставки.

Відповідач не надав суду доказів сплати ним плати за землю у спірний період.

Згідно з розрахунком безпідставно збережених коштів ТОВ «Закарпатолія» (у формі орендної плати) за використання земельної ділянки комунальної форми власності площею 2,5505 га кадастровий номер :37:001:0234, по вул. Доманинській, 336 в м. Ужгороді, для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель і споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, розмір таких становить 247 293,48 грн.

Перевіривши розрахунок позивача, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що такий є правильним.

Статтею 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.86 ГПК України).

Враховуючи все наведене вище, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 247 293,48 грн безпідставно збережених коштів у формі орендної плати за землю за період з 06 лютого по 12 червня 2023 року.

Доводи скаржника про укладення сторонами 17 липня 2023 року договору оренди земельної ділянки, на якій знаходиться належне відповідачу нерухоме майно, не спростовують факту використання такої земельної ділянки з моменту набуття права власності на нерухоме майно, яке на ній розташоване, та до моменту укладення відповідного договору оренди.

Відповідно до ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Статтею 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційної скарги відповідача без задоволення.

Доводи скаржника про скасування рішення суду першої інстанції є безпідставними.

Судовий збір за подання апеляційної скарги, у відповідності до ст.129 ГПК України, покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст.236, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд,

ухвалив:

Рішення Господарського суду Закарпатської області від 19 лютого 2024 року у справі №907/1042/23 залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпатолія» без задоволення.

Матеріали справи №907/1042/23 повернути до Господарського суду Закарпатської області.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку у відповідності до вимог ст.ст.286-291 ГПК України.

Головуючий (суддя-доповідач) Якімець Г.Г.

Суддя Бойко С.М.

Суддя Бонк Т.Б.