ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
У Х В А Л А
27.02.2025р. Справа № 905/154/25
про видачу судового наказу за вимогами про стягнення 297827,25 грн. боргу та 242,24 грн. судового збору
суддя Величко Н.В.
Розглянувши заяву та додані до неї документи, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу з наступних підстав.
Форма і зміст заяви про видачу судового наказу визначені статтею 150 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).
Так, згідно частини 2 цієї статті Кодексу у заяві повинно бути зазначено, зокрема, повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для фізичних осіб - підприємців), а також інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника, відомості про наявність або відсутність у заявника електронного кабінету (п.2).
Відповідно до ч. 2 ст. 27 ГПК України для цілей визначення підсудності відповідно до цього Кодексу місцезнаходження юридичної особи та фізичної особи - підприємця визначається згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
Отже, у заяві стягувач вказав невірну адресу боржника, не перевірив її за Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
Частиною 3 статті 150 ГПК України унормовано, що до заяви про видачу судового наказу додаються: 1) документ, що підтверджує сплату судового збору; 2) документ, що підтверджує повноваження представника, - якщо заява підписана представником заявника; 3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; 4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.
Разом із заявою до суду надано між іншим договір купівлі-продажу товарів № 789 від 17.03.2021, підписаний та скріплений печатками Товариством з обмеженою відповідальністю "ОВІС ТРЕЙД" (як продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ГРІН ТРЕЙД ОІЛ" (як покупець), а також копію електронного документа - видаткова накладна № 6182 від 06.06.2023 на суму 246750,00 грн. з ПДВ, яка підписана лише постачальником (продавцем), у письмовій формі видаткову накладну № 6182 від 06.06.2023 на суму 246750,00 грн., товарно-транспортну накладну на відпуск нафтопродуктів (нафти) № 6182 від 06.06.2023, які мають підпис і печатку з боку ТОВ "ОВІС ТРЕЙД", з боку ТОВ "ГРІН ТРЕЙД ОІЛ" - лише підпис, без зазначення прізвища, ім`я та по батькові особи.
До матеріалів заяви не надавались документи, які б підтверджували повноваження на отримання товару за видатковою накладною № 6182 від 06.06.2023 на суму 246750,00 грн. з боку ТОВ "ГРІН ТРЕЙД ОІЛ", такі обставини підлягають з`ясуванню.
Суд звертає увагу заявника на положення ч. 2 ст. 12 ГПК України, відповідно до яких наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.
Наявність спору про право, яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб`єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб`єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов`язок перед заявником (кредитором); із доданих документів вбачається пропуск позовної давності. Така вимога може бути вирішена лише у позовному провадженні. Разом із тим лише той факт, що договірні зобов`язання не виконуються, без обґрунтування причин, не вважається наявністю спору про право.
Таким чином, для задоволення заяви про видачу судового наказу, суд повинен перевірити виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу, на підставі викладених у ній обставин та доданих до заяви доказів. Звертаючись із заявою про видачу судового наказу, повинен в тому числі подати документи, що свідчать про безспірність його вимог.
Наведене зумовлено тим, що під час розгляду заяви про видачу судового наказу суд не розглядає справу по суті, не встановлює обставин справи та не здійснює оцінку доказів щодо їх змагальності та достовірності, адже наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у господарському судочинстві, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення. Вимоги до судового наказу визначені у статті 155 ГПК України.
Згідно ч. 1 ст. 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо: заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу (п. 1), із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу (п. 8).
Враховуючи вищевикладене, суд встановив, що існують підстави для відмови заявнику у видачі судового наказу згідно з п. 1 та п. 8 ч. 1 ст. 152 ГПК України.
Про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу (ч. 2 ст. 152 ГПК України).
Відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 2-1, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків (ч. 1 ст. 153 ГПК України).
Керуючись ст. ст. 150, 152, 153, 234 ГПК України, господарський суд
Дана ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку, передбаченому статтями 253 - 259 Господарського процесуального кодексу України.
Ухвала підписана 27.02.2025

Суддя Н.В. Величко