ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

04 березня 2025 року Справа № 903/4/25

Господарський суд Волинської області у складі:

головуючого судді Гарбара Ігоря Олексійовича

секретар судового засідання Гандзілевська Яна Вікторівна

за участю прокурора Гудкова М.В. - службове посвідчення №071761 від 01.03.2023

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку у приміщенні Господарського суду Волинської області справу №903/4/25 за позовом заступника керівника Волинської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області, Південного офісу Держаудитслужби до Комунальної організації «Житлово-комунальна служба Ренійської міської ради», Приватного підприємства «Вік Солюшен», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів: Південне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України, про визнання недійсним договору та застосування наслідків недійсності правочину,

ВСТАНОВИВ:

01.01.2025 заступник керівника Волинської обласної прокуратури сформував в системі «Електронний суд» позов в інтересах держави в особі Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області, Південного офісу Держаудитслужби до Комунальної організації «Житлово-комунальна служба Ренійської міської ради», Приватного підприємства «Вік Солюшен», в якому просить:

1.Визнати недійсним договір від 22.10.2021 №231 про закупівлю товарів за державні кошти на суму 1691200 грн, укладений між Комунальною організацією «Житлово-комунальна служба Ренійської міської ради» та Приватним підприємством «ВІК СОЛЮШЕН» (конкурентна процедура закупівлі №UA-2021-09-20-001260-b).

2. Стягнути із Приватного підприємства «ВІК СОЛЮШЕН» на користь Комунальної організації «Житлово-комунальна служба Ренійської міської ради» 1691200 грн, а з Комунальної організації «Житлово-комунальна служба Ренійської міської ради» одержані за рішенням суду кошти в сумі 1691200 грн стягнути в дохід держави.

3. Покласти на відповідачів обов`язок нести всі судові витрати, пов`язані з розглядом цієї справи в суді.

В обґрунтування позовних вимог прокурор зазначає, що договір від 22.10.2021 №231 про закупівлю товарів за державні кошти на загальну суму 1691200 грн, укладений за підсумками тендеру, результати якого спотворено антиконкурентними узгодженими діями всіх його учасників, підлягає визнанню недійсним як такий, що завідомо суперечить інтересам держави та суспільства з умислу Відповідача -2, на підставі ст.ст. 203, 215, 228 ЦК України.

Вказує, що відповідачем 2 за спірним договором одержано грошові кошти в сумі 1691200 грн, отже, Відповідач 2, маючи намір щодо отримання незаконного права на укладення договору від 22.10.2021 №231, з метою одержання прибутку, порушуючи інтереси держави та суспільства, а також інших учасників ринкових відносин, усвідомлюючи протиправність таких дій, їх суперечність інтересам держави і суспільства, прагнучи та свідомо допускаючи настання протиправних наслідків, узяв участь в проведенні конкурентної процедури закупівлі, знівелювавши змагальність у ній, внаслідок чого привласнив бюджетні кошти в сумі 1691200 грн.

Вищенаведене свідчить про наявність у Відповідача 2 умислу на укладення спірного договору, який суперечить інтересам держави і суспільства, з метою отримання прибутку. Ураховуючи наявність умислу лише у Відповідача 2, як сторони даного оспорюваного договору, одержані ним 1691200 грн за цим правочином повинні бути повернуті іншій стороні договору (Відповідачу 1), а отримані нею за рішенням суду кошти стягуватися в дохід держави.

Також, прокурор просив суд залучити до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів, Південне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України.

В обґрунтування зазначив, що рішенням Адміністративної колегії Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 26.09.2023 №65/51-р/к у справі №45-02/2023 дії Відповідача 2 під час проведення Відповідачем 1 закупівлі кваліфіковано як антиконкурентну узгоджену поведінку, що спотворила результати торгів, рішення суду, ухвалене за результатами розгляду цього позову, може вплинути на права та обов`язки органу, уповноваженого державою на забезпечення дотримання законодавства про захист економічної конкуренції.

Ухвалою суду від 06.01.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів: Південне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України.

Ухвала суду від 06.01.2025 доставлена відповідачам до електронного кабінету 06.01.2025 об 14:4125 год, що підтверджується довідками про доставку електронного листа (а.с.105, 107).

Строк для подачі відзиву до 21.01.2025.

Представниця Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України 14.01.2025 сформувала в системі «Електронний суд» пояