ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

04 березня 2025 року Справа № 903/8/25
Господарський суд Волинської області у складі:

головуючого судді Гарбара Ігоря Олексійовича

секретар судового засідання Гандзілевська Яна Вікторівна

за участю представників сторін:

від позивача: н/з

від відповідача: Розгон О.В. наказ, посадова інструкція юристконсульта та положення про відділ юридичної і договірної роботи

взяв участь прокурор: Рішко А.В. - службове посвідчення №071761 від 01.03.2023

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку у приміщенні Господарського суду Волинської області справу №903/8/25 за позовом керівника Ковельської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Старовижівської селищної ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «Волиньелектрозбут» про визнання додаткових угод недійсними та стягнення коштів в розмірі 163773,38 грн,

ВСТАНОВИВ:

02.01.2024 керівник Ковельської окружної прокуратури сформував в системі «Електронний суд» позов в інтересах держави в особі Старовижівської селищної ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «Волиньелектрозбут», в якому просить суд:

1. Визнати недійсними додаткові угоди: №2 від 16.03.2021, б/н від 17.05.2021, б/ н від 15.07.2021, №7 від 28.08.2021, №8 від 19.10.2021, б/н від 01.11.2021, б/н від 17.11.2021, б/н від 25.11.2021, укладені до Договору від 29.12.2020 № 23-21/118.

2. Стягнути з «ВОЛИНЬЕЛЕКТРОЗБУТ» на користь Старовижівської селищної ради кошти в сумі 163773,38 грн.

3. Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «ВОЛИНЬЕЛЕКТРОЗБУТ» на користь Волинської обласної прокуратури понесені витрати на сплату судового збору в розмірі 21801,6 грн.

В обґрунтування позовних вимог прокурор зазначає, що відповідно до ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», ст. 203 ЦК України, ч. 1 ст. 215 ЦК України додаткові угоди №2 від 16.03.2021, б/н від 17.05.2021, б/ н від 15.07.2021, №7 від 28.08.2021, №8 від 19.10.2021, б/н від 01.11.2021, б/н від 17.11.2021, б/н від 25.11.2021, укладені до Договору від 29.12.2020 № 23-21/118 є недійсними, оскільки укладені в порушення вимог ч.5 ст.41 Закону України «Про публічні закупівлі», а тому є всі підстави вважати, що кошти, які сплачені Старовижівською селищною радою за товар, як надміру сплачені та підлягають стягненню з відповідача.

Ухвалою суду від 06.01.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвала суду від 06.01.2025 доставлена відповідачу до електронного кабінету 06.01.2025 об 14:41 год, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа.

Строк для подачі відзиву до 21.01.2025.

21.01.2025представник відповідача сформував в системі Електронний суд відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити в задоволенні позову, оскільки законодавець не встановив, яким саме документом має підтверджуватись коливання ціни такого товару на ринку. Беручи до уваги неоднозначність норми п.2 ч. 5 ст.41 Закону України «Про публічні закупівлі», сторони не мали законних підстав не керуватися роз`ясненнями регулятора у сфері публічних закупівель, на якого законодавством покладено формування державної політики у цій галузі та надання офіційних роз`яснень, та яким у 2021 році керувалися всі учасники енергетичного ринку України. Доводить, що законодавство, чинне на момент існування договірних правовідносин, не передбачало, які саме документи мають підтверджувати факт коливання ціни, який критерій віднесення цього коливання до значного та показник очевидної невигідності договору. Всі ці чинники носять оціночний характер. Тому, сторони передбачили їх у Договорі і узгодили умови щодо цього. Зауважує, що така домовленість цілком відповідає змісту положень Цивільного та Господарського кодексів України щодо свободи волевиявлення сторін, оскільки відповідні положення Договору не суперечать жодному із положень чинного законодавства і в судовому порядку не визнавались недійсними. Подальше укладання спірних додаткових угод відповідало пунктам Договору, здійснювалося на його підставі та на виконання його умов. Вартість закупівлі електроенергії постачальником для кожного споживача складається із суми добутків погодинних тарифів РДН, ВДР, які публікує ДП «Оператор ринку» та добутків погодинних тарифів купівлі на інших ринках, а також погодинного електроспоживання усіх об`єктів споживача. Сукупність зазначених чинників призводить до того, що кінцева собівартість купівлі електроенергії ТОВ «ВЕЗ» через специфічну форму графіка перевищує середньозважену ціну купівлі на РДН і змінюється з місяця в місяць пропорційно до розміру коливання ціни, що публікує ДП «Оператор ринку». Разом з тим повідомляє, що 2021 рік на ринку електроенергії дуже відрізняється від попередніх років. Нова модель оптового ринку електроенергії запрацювала з липня 2019 року і з того часу відбувалися наступні коливання на ринку: з 01.07.2019 по 31.12.2019 ціна знизилася на 26%; у 2020 році ціна виросла на 10%, а вже у 2021 році ріст ціни досяг 216%, що аж ніяк не можна було передбачити при укладенні договорів зі споживачами. Підставою для внесення змін до Договору у частині вартості ціни на електричну енергію стало настання обставин, що неможливо було передбачити при укладенні договору у розумінні статті 652 Цивільного кодексу України. Зміни, що відбулись на ринку електричної енергії, а саме зростання ціни електричної енергії на ринку, зумовили обставини, при яких без внесення змін у договір у частині збільшення ціни, подальша співпраця за договором призвела б до більш суттєвих збитків для відповідача з урахуванням первинної ціни за договором відносно ціни на електричну енергію, що зросла протягом дії даного договору. Зобов`язання за Договором та спірними додатковими угодами вже виконані сторонами, строк дії Договору закінчився. Визнаючи недійсними виконані сторонами додаткові угоди до основного Договору, наголошуємо, що у сторін відсутня можливість змінити умови оспорюваних правочинів, зокрема, шляхом розірвання договору. Якщо на момент укладення договору про закупівлю ТОВ «ВЕЗ» було б відомо про відсутність у нього можливості змінювати ціну товару в разі її коливання на ринку, нами не було б вчинено такого правочину. Застосування наслідків недійсності оспорюваних правочинів лише щодо постачальника, має дискримінаційний характер і завдає Товариству збитків як суб`єкту господарювання.

27.01.2025 представник позивача в клопотанні просив суд справу розглядати за відсутності представника.

27.01.2025 керівник Ковельської окружної прокуратури сформував в системі Електронний суд відповідь на відзив, в якій простить відхилити заперечення, наведені ТОВ Волиньелектрозбут у відзиві на позов. Позовні вимоги задовольнити.

Протокольною ухвалою від 28.01.2025 суд закрив підготовче провадження у справі та призначив розгляд справи по суті.

03.03.2025 представниця відповідача сформувала в системі «Електронний суд» клопотання про зупинення провадження у справі, в якому просить суд зупинити провадження у справі №903/8/25 за позовом керівника Ковельської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Старовижівської селищної ради до Товариства з обмеженою відповідальністю «Волиньелектрозбут» про визнання додаткових угод недійсними та стягнення коштів в розмірі 163 773,38 грн до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи №920/19/24.

Представник позивача в призначене судове засідання не з`явився.

Прокурор в судовому засіданні просив суд відмовити у зупиненні провадження у справі, а позов задовольнити повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні просила суд зупинити провадження у справі, у разі не задоволення клопотання в задоволенні позову просила відмовити.

Щодо клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі, судом враховано наступне.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 228 ГПК України Суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове або повне припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу, і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені. Метою зупинення провадження у справі до розгляду пов`язаної з нею справи є виявлення обставин, підстав, фактів, тощо, що не можуть бути з`ясовані та встановлені у даному процесі, проте, які мають значення для конкретної справи, провадження у якій зупинено.

Згідно п.4 ч.1 ст.229 Господарського процесуального кодексу України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 5 частини першої статті 227 цього Кодексу - до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи.

Вказана норма встановлює обов`язок господарського суду зупинити провадження у справі. Причиною зупинення в даному випадку є неможливість розгляду справи, що знаходиться в провадженні господарського суду, до вирішення пов`язаної з нею іншої справи, яка розглядається іншим судом.

Під об`єктивною неможливістю розгляду справи варто розуміти неможливість для господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі.

Метою зупинення провадження у справі до розгляду пов`язаної з нею справи є виявлення обставин, підстав, фактів, що не можуть бути з`ясовані та встановлені у даному процесі, проте мають значення для конкретної справи, провадження у якій зупинено.

Для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному конкретному випадку з`ясовує, як пов`язана справа, яка розглядається господарським судом, зі справою, що розглядається іншим судом, а також те, чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

Пов`язаність справ полягає у тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, які впливають на збирання та оцінку доказів у даній справі, зокрема, факти що мають преюдиціальне значення. Неможливість розгляду справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені господарським судом самостійно у даній справі, тобто господарський суд не може розглянути певну справу через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок: а) непідвідомчості; б) обмеженості предметом позову; в) неможливості розгляду тотожної справи; г) певної черговості розгляду вимог.

Таким чином, господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов`язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом.

При цьому, у частині 3 статті 195 ГПК України передбачено, що провадження у справі на стадії її розгляду по суті зупиняється тільки з підстав, встановлених пунктами 1-3 частини першої статті 227 та пунктом 1 частини першої статті 228 цього ГПК України.

Таким чином, у разі виникнення обставин, визначених п. 7 ч. 1 статті 228 ГПК України подати клопотання про зупинення провадження у справі можливо лише на етапі підготовчого провадження.

Згідно п. 10 ч. 2 ст. 182 ГПК України, у підготовчому засіданні суд вирішує заяви та клопотання учасників справи.

Відповідно до положень статті 207 ГПК України, учасникам справи дозволено подавати заяви чи клопотання, які не були заявлені з поважних причин в підготовчому провадженні.

Як слідує з матеріалів справи, протокольною ухвалою від 28.01.2025 суд закрив підготовче провадження у справі та призначив розгляд справи по суті.

З врахуванням вище викладеного, суд протокольною ухвалою від 04.03.2025 залишив клопотання представниці відповідача про зупинення провадження у справі без розгляду у відповідності до ст.207 ГПК України, оскільки останнє подано без поважності причин пропуску строку.

У разі відсутності у позивача наміру брати участь у судовому засіданні, приписами статей 202, 226 ГПК України передбачено подання позивачем заяви про розгляд справи за його відсутності. Тобто, право позивача як особи, яка подала позов та зацікавлена в його розгляді, не бути присутнім у судовому засіданні кореспондується з його обов`язком подати до суду відповідну заяву про розгляд справи за його відсутності (до такого правового висновку дійшла об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постановах від 05.06.2020 у справі № 910/16978/19, від 16.10.2020 у справі № 910/8816/19).

Оцінка можливості вирішення спору по суті за відсутності представника позивача має обов`язково надаватись судами у разі, якщо позивач не з`явився на виклик суду, але звернувся із заявою про розгляд цієї справи за його відсутності (аналогічний правовий висновок міститься у п. 8.2.4 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.09.2019 у справі № 916/3616/15).

Суд вважає, що ним, в межах наданих йому повноважень, створені належні рівні умови сторонам для представлення своєї правової позиції та надання доказів і вважає за можливе розгляд справи проводити за наявними в ній матеріалами.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення у відповідності до ст.240 ГПК України, а неявка представників позивачів та відповідачів не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними в ній матеріалами.

Заслухавши пояснення прокурора та представниці відповідача, дослідивши матеріали справи, господарський суд прийшов до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.11.2020 на веб-сайті електронної системи публічних закупівель «Prozorro» Старовижівською селищною радою оприлюднено оголошення UA-2020-11-20-001464- b про проведення відкритих торгів на закупівлю електричної енергії (ДК 021:2015:09310000-5), зокрема, 440000 кВт з терміном поставки товарів до 31.12.2021 з очікуваною вартістю закупівлі 924000 грн.

За результатами проведеної процедури закупівлі переможцем визнано Товариство з обмеженою відповідальністю «ВОЛИНЬЕЛЕКТРОЗБУТ» (), з яким 29.12.2020 укладено договір № 23-21/118 про постачання електричної енергії споживачу (далі Договір).

Даний договір укладено у формі єдиного документа, підписаного Сторонами відповідно до частини першої статті 181 Господарського кодексу України з урахуванням абзацу третього пункту 3.1.7 ПРРЕЕ (п.1.3. договору).

Відповідно до п. 2.2. Договору кількість (обсяг) електричної енергії, яка постачається за цим Договором, визначено у Додатку 1 та відповідає очікуваному обсягу закупівлі послуг з розподілу (передачі) електричної енергії у оператора системи.

Згідно з Додатком 1 Постачальник зобов`язується передати (поставити) Покупцю електричну енергію 440000 кВт.

Строк (термін) поставки товару: з 01.01.2021 по по 31 грудня 2021 року (включно). Постачальник за цим Договором не має права вимагати від Споживача будь-якої іншої плати за постачання товару, крім передбаченої умовами цього Договору (п.п. 3.1, 3.3 Договору).

Згідно п. 5.1. загальна ціна (сума) Договору становить 750 679 грн, у т.ч. ПДВ 125113,17 грн.

Відповідно до п. 5.2. Договору ціна за одиницю товару становить 1,706088 грн/кВт* год з ПДВ, ціна електричної енергії як товару (без ПДВ) 1,10898.

Пунктом 5.5 Договору встановлено, що постачальник повідомляє споживача про наступну зміну ціни та будь-яких умов Договору не пізніше ніж за 20днів до їх застосування з урахуванням інформації про право споживача розірвати Договір.

На момент підписання Договору сторонами погоджені всі істотні умови Договору, а саме предмет, ціну та строк виконання зобов`язань за договором відповідно до вимог Господарського кодексу України та Закону України «Про публічні закупівлі».

Відповідно до п.2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю/внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії.

В подальшому до Cтаровижівської селищної ради надійшли листи-пропозиції ТОВ «ВОЛИНЬЕЛЕКТРОЗБУТ» від 09.03.2021 №01-8/1294, від 11.05.2021 №01-8/1874, від 07.07.2021 № 01-8/2333, від 11.08.2021 №01/8-2728, від 05.10.2021 №01/8-3083, від 27.10.2021 №01-8/3277, від 16.11.2021 №01-8/3446 щодо укладення додаткових угод до Договору, позаяк на ринку відбулося коливання цін, у зв`язку з чим ТОВ «ВОЛИНЬЕЛЕКТРОЗБУТ» змушене підвищити ціни на постачання електричної енергії.

Після цього сторонами даного Договору укладено додаткові угоди, якими змінено ціну електричної енергії за 1 кВт*год, зокрема:

1) додатковою угодою №1 від 02.02.2021 у зв`язку з зміною регульованих цін та відповідно до Постанови НКРЕКП №2353 від 09.12.2020 зменшено ціну за одиницю товару з 01.01.2021 до 1,683492 грн/кВт* год з ПДВ, ціна електричної енергії як товару (без ПДВ) залишилась без змін 1,10898 грн/кВт* год.

2) додатковою угодою № 2 від 16.03.2021 - ціну за одиницю електроенергії (з урахуванням величини регульованих тарифів та ПДВ) з 01.03.2021 збільшено з 1,683492 грн/кВт/год до 1,816436 грн/кВт/год (на 7,79 % від ціни обумовленої у додатковій угоді №1 від 02.02.2021 до Договору), при цьому ціну електричної енергії як товару (без ПДВ) збільшено до 1,219767 грн/кВт/год (на 9,99 % від ціни обумовленої у додатковій угоді №1 від 02.02.2021 до Договору).

3) додатковою угодою від 05.04.2021 (без номеру) внесено зміни до переліку об`єктів споживача, за якими здійснюється постачання електричної енергії.

4) додатковою угодою від 17.05.2021 (без номеру) - ціну за одиницю електроенергії (з урахуванням величини регульованих тарифів та ПДВ) з 01.05.2021 збільшено з 1,816436 грн/кВт/год до 1,887427 грн/кВт/год (на 4,16 % або на 12,11 % від ціни обумовленої у додатковій угоді №1 від 02.02.2021 до Договору), при цьому ціну електричної енергії як товару (без ПДВ) збільшено до 1,278926 грн/кВт/год (на 5,33 % або на 15,32 % від ціни обумовленої у додатковій угоді №1 від 02.02.2021 до Договору).

5) додатковою угодою від 15.07.2021 (без номеру) - ціну за одиницю електроенергії (з урахуванням величини регульованих тарифів та ПДВ) з 01.07.2021 збільшено з 1,887427 грн/кВт/год до 2,040745 грн/кВт/год (на 8,99 % або на 21,15 % від ціни обумовленої у додатковій угоді №1 від 02.02.2021 до Договору), при цьому ціну електричної енергії як товару (без ПДВ) збільшено до 1,406691 грн/кВт/год (на 11,52 % або на 26,85 % від ціни обумовленої у додатковій угоді №1 від 02.02.2021 до Договору).

6) додатковою угодою від 26.07.2021 (без номеру) внесено зміни до Додатку №1 до Договору про обсяги постачання електричної енергії, зокрема, добавлено 9 ФАПів до об`єктів споживання.

7) додатковою угодою №7 від 28.08.2021 - ціну за одиницю електроенергії (з урахуванням величини регульованих тарифів та ПДВ) з 01.09.2021 збільшено з 2,040745 грн/кВт/год до 2,209379 грн/кВт/год (на 9,88 % або на 31,23 % від ціни обумовленої у додатковій угоді №1 від 02.02.2021 до Договору), при цьому ціну електричної енергії як товару (без ПДВ) збільшено до 1,547219 грн/кВт/год (на 12,67 % або на 39,5 % від ціни обумовленої у додатковій угоді №1 від 02.02.2021 до Договору).

8) додатковою угодою №8 від 19.10.2021 - ціну за одиницю електроенергії (з урахуванням величини регульованих тарифів та ПДВ) з 01.10.2021 збільшено з 2,209379 грн/кВт/год до 2,394859 грн/кВт/год (на 10,87 % або на 42,26 % від ціни обумовленої у додатковій угоді №1 від 02.02.2021 до Договору), при цьому ціну електричної енергії як товару (без ПДВ) збільшено до 1,701786 грн/кВт/год (на 13,94 % або на 53,46 % від ціни обумовленої у додатковій угоді №1 від 02.02.2021 до Договору).

9) додатковою угодою від 01.11.2021 (без номеру) - ціну за одиницю електроенергії (з урахуванням величини регульованих тарифів та ПДВ) з 11.10.2021 збільшено з 2,394859 грн/кВт/год до 2,598869 грн/кВт/год (на 11,96 % або на 54,37 % від ціни обумовленої у додатковій угоді №1 від 02.02.2021 до Договору), при цьому ціну електричної енергії як товару (без ПДВ) збільшено до 1,871794 грн/кВт/год (на 15,33 % або на 68,79 % від ціни обумовленої у додатковій угоді №1 від 02.02.2021 до Договору).

10) додатковою угодою від 17.11.2021 (без номеру) - ціну за одиницю електроенергії (з урахуванням величини регульованих тарифів та ПДВ) з 01.11.2021 збільшено з 2,598869 грн/кВт/год до 2,823259 грн/кВт/год (на 13,15 % або на 67,74 % від ціни обумовленої у додатковій угоді №1 від 02.02.2021 до Договору), при цьому ціну електричної енергії як товару (без ПДВ) збільшено до 2,058786 грн/кВт/год (на 16,86 % або на 85,65 % від ціни обумовленої у додатковій угоді №1 від 02.02.2021 до Договору).

11) додатковою угодою від 25.11.2021 (без номеру) - ціну за одиницю електроенергії (з урахуванням величини регульованих тарифів та ПДВ) з 12.11.2021 збільшено до 3,34153 грн/кВт/год (на 30,79 % або на 98,49 % від ціни обумовленої у додатковій угоді №1 від 02.02.2021 до Договору), при цьому ціну електричної енергії як товару (без ПДВ) збільшено до 2,490678 грн/кВт/год (на 38,95 % або на 124,59 % від ціни обумовленої у додатковій угоді №1 від 02.02.2021 до Договору).

12) додатковою угодою від 29.11.2021 (без номеру) припинено договірні відносини за Договором.

З наведеного вбачається, що до Договору № 23-21/118 у період його виконання 8 разів вносились зміни щодо вартості одиниці електричної енергії в сторону збільшення.

На підтвердження наявності підстав для укладення додаткових угод, якими збільшено договірну ціну на електроенергію, ТОВ «Волиньелектрозбут» надано інформації із сайту ДП «ОПЕРАТОР РИНКУ» або цінові довідки Харківської торгово-промислової палати, у яких наведено відомості з офіційного сайту ДП «ОПЕРАТОР РИНКУ» про середньозважені ціни купівлі-продажу на РДН та ВДР з січня по листопад 2021 року.

Аналізом інформації щодо кількості постачання електричної енергії під час дії Договору установлено, що ТОВ «Волиньелектрозбут» у 2021 році поставлено: 376331 кВт електричної енергії для Старовижівської селищної ради згідно актів приймання-передачі електричної енергії, а саме:

- акт № 105/537-0095000/1/1 від 31.01.2021 32611 кВт* год;

- акт № 105/537-0095000/2/1 1 від 28.02.2021 53093 кВт* год;

- акт № 105/537-0095000/3/1 від 31.03.2021 48296 кВт* год;

- акт № 105/537-0095000/4/1 від 30.04.2021 32983 кВт* год;

- акт № 105/537-0095000/5/1 від 31.05.2021 26584 кВт* год;

- акт № 105/537-0095000/6/1 від 30.06.2021 14598 кВт* год;

- акт № 105/537-0095000/7/1 від 31.07.2021 10108 кВт* год;

- акт № 105/537-0095000/8/1 від 31.08.2021 10749 кВт* год;

- акт № 105/537-0095000/9/1 від 30.09.2021 22573 кВт* год;

- акт № 105/537-0095000/10/1 від 12.11.2021 36649 кВт* год;

- акт № 105/537-0095000/11/1 від 30.11.2021 53650 кВт* год.

Відповідно до вищеперелічених актів приймання-передачі електричної енергії Старовижівською селищною радою сплачено 744399,63 грн, зокрема:

- за актом № 105/537-0095000/1/1 від 31.01.2021 приймання-передачі обсягу реалізованої електричної енергії за січень 2021 року сплачено 54900,38 грн (платіжні доручення: №289 від 10.02.2021 на суму 1545,23 грн; №291 від 10.02.2021 на суму 60,67 грн; №245 від 10.02.2021 на суму 3877,1 грн; №216 від 10.02.2021 на суму 7511,78 грн; №292 від 10.02.2021 на суму 1710,2 грн; №285 від 10.02.20221 на суму 11962,95 грн; №293 від 10.02.202 на суму 25,25 грн; №294 від 10.02.2021 на суму 1060,61 грн; №290 від 10.02.2021 на суму 2715,49 грн; №287 від 10.02.2021 на суму 24431,1 грн);

- за актом № 105/537-0095000/2/1 від 28.02.2021 приймання-передачі обсягу реалізованої електричної енергії за лютий 2021 року сплачено 89381,56 грн (платіжні доручення №708 від 04.03.2021 на суму 1307,57 грн; №712 від 04.03.2021 на суму 3478,11 грн; №710 від 04.03.2021 на суму 1836,23 грн; №685 від 04.03.2021 на суму 14202,01 грн; №713 від 04.03.2021 на суму 193,6 грн; №692 від 04.03.2021 на суму 17146,45 грн; №702 від 04.03.2021 на суму 1855,58 грн; №699 від 04.03.2021 на суму 47687,66 грн; №704 від 04.03.2021 на суму 1601,48 грн; №706 від 04.03.2021 на суму 72,87 грн);

- за актом № 105/537-0095000/3/1 від 31.03.2021 приймання-передачі обсягу реалізованої електричної енергії за березень 2021 року сплачено 87726,61 грн (платіжні доручення №1193 від 07.04.2021 на суму 92,63 грн; №1203 від 07.04.2021 на суму 2427,6 грн; №1183 від 07.04.2021 на суму 1955,1 грн; №1163 від 07.04.2021 на суму 41592,61 грн; №1208 від 07.04.2021 на суму 76,77 грн; №1201 від 07.04.2021 на суму 978,98 грн; №1148 від 07.04.2021 на суму 16075,14 грн; № 1196 від 07.04.2021 на суму 3397,6 грн; №1187 від 07.04.2021 на суму 3282,23 грн; №1206 від 07.04.2021 на суму 32,7 грн; №1161 від 07.04.2021 на суму 17815,25 грн);

- за актом № 105/537-0095000/4/1 від 30.04.2021 приймання-передачі обсягу реалізованої електричної енергії за квітень 2021 року сплачено 59911,46 грн (платіжні доручення №1617 від 07.05.2021 на суму 30471,35 грн; №1643 від 07.05.2021 на суму 35,2 грн; №1640 від 07.05.2021 на суму 1216,1 грн; №1631 від 07.05.2021 на суму 896,54 грн; №1628 від 07.05.2021 на суму 11156,3 грн; № 1637 від 07.05.2021 на суму 653,9 грн; №1633 від 07.05.2021 на суму 36,33 грн; №1639 від 07.05.2021 на суму 1694,7 грн; №1645 від 07.05.2021 на суму 319, 69 грн; №1624 від 07.05.2021 на суму 12716,62 грн; №1635 від 07.05.2021 на суму 714,73 грн);

- за актом № 105/537-0095000/5/1 від 31.05.2021 приймання-передачі обсягу реалізованої електричної енергії за травень 2021 року сплачено 50175,4 грн (платіжні доручення: №2146 від 04.06.2021 на суму 135,69 грн; №2148 від 04.06.2021 на суму 450,17 грн; №2128 від 04.06.2021 на суму 22659,2 грн; №2150 від 04.06.2021 на суму 362,38 грн; №2125 від 04.06.2021 на суму 10227,82 грн; № 2156 від 01.06.2021 на суму 1877,96 грн; №2154 від 01.06.2021 на суму 1105,05 грн; №2141 від 04.06.2021 на суму 13326,93 грн; №2152 від 04.06.2021 на суму 30,2 грн);

- за актом 105/537-0095000/6/1 від 30.06.2021 приймання-передачі обсягу реалізованої електричної енергії за червень 2021 року сплачено 27552,65 грн (платіжні доручення: №2498 від 06.07.2021 на суму 215,54 грн; №2495 від 06.07.2021 на суму 130,56 грн; №2496 від 06.07.2021 на суму 361,77 грн; №2494 від 06.07.2021 на суму 4797,98 грн; №2497 від 06.07.2021 на суму 5,13 грн; №2491 від 06.07.2021 на суму 10378,81 грн; №2492 від 06.07.2021 на суму 8408,37 грн; №2499 від 06.07.2021 на суму 30,2 грн; №2501 від 06.07.2021 на суму 1111,68 грн; №2500 від 06.07.2021 на суму 2112,61 грн);

- за актом 105/537-00925000/7/1 від 31.07.2021 приймання-передачі обсягу реалізованої електричної енергії за липень 2021 року сплачено 20627,8 грн (платіжні доручення: №2832 від 11.08.2021 на суму 10,2 грн; №2802 від 11.08.2021 на суму 3645,88 грн; №2821 від 11.08.2021 на суму 1191,94 грн; №2856 від 11.08.2021 на суму 5,43 грн; №2833 від 11.08.2021 на суму 138,24 грн; № 2822 від 11.08.2021 на суму 34,7 грн; №2858 від 11.08.2021 на суму 767,42 грн;№2855 від 11.08.2021 на суму 13562,45 грн; №2844 від 11.08.2021 на суму 1271,54 грн);

- за актом 105/537-0095000/8/1 від 31.08.2021 приймання-передачі обсягу реалізованої електричної енергії за серпень 2021 року сплачено 21935,9 грн (платіжні доручення: №3079 від 07.09.2021 на суму 4988,793 грн; №3063 від 07.09.2021 на суму 51,72 грн; №3066 від 07.09.2021 на суму 872,02 грн; №3058 від 07.09.2021 на суму 11452,05 грн; №3075 від 07.09.2021 на суму 1947,11 грн; №3067 від 07.09.2021 на суму 32,66 грн; №3072 від 07.09.2021 на суму 1130,71грн; №3071 від 07.09.2021 на суму 128,58 грн; №3068 від 07.09.2021 на суму 1332,26 грн);

- за актом 105/537-0095000/9/1 від 30.09.2021 приймання-передачі обсягу реалізованої електричної енергії за вересень 2021 року сплачено 49872,29 грн (платіжні доручення: 3598 від 12.10.2021 на суму 33,14 грн; №3601 від 12.10.2021 на суму 35,2 грн; №3569 від 12.10.2021 на суму 20132,27 грн; №3590 від 12.10.2021 на суму 896,45 грн; №3599 від 12.10.2021 на суму 4,42 грн; №3600 від 12.10.2021 на суму 450,72 грн; №3596 від 12.10.2021 на суму 1931,02 грн; №3558 від 12.10.2021 на суму 13174,65 грн; №3597 від 12.10.2024 на суму 13214,42 грн);

- за актом 105/537-0095000/10/1 від 12.11.2021 приймання-передачі обсягу реалізованої електричної енергії за жовтень 2021 року сплачено 103042,54 грн (платіжні доручення: №4004 від 12.11.2021 на суму 3557,75 грн; №3966 від 12.11.2021 на суму 68,75 грн; №4006 від 12.11.2021 на суму 2897,73 грн; №4003 від 12.11.2021 на суму 1751,09 грн; №3995 від 12.11.2021 на суму 49037,58 грн; №3965 від 12.11.2021 на суму 21853,87 грн; №4005 від 12.11.2021 на суму 67,57; №3973 від 12.11.2021 на суму 20047,61 грн; №3972 від 12.11.2021 на суму 3760,59 грн);

- за актом 105/537-0095000/11/1 від 30.11.2021 приймання-передачі обсягу реалізованої електричної енергії за листопад 2021 року сплачено 179273,04 грн (платіжні доручення: №4346 від 06.12.2021 на суму 10066,34 грн; №4359 від 06.12.2021 на суму 531,25 грн; №4334 від 06.12.2021 на суму 8933,8 грн; №4357 від 06.12.2021 на суму 52,73 грн; №4341 від 06.12.2021 на суму 60,15 грн; № 4322 від 06.12.2021 на суму 41126 грн; № 4344 від 06.12.2021 на суму 6550,66 грн; № 4324 від 06.12.2021 на суму 39904,52 грн; № 4331 від 06.12.2021 на суму 65304,16 грн; № 4348 від 06.12.2021 на суму 2157,15 грн; № 4336 від 06.12.2021 на суму 4586,28 грн;).

Щодо визнання недійсними додаткових угод №2 від 16.03.2021, від 17.05.2021 (б/н), від 15.07.2021 (б/н), №7 від 28.08.2021, від №8 19.10.2021, від 01.11.2021 (б/н), від 17.11.2021 (б/н), від 25.11.2021 (б/н) до Договору про постачання електричної енергії.

Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно із частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою статті 203 цього Кодексу.

Частиною третьою статті 215 ЦК України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до частини першої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Згідно із частиною першою статті 628, статтею 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

За частиною другою статті 189 Господарського кодексу України (далі - ГК України) ціна є істотною умовою господарського договору.

Згідно з частиною першою статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Згідно із частинами третьою, четвертою статті 653 ЦК України у разі зміни договору зобов`язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із частинами першою, другою статті 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв`язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов`язання доставки.

Відповідно до частини четвертої статті 41 Закону статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.

Згідно з пунктом 2 частини п`ятої статті 41 Закону Закону України "Про публічні закупівлі" (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадку збільшення ціни за одиницю товару до 10 % пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії.

Із системного тлумачення наведених норм ЦК України, ГК України та Закону статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" вбачається, що ціна товару є істотною умовою договору про закупівлю.

Зміна ціни товару в договорі про закупівлю після виконання продавцем зобов`язання з передачі такого товару у власність покупця не допускається. Зміна ціни товару в бік збільшення до передачі його у власність покупця за договором про закупівлю можлива у випадку збільшення ціни такого товару на ринку, якщо сторони договору про таку умову домовились. Якщо сторони договору про таку умову не домовлялись, то зміна ціни товару в бік збільшення у випадку зростання ціни такого товару на ринку можлива, лише якщо це призвело до істотної зміни обставин, в порядку статті 652 ЦК України, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

У будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у статті 652 ЦК України та пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII, проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.

Відповідні правові висновки щодо застосування згаданих правових актів викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22.

Щодо визнання недійсною додаткової угоди №2 від 16.03.2021.

Ненадання ТОВ «Волиньелектрозбут» належних доказів підтвердження коливання ціни електроенергії в сторону збільшення. Під коливанням ціни необхідно розуміти зміну за певний період часу ціни товару на ринку чи то в сторону зменшення, чи в сторону збільшення. І таке коливання має відбуватись саме в період після укладання договору (додаткової угоди) і до внесення відповідних змін до нього.

Збільшення ціни такого товару на ринку повинно відбутись після укладання договору, має бути достатнє обґрунтування про наявність коливання (збільшення чи зменшення ціни за одиницю товару на ринку) за період з дати укладення Договору до дати першої зміни ціни додатковою угодою до Договору, а в разі наступних змін між черговими такими змінами на підставі додаткових угод.

Саме така позиція відображена в постановах Верховного Суду від 12.09.2019 у справі № 915/1868/18, від 23.01.2020 у справі №907/788/18, від 13.10.2020 у справі №912/1580/18, від 02.12.2020 у справі № 913/368/19, від 16.02.2021 у справі № 910/6790/18.

Постачальнику треба не лише довести підвищення ціни на певний товар на певному ринку за допомогою доказів, але й обґрунтувати для замовника самі пропозиції про підвищення ціни, визначеної у договорі. Постачальник повинен обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по запропонованій замовнику на тендері ціні, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для нього вочевидь невигідним. Постачальник також має довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції) (п. 134 постанови Верхового Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у справі № 927/491/19, п.5.46 Постанови Верховного Суду від 15.06.2022 у справі № 924/674/21).

Таким чином, якщо постачальник документально підтвердить замовнику, що ціна на товар коливалась на ринку такого товару від ціни в договорі і до ціни на момент підписання додаткової угоди (або між додатковими угодами), обґрунтує та доведе, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції), то можна говорити про наявність підстав для внесення змін до договору.

Документи щодо коливання ціни повинні підтверджувати, чому відповідне підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по ціні запропонованій замовнику на тендері та/або чому виконання укладеного договору стало для постачальника вочевидь невигідним (подібна за змістом позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.04.2019 у справі № 915/346/18, від 12.02.2020 у справі № 913/166/19, від 21.03.2019 у справі № 912/898/18, від 25.06.2019 у справі № 913/308/18, від 12.09.2019 у справі № 915/1868/18).

Документ про зміну ціни повинен містити належне підтвердження, викладених в ньому даних, проведених досліджень коливання ринку, джерел інформації тощо (подібна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13.10.2020 у справі № 912/1580/18).

Разом з тим, сторонами при укладенні оскаржуваної додаткової угоди №2 від 16.03.2021 не дотримано вказаних вимог чинного законодавства, у зв`язку з наступним.

Згідно даної додаткової угоди сторонами збільшено ціну електричної енергії на 7,79% у порівнянні з ціною, визначеною додатковою угодою № 1 від 02.02.2021.

На обґрунтування збільшення ціни, перед укладенням додаткової угоди №2 від 16.03.2021, ТОВ «Волиньелектрозбут» надав Старовижівській селищній раді інформацію з сайту ДП «Оператор ринку» щодо середньозважених цін на електроенергію на ринку «на добу наперед» (РДН) та внутрішньодобовому ринку (ВДР) за січень-лютий 2021 року. Так, дійсно упродовж січня 2021 року на ринку прослідковувалася динаміка щодо збільшення вартості електроенергії, водночас, вже у лютому того ж року ціна електроенергії почала знижуватися (таблички наведені на а.с.22). Тенденція з приводу зменшення ціни товару на ринку продовжувалася й у березні 2021.

Відтак, ціна електроенергії на ринку «на добу наперед» (РДН) в торговій зоні Об`єднаної енергетичної системи України (ОЕС) як у першій декаді березня 2021 року (1359,94 грн за 1 МВт/год* без ПДВ; *1 МВт/год = 1000 кВТ/год) так і другій декаді березня 2021 року (1386,86 грн за 1 МВт/год* без ПДВ; *1 МВт/год = 1000 кВТ/ год), які передують укладенню оспорюваної угоди, так і за увесь березень того ж року (1374,25 грн за 1 МВт/год* без ПДВ; *1 МВт/год = 1000 кВТ/год), не перевищувала вартості товару за січень 2021 року (1462,52 грн за 1 МВт/год* без ПДВ; *1 МВт/год = 1000 кВТ/год).

Крім цього, ціна електроенергії на ринку «на добу наперед» (РДН) в торговій зоні Об`єднаної енергетичної системи України (ОЕС) у 3-й декаді грудня 2020 року становила 1447,92 грн за 1 МВт/год* без ПДВ; *1 МВт/год = 1000 кВТ/год (період, в якому укладено договір про закупівлю).

У січні 2021 року вартість електроенергії була вищою, ніж у березні того ж року (місяць укладення оспорюваної угоди), а тому у сторін правочину були відсутні підстави (умови, встановлені у ст. 652 ЦК України та п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі») для збільшення ціни за одиницю товару та підписання додаткової угоди №2 від 16.03.2021.

Верховний Суд, розглядаючи подібні спори (як приклад, постанова від 28.09.2023 у справі № 927/56/23), зазначає про те, що право сторін договору на внесення змін до нього не може відбуватися з порушенням законодавства у сфері публічних закупівель, відповідно, свобода договору не може превалювати над дотримання вимог закону.

Також Верховний Суд (для прикладу, постанова від 18.06.2024 у справі № 922/2595/23) звертає увагу, що передбачена у ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» можливість змінити умови укладеного договору шляхом збільшення ціни за одиницю товару до 10% має на меті запобігання ситуаціям, коли внаслідок істотної зміни обставин укладений договір стає вочевидь невигідним для постачальника. Разом з тим, ця норма застосовується, якщо відбувається значне коливання (зростання) ціни на ринку, яке робить для однієї сторони договору його виконання вочевидь невигідним, збитковим.

Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22, ціна товару є істотною умовою договору про закупівлю. Зміна ціни товару в договорі про закупівлю після виконання продавцем зобов`язання з передачі такого товару у власність покупця не допускається (ст. 632 ЦК України).

Разом з тим у спірних правовідносинах у додатковій угоді №2 від 16.03.2021 зазначено, що змінена ціна електроенергії у бік збільшення застосовується з 01.03.2021.

З наведеного випливає, що після фактичної поставки продавцем - ТОВ «Волиньелектрозбут» електроенергії покупцю, а також після спожиття покупцем електроенергії упродовж 01.03.2021-16.03.2021, сторони у порушення положень ст. 632 ЦК України та згаданих правових висновків Великої Палати Верховного Суду протиправно змінили ціну товару після виконання продавцем зобов`язання з передачі такого товару у власність покупця.

Щодо визнання недійсною додаткової угоди б/н від 17.05.2021.

Додаткова угода від 17.05.2021 сторонами укладена на підставі інформації ДП «Оператор ринку» щодо цін товару у квітні 2021 року в порівнянні з березнем того ж року. В той же час, у травні 2021 року мало місце суттєве зниження ціни електроенергії на ринку.

У першій декаді травня (передує укладенню оспорюваної угоди), другій декаді цього ж місяця (період укладення угоди) вартість електричної енергії на ринку «на добу наперед» (РДН) в торговій зоні Об`єднаної енергетичної системи України (ОЕС) не перевищувала ціни товару станом на березень 2021 року (місяць, у якому укладено попередню оспорювану додаткову угоду від 16.03.2021).

Так, у першій декаді травня ціна становила 912,84 грн за 1 МВт/год* без ПДВ (*1 МВт/год = 1000 кВТ/год), в другій декаді цього ж місяця 1253,19 грн за 1 МВт/год* без ПДВ (*1 МВт/год = 1000 кВТ/год), а в третій декаді цього ж місяця 888,05 грн за 1 МВт/год* без ПДВ (*1 МВт/год = 1000 кВТ/год), а у березні 2021 року 1374,25 грн за 1 МВт/год* без ПДВ (*1 МВт/год = 1000 кВТ/год).

Загалом, ціна електроенергії у травні 2021 року (на ринку «на добу наперед» (РДН) в торговій зоні Об`єднаної енергетичної системи України (ОЕС) становила 1018,74 грн за 1 МВт/год* без ПДВ (*1 МВт/год = 1000 кВТ/год) та була нижчою від вартості товару за квітень того ж року 1450,22 грн за 1 МВт/год* без ПДВ (*1 МВт/год = 1000 кВТ/год).

Оскільки ТОВ «Волиньелектрозбут» є активним учасником на ринку електричної енергії, останньому було відомо про зниження ціни товару на ринку у травні 2021 року, однак за ініціативи Відповідача сторонами Договору укладено додаткову угоду від 17.05.2021 про збільшення з 01.05.2021 на 10,62% ціни електроенергії від ціни, зазначеній в Договорі.

За таких обставин у сторін правочину були відсутні підстави (умови, встановлені у ст. 652 ЦК України та п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі») для збільшення ціни за одиницю товару та підписання додаткової угоди від 17.05.2021.

Враховуючи зазначене, вказана додаткова угода підлягає визнанню недійсною на підставі ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України та п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі».

Збільшення ціни товару всупереч пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" (у редакції на час виникнення спірних правовідносин), зокрема більше як на 10% від ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі .

Згідно з пунктом 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадку збільшення ціни за одиницю товару до 10 % пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю.

Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22 (п. 90), у будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у статті 652 ЦК України та пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII, проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.

Разом з тим, укладаючи додаткову угоду від 17.05.2021, сторони збільшили ціну за одиницю електроенергії на 12,11 % від тієї ціни, яка була визначена при укладанні Договору, зі змінами внесеними додатковою угодою №1 від 02.02.2021 (з 1,683492 грн/кВт/год до 1,887427 грн/кВт/год).

При цьому, ціну електричної енергії як товару (без ПДВ) збільшено на 15,32 % від тієї ціни, яка була визначена при укладанні Договору, зі змінами внесеними додатковою угодою №1 від 02.02.2021 (з 1,10898 грн/кВт до 1,278926 грн/кВт).

Разом з тим, у спірних правовідносинах у додатковій угоді б/н від 17.05.2021 зазначено, що змінена ціна електроенергії у бік збільшення застосовується з 01.05.2021. З наведеного випливає, що після фактичної поставки продавцем - ТОВ «Волиньелектрозбут» електроенергії покупцю, а також після спожиття покупцем електроенергії упродовж 01.05.2021-17.05.2021, сторони у порушення положень ст. 632 ЦК України та згаданих правових висновків Великої Палати Верховного Суду протиправно змінили ціну товару після виконання продавцем зобов`язання з передачі такого товару у власність покупця.

Щодо визнання недійсною додаткової угоди б/н від 15.07.2021.

Згідно з пунктом 2 частини п`ятої статті 41 Закону Закону України "Про публічні закупівлі" (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадку збільшення ціни за одиницю товару до 10 % пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю.

Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22 (п. 90), у будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у статті 652 ЦК України та пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII, проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.

Укладаючи додаткову угоду б/н від 15.07.2021, сторони збільшили ціну за одиницю електроенергії на 21,15 % від тієї ціни, яка була визначена при укладанні Договору, зі змінами внесеними додатковою угодою №1 від 02.02.2021 (з 1,683492 грн/кВт/год до 2,040745 грн/кВт/год).

При цьому, ціну електричної енергії як товару (без ПДВ) збільшено на 26,85 % від тієї ціни, яка була визначена при укладанні Договору, зі змінами внесеними додатковою угодою №1 від 02.02.2021 (з 1,10898 грн/кВт до 1,406691 грн/кВт).

Разом з тим у спірних правовідносинах у додатковій угоді б/н від 15.07.2021 зазначено, що змінена ціна електроенергії у бік збільшення застосовується з 01.07.2021. З наведеного випливає, що після фактичної поставки продавцем - ТОВ «Волиньелектрозбут» електроенергії покупцю, а також після спожиття покупцем електроенергії у період з 01.07.2021 до 15.07.2021, сторони у порушення положень ст. 632 ЦК України та згаданих правових висновків Великої Палати Верховного Суду протиправно змінили ціну товару після виконання продавцем зобов`язання з передачі такого товару у власність.

Щодо визнання недійсною додаткової угоди №7 від 28.08.2021.

Згідно з пунктом 2 частини п`ятої статті 41 Закону Закону України "Про публічні закупівлі" (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадку збільшення ціни за одиницю товару до 10 % пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю.

Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22 (п. 90), у будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у статті 652 ЦК України та пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII, проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.

Укладаючи додаткову угоду №7 від 28.08.2021, сторони збільшили ціну за одиницю електроенергії на 31,23 % від тієї ціни, яка була визначена при укладанні Договору, зі змінами внесеними додатковою угодою №1 від 02.02.2021 (з 1,683492 грн/кВт/год до 2,209379 грн/кВт/год).

При цьому ціну електричної енергії як товару (без ПДВ) збільшено на 39,5 % від тієї ціни, яка була визначена при укладанні Договору, зі змінами внесеними додатковою угодою №1 від 02.02.2021 (з 1,10898 грн/кВт до 1,547219 грн/кВт).

Щодо визнання недійсною додаткової угоди №8 від 19.10.2021.

Згідно з пунктом 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадку збільшення ціни за одиницю товару до 10 % пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю.

Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22 (п. 90), у будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у статті 652 ЦК України та пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII, проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.

Укладаючи додаткову угоду №8 від 19.10.2021, сторони збільшили ціну за одиницю електроенергії на 42,26 % від тієї ціни, яка була визначена при укладанні Договору, зі змінами внесеними додатковою угодою №1 від 02.02.2021 (з 1,683492 грн/кВт/год до 2,394859 грн/кВт/год).

При цьому ціну електричної енергії як товару (без ПДВ) збільшено на 53,46 % від тієї ціни, яка була визначена при укладанні Договору, зі змінами внесеними додатковою угодою №1 від 02.02.2021 (з 1,10898 грн/кВт до 1,701786 грн/кВт).

У спірних правовідносинах у додатковій угоді №8 від 19.10.2021 зазначено, що змінена ціна електроенергії у бік збільшення застосовується з 01.10.2021.

З наведеного випливає, що після фактичної поставки продавцем - ТОВ «Волиньелектрозбут» електроенергії покупцю, а також після спожиття покупцем електроенергії у період з 01.10.2021 до 19.10.2021, сторони у порушення положень ст. 632 ЦК України та згаданих правових висновків Великої Палати Верховного Суду протиправно змінили ціну товару після виконання продавцем зобов`язання з передачі такого товару у власність покупця.

Щодо визнання недійсною додаткової угоди б/н від 01.11.2021.

Згідно з пунктом 2 частини п`ятої статті 41 Закону Закону України "Про публічні закупівлі" (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадку збільшення ціни за одиницю товару до 10 % пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю.

Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22 (п. 90), у будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у статті 652 ЦК України та пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII, проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.

Разом з тим укладаючи додаткову угоду б/н від 01.11.2021, сторони збільшили ціну за одиницю електроенергії на 54,37 % від тієї ціни, яка була визначена при укладанні Договору, зі змінами внесеними додатковою угодою №1 від 02.02.2021 (з 1,683492 грн/кВт/год до 2,598869 грн/кВт/год).

При цьому ціну електричної енергії як товару (без ПДВ) збільшено на 68,79 % від тієї ціни, яка була визначена при укладанні Договору, зі змінами внесеними додатковою угодою №1 від 02.02.2021 (з 1,10898 грн/кВт до 1,871794 грн/кВт).

У спірних правовідносинах у додатковій угоді б/н від 01.11.2021 зазначено, що змінена ціна електроенергії у бік збільшення застосовується з 11.10.2021. З наведеного випливає, що після фактичної поставки продавцем ТОВ «Волиньелектрозбут» електроенергії покупцю, а також після спожиття покупцем електроенергії у період з 11.10.2021 до 01.11.2021, сторони у порушення положень ст. 632 ЦК України та згаданих правових висновків Великої Палати Верховного Суду протиправно змінили ціну товару після виконання продавцем зобов`язання з передачі такого товару у власність покупця.

Щодо визнання недійсною додаткової угоди б/н від 17.11.2021.

Згідно з пунктом 2 частини п`ятої статті 41 Закону Закону України "Про публічні закупівлі" (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадку збільшення ціни за одиницю товару до 10 % пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю.

Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22 (п. 90), у будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у статті 652 ЦК України та пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII, проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.

Разом з тим, укладаючи додаткову угоду б/н від 17.11.2021, сторони збільшили ціну за одиницю електроенергії на 67,74 % від тієї ціни, яка була визначена при укладанні Договору, зі змінами внесеними додатковою угодою №1 від 02.02.2021 (з 1,683492 грн/кВт/год до 2,823259 грн/кВт/год).

При цьому ціну електричної енергії як товару (без ПДВ) збільшено на 85,65 % від тієї ціни, яка була визначена при укладанні Договору, зі змінами внесеними додатковою угодою №1 від 02.02.2021 (з 1,10898 грн/кВт до 2,058786 грн/кВт).

У спірних правовідносинах у додатковій угоді б/н від 17.11.2021 зазначено, що змінена ціна електроенергії у бік збільшення застосовується з 01.11.2021. З наведеного випливає, що після фактичної поставки продавцем - ТОВ «Волиньелектрозбут» електроенергії покупцю, а також після спожиття покупцем електроенергії у період з 01.11.2021 до 17.11.2021, сторони у порушення положень ст. 632 ЦК України та згаданих правових висновків Великої Палати Верховного Суду протиправно змінили ціну товару після виконання продавцем зобов`язання з передачі такого товару у власність покупця.

Щодо визнання недійсною додаткової угоди б/н від 25.11.2021.

Згідно з пунктом 2 частини п`ятої статті 41 Закону Закону України "Про публічні закупівлі" (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадку збільшення ціни за одиницю товару до 10 % пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю.

Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22 (п. 90), у будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у статті 652 ЦК України та пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII, проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10 % від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.

Разом з тим, укладаючи додаткову угоду б/н від 25.11.2021, сторони збільшили ціну за одиницю електроенергії на 98,49 % від тієї ціни, яка була визначена при укладанні Договору, зі змінами внесеними додатковою угодою №1 від 02.02.2021 (з 1,683492 грн/кВт/год до 3,34153 грн/кВт/год). При цьому ціну електричної енергії як товару (без ПДВ) збільшено на 124,59 % від тієї ціни, яка була визначена при укладанні Договору, зі змінами внесеними додатковою угодою №1 від 02.02.2021 (з 1,10898 грн/кВт до 2,490678 грн/кВт).

У спірних правовідносинах у додатковій угоді б/н від 25.11.2021 зазначено, що змінена ціна електроенергії у бік збільшення застосовується з 12.11.2021. З наведеного випливає, що після фактичної поставки продавцем - ТОВ «Волиньелектрозбут» електроенергії покупцю, а також після спожиття покупцем електроенергії у період з 12.11.2021 до 25.11.2021, сторони у порушення положень ст. 632 ЦК України та згаданих правових висновків Великої Палати Верховного Суду протиправно змінили ціну товару після виконання продавцем зобов`язання з передачі такого товару у власність покупця.

Згідно ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 180 Господарського кодексу України, зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, які погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладанні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Згідно зі ст. 185 Господарського кодексу України до укладення господарських договорів на біржах, оптових ярмарках, публічних торгах застосовуються загальні правила укладення договорів на основі вільного волевиявлення, з урахуванням нормативно-правових актів, якими регулюється діяльність відповідних бірж, ярмарків та публічних торгів.

Статтею 712 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання.

До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну проданого товару.

Статтею 204 Цивільного кодексу України закріплено презумпцію правомірності правочину, відповідно до котрої вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Статтею 203 Цивільного кодексу України зазначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

У абз. 2 ч. 3 ст. 6 Цивільного кодексу України зазначено, що сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Закон "Про публічні закупівлі" не містить виключень з цього правила.

У відповідності до ч. 1 статті 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. При цьому сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це іншій стороні договору. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у 20-денний строк після одержання пропозиції повідомляє іншу сторону про результати такого розгляду.

Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави встановлює Закон України "Про публічні закупівлі" (далі - Закон).

Згідно зі ст. 1 Закону, договір про закупівлю це договір, що укладається між замовником і учасником торгів за результатами проведення процедури закупівлі та передбачає надання послуг, виконання робіт або набуття права власності на товари.

Вказаним Законом також чітко окреслено механізм зміни істотних умов договору, укладеного за результатами проведення публічної закупівлі.

В силу вимог ч. 4 ст. 41 Закону умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції/пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції/ пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зокрема, збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю/внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії.

За наслідками аналізу вказаних норм законодавства можна прийти до висновку, що зміна істотних умов договору про закупівлю, зокрема збільшення ціни за одиницю товару, є правомірною виключно за таких умов: відбувається за згодою сторін; порядок зміни умов договору має бути визначений самим договором (відповідно до проекту, який входив до тендерної документації); підстава збільшення - коливання ціни такого товару на ринку (обґрунтоване і документально підтверджене постачальником); ціна за одиницю товару може збільшуватися не більше ніж на 10%; загальна сума (ціна) договору не повинна збільшуватися.

Верховний Суд у постанові від 18.03.2021 у справі №924/1240/18 зазначив, що надані постачальником довідки торгово-промислових палат не є належними доказами на підтвердження коливання ціни на пальне, оскільки, вказані документи лише констатують рівень загальних ринкових цін на пальне на певну дату та не доводять їх коливання.

Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження. Документи, що підтверджують коливання ціни товару на ринку повинні бути наявні саме на момент внесення таких змін.

Тобто, не будь-яка довідка уповноваженого органу про ціну товару на ринку, є належним підтвердженням та підставою для зміни ціни в договорі після його підписання, а лише та, яка містить інформацію про коливання ціни такого товару на ринку.

Аналогічної правової позиції у тотожних правовідносинах дотримується Верховний Суд у постановах від 16.04.2019 у справі № 915/346/18, від 12.02.2020 у справі № 913/166/19, від 21.03.2019 у справі № 912/898/18, від 12.09.2019 у справі № 915/1868/18, від 25.06.2019 у справі № 913/308/18.

Верховний Суд у постанові № 927/491/19 від 18.06.2021 зазначив, що постачальнику треба не лише довести підвищення ціни на певний товар на певному ринку за допомогою доказів, але й обґрунтувати для замовника самі пропозиції про підвищення ціни, визначеної у договорі. Постачальник повинен обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по запропонованій замовнику на тендері ціні, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для нього вочевидь невигідним. Постачальник також має довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції).

Так, ст. 652 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Через зміну істотних обставин договір може бути змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача 163773,38 грн. суд зазначає наступне.

Згідно із частиною першою статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.

Розрахунок безпідставно отриманих та збережених коштів ТОВ «Волиньелектрозбут» у спірних правовідносинах згідно згаданих вище актів приймання-передачі обсягу реалізованої електричної енергії та платіжних доручень:

1)ТОВ «Волиньелектрозбут» після укладення 16.03.2021 додаткової угоди №2 до Договору закупівлі № 23-21/118 відповідно до акту приймання-передачі електричної енергії за березень 2021 року поставлено у березні 48296 кВт електричної енергії за ціною 1,81643635 грн/кВт/год з ПДВ.

Селищною радою за поставлену електричну енергію сплачено 87726,61 грн з ПДВ, а саме: 48296 кВт 1,816436 грн/кВт/год = 87726,61 грн. (фактично сплачено 87726,61 грн).

При цьому, вартість електричної енергії, у разі поставки її за цінами, що визначені Договором, зі змінами, внесеними додатковою угодою №1 від 02.02.2021, становила б 81305,92 грн з ПДВ, а саме: 48296 кВт ? 1,683492 грн/кВт/год = 81305,92 грн.

Таким чином, сума надмірно сплачених коштів за додатковою угодою від 16.03.2021 до Договору закупівлі становить: 87726,61 грн 81305,92 грн = 6420,68 грн.

2) ТОВ «Волиньелектрозбут» відповідно до акту приймання-передачі електричної енергії за квітень 2021 року поставлено у квітні 32983 кВт електричної енергії за ціною 1,81643453 грн/кВт/год з ПДВ.

Селищною радою за поставлену електричну енергію сплачено 59911,46 грн з ПДВ, а саме: 32983 кВт - 1,81643453 грн/кВт/год = 59911,46 грн. (фактично сплачено 59911,46 грн).

При цьому, вартість електричної енергії, у разі поставки її за цінами, що визначені Договором, зі змінами, внесеними додатковою угодою №1 від 02.02.2021 становила б 55526,62 грн з ПДВ, а саме: 32983 кВт ? 1,683492 грн/кВт/год = 55526,62 грн.

Таким чином, сума надмірно сплачених коштів за додатковою угодою від 16.03.2021 до Договору закупівлі становить: 59911,46 грн 55526,62 грн = 4384,84 грн.

3) ТОВ «Волиньелектрозбут» після укладення 17.05.2021 додаткової угоди до Договору закупівлі № 23-21/118 відповідно до акту приймання-передачі електричної енергії за травень 2021 року поставлено у травні 26584 кВт електричної енергії за ціною 1,88742853 грн/кВт/год з ПДВ.

Селищною радою за поставлену електричну енергію сплачено 50175,4 грн з ПДВ, а саме: 26584 кВт 1,88742853 грн/кВт/год = 50175,4 грн. (фактично сплачено 50175,4 грн).

При цьому, вартість електричної енергії, у разі поставки її за цінами, що визначені Договором, зі змінами, внесеними додатковою угодою №1 від 02.02.2021, становила б 44753,95 грн з ПДВ, а саме: 26584 кВт ? 1,683492 грн/кВт/год = 44753,95 грн. Таким чином, сума надмірно сплачених коштів за травень 2021 року становить: 50175,4 грн 44753,95 грн = 5421,44 грн.

4) ТОВ «Волиньелектрозбут» після укладення 17.05.2021 додаткової угоди до Договору закупівлі № 23-21/118 відповідно до акту приймання-передачі електричної енергії за червень 2021 року поставлено у червні 14598 кВт електричної енергії за ціною 1,88742636 грн/кВт/год з ПДВ.

Селищною радою за поставлену електричну енергію сплачено 27185,57 грн з ПДВ, а саме: 14598 кВт 1,88742636 грн/кВт/год = 27552,65 грн. (фактично сплачено 27552,65 грн). При цьому, вартість електричної енергії, у разі поставки її за цінами, що визначені Договором, зі змінами, внесеними додатковою угодою №1 від 02.02.2021, становила б 24575,62 грн з ПДВ, а саме: 14598 кВт ? 1,683492 грн/кВт/год = 24575,62 грн.

Таким чином, сума надмірно сплачених коштів за червень 2021 року становить: 27185,57 грн 24575,62 грн = 2977,03 грн.

5) ТОВ «Волиньелектрозбут» після укладення 15.07.2021 додаткової угоди до Договору закупівлі № 23-21/118 відповідно до акту приймання-передачі електричної енергії за липень 2021 року поставлено у липні 10108 кВт електричної енергії за ціною 2,04074001 грн/кВт/год з ПДВ.

Селищною радою за поставлену електричну енергію сплачено 20627,8 грн з ПДВ, а саме: 10108 кВт ? 2,04074001 грн/кВт/год = 20627,8 грн. (фактично сплачено 20627,8 грн).

При цьому, вартість електричної енергії, у разі поставки її за цінами, що визначені Договором, зі змінами, внесеними додатковою угодою №1 від 02.02.2021, становила б 17016,74 грн з ПДВ, а саме: 10108 кВт 1,683492 грн/кВт/год = 17016,74 грн.

Таким чином, сума надмірно сплачених коштів у липні 2021 року становить: 20627,8 грн 17016,74 грн = 3611,06 грн.

6) ТОВ «Волиньелектрозбут» після укладення 15.07.2021 додаткової угоди до Договору закупівлі № 23-21/118 відповідно до акту приймання-передачі електричної енергії за серпень 2021 року поставлено у серпні 10749 кВт електричної енергії за ціною 2,04073867 грн/кВт/год з ПДВ.

Селищною радою за поставлену електричну енергію сплачено 21935,9 грн з ПДВ, а саме: 10749 кВт 2,04073867 грн/кВт/год = 21935,9 грн. (фактично сплачено 21935,9 грн).

При цьому, вартість електричної енергії, у разі поставки її за цінами, що визначені Договором, зі змінами, внесеними додатковою угодою №1 від 02.02.2021, становила б 18095,86 грн з ПДВ, а саме: 10749 кВт 1,683492 грн/кВт/год = 18095,86 грн.

Таким чином, сума надмірно сплачених коштів за серпень 2021 року становить: 21935,9 грн 18095,86 грн = 3840,04 грн.

7) ТОВ «Волиньелектрозбут» після укладення 28.08.2021 додаткової угоди до Договору закупівлі № 23-21/118 відповідно до акту приймання-передачі електричної енергії за вересень 2021 року поставлено у вересні 22573 кВт електричної енергії за ціною 2,20937802 грн/кВт/год з ПДВ.

Селищною радою за поставлену електричну енергію сплачено 49872,29 грн з ПДВ, а саме: 22573 кВт 2,20937802 грн/кВт/год = 49872,29 (фактично сплачено 49872,29 грн). При цьому, вартість електричної енергії, у разі поставки її за цінами, що визначені Договором, зі змінами, внесеними додатковою угодою №1 від 02.02.2021, становила б 38001,46 грн з ПДВ, а саме: 22573 кВт ? 1,683492 грн/кВт/год = 38001,46 грн.

Таким чином, сума надмірно сплачених коштів за вересень 2021 року становить: 49872,2957 грн 38001,46 грн = 11870,83 грн.

8) ТОВ «Волиньелектрозбут» після укладення 19.10.2021 додаткової угоди до Договору закупівлі № 23-21/118 відповідно до акту приймання-передачі електричної енергії за жовтень 2021 року поставлено у жовтні 39649 кВт електричної енергії за ціною 2,59886857 грн/кВт/год з ПДВ.

Селищною радою за поставлену електричну енергію сплачено 103042,54 грн з ПДВ, а саме: 39649 кВт ? 2,59886857 грн/кВт/год = 103042,54 грн (фактично сплачено 103042,54 грн). При цьому, вартість електричної енергії, у разі поставки її за цінами, що визначені Договором, зі змінами, внесеними додатковою угодою №1 від 02.02.2021, становила б 66748,77 грн з ПДВ, а саме: 39649 кВт 1,683492 грн/кВт/год = 66748,77 грн.

Таким чином, сума надмірно сплачених коштів за жовтень 2021 року становить: 103042,54 грн 66748,77 грн = 36293,77 грн.

9) ТОВ «Волиньелектрозбут» після укладення 25.11.2021 додаткової угоди до Договору закупівлі № 23-21/118 відповідно до акту приймання-передачі електричної енергії за листопад 2021 року у листопаді поставлено 53650 кВт електричної енергії за ціною 3,34152917 грн/кВт/год з ПДВ.

Селищною радою за поставлену електричну енергію сплачено 1,683492 грн з ПДВ, а саме: 53650 кВт 3,34152917 грн/кВт/год = 179273,04 грн.

При цьому вартість електричної енергії, у разі поставки її за цінами, що визначені Договором, зі змінами, внесеними додатковою угодою №1 від 02.02.2021, становила б грн з ПДВ, а саме: 53650 кВт 1,683492 грн/кВт/год = 90319,35 грн.

Таким чином, сума надмірно сплачених коштів у листопаді 2021 року становить: 179273,04 грн 90319,35 = 88953,69 грн.

Отже за результатами виконання вказаного правочину ТОВ «Волиньелектрозбут» на підставі укладених додаткових угод до Договору, якими збільшено договірну ціну, безпідставно отримало бюджетних коштів в сумі 163773,38 грн (6420,68 грн + 4384,84 грн + 5421,44 грн + 2977,03 грн + 3611,06 грн + 3840,04 грн + 11870,83 грн + 36293,77 грн + 88953,69 грн).

Таким чином, грошові кошти в сумі 163773,38 грн є такими, що були безпідставно одержані ТОВ «Волиньелектрозбут», підстава їх набуття відпала, а тому останній зобов`язаний їх повернути до бюджету, що відповідає приписам статей 216, 1212 ЦК України.

Обґрунтування наявності порушення інтересів держави та підстав для їх представництва прокурором.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Згідно з положеннями ст. 23 Закону України Про прокуратуру представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Таким чином, інтереси держави у даному випадку збігаються з інтересами жителів територіальної громади.

Порушення чинного законодавства України, що стосуються коштів місцевого бюджету підриває матеріальну основу місцевого самоврядування та завдає істотної шкоди інтересам держави всупереч ст. 7 Конституції України, відповідно до якої в Україні визнається та гарантується місцеве самоврядування.

У постанові Верховного Суду від 23.10.2018 у справі № 906/240/18 зазначено, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави (аналогічну правову позицію викладено, зокрема у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17 та від 20.09.2018 у справі № 924/1237/17).

Прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України Про прокуратуру, і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва.

Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Крім цього, Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 15.10.2019 у справі № 903/129/18 зазначено, що сам факт незвернення уповноваженого суб`єкта владних повноважень до суду з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захисти порушені державні інтереси, свідчить про те, що указаний суб`єкт неналежно виконує свої повноваження.

Орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування (ст. 18-1 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №469/1044/17 (пункт 38) зазначено, що за певних обставин прокурор може звертатися до суду в інтересах держави в особі органу місцевого самоврядування, зокрема, і тоді, коли цей орган є стороною правочину, про недійсність якого стверджує прокурор.

Закон не зобов`язує прокурора подавати позов в особі усіх органів, які можуть здійснювати захист інтересів держави у спірних відносинах і звертатися з позовом до суду. Належним буде звернення в особі хоча б одного з них. Аналогічний висновок міститься в постановах Верховного Суду від 25.02.2021 у справі № 912/9/20, від 19.08.2020 у справі № 923/449/18.

Ковельською окружною прокуратурою листом № 52/2-508-вих24 від 15.04.2024 повідомлено Старовижівську селищну раду, як орган місцевого самоврядування, про встановлені порушення вимог чинного законодавства, а також висловлено прохання про надання інформації з приводу того, чи вживатиме селищна рада заходи до усунення порушень.

За наслідками розгляду даного листа окружної прокуратури, Старовижівська селищна рада листом від 01.05.2024 повідомила, що вивчає питання щодо можливості та наявності підстав для подання до суду позову про визнання вищевказаних додаткових угод недійсними.

Окружною прокуратурою повторно скеровано 27.11.2024 лист в селищну раду з метою з`ясування яких заходів вжито на усунення виявлених порушень вимог чинного законодавства та чи вживатимуться заходи представницького характеру.

Згідно відповіді Старовижівської селищної ради від 04.12.2024 вбачається, що радою не вжито будь-яких заходів щодо визнання недійсними відповідних додаткових угод та стягнення коштів.

Таким чином, володіючи такими відомостями, протягом розумного строку після отримання повідомлень від прокурора, Старовижівська селищна рада самостійно не звернулась до суду з позовом в інтересах держави, що є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва та вказує на бездіяльність уповноваженого органу

Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 15.10.2019 у справі № 903/129/18 (п.6.43) зазначено, що сам факт не звернення уповноваженого суб`єкта владних повноважень до суду з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захисти порушені державні інтереси, свідчить про те, що указаний суб`єкт неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів держави та звернення до суду з позовом, що відповідає нормам національного законодавства.

Крім цього, Ковельською окружною прокуратурою на виконання вимог ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» 31.12.2024 повідомлено позивача про намір на подання відповідного позову та водночас роз`яснено право на оскарження суб`єктом владних повноважень підстав для представництва.

За таких обставин, вбачаються підстави для представництва прокурором інтересів держави та звернення до суду із вказаним позовом.

Оскільки спір до розгляду суду доведено з вини відповідача, то витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 130 ГПК України слід віднести на останнього.

Відповідно до частин 3, 4 ст. 13 ГПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18). Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (п.43 постанови Верховного Суду від 23.10.2019 у справі №917/1307/18). Аналогічна позиція викладена у п.81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц.

Відповідно до ч. 1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно зі ст.78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Проте, якщо подання сторони є вирішальним для результату проваджень, воно вимагає конкретної та прямої відповіді ("Руїс Торіха проти Іспанії").

Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами ("Ван де Гурк проти Нідерландів)".

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті ("Гірвісаарі проти Фінляндії").

Згідно ж із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, вказані рішення Європейського суду з прав людини суд застосовує у даній справі як джерело права.

За таких обставин, інші доводи та заперечення сторін судом розглянуті та відхилені як такі, що на результат вирішення спору впливу не мають.

Керуючись ст. ст. 129, 232, 236-242 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати недійсними додаткові угоди: №2 від 16.03.2021, б/н від 17.05.2021, б/ н від 15.07.2021, №7 від 28.08.2021, №8 від 19.10.2021, б/н від 01.11.2021, б/н від 17.11.2021, б/н від 25.11.2021, укладені до Договору від 29.12.2020 № 23-21/118.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Волиньелектрозбут (вул. Яремчука Назарія, буд. 11А, м. Луцьк, 43026, ) на користь Старовижівської селищної ради (пл.Миру, 3, селище Стара Вижівка, Волинська область, 44401, ) кошти в сумі 163773,38 грн (сто шістдесят три тисячі сімсот сімдесят три гривні 38 коп.).

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Волиньелектрозбут (вул. Яремчука Назарія, буд. 11А, м. Луцьк, 43026, ) на користь Волинської обласної прокуратури (вул. Винниченка, 15, м. Луцьк, 43025, код ЄРДПОУ 02909915) 21801,60 грн (двадцять одна тисяча вісімсот одна гривня 60 коп.) витрат по сплаті судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст. 255-256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повне рішення складено 04.03.2025.

Суддя І. О. Гарбар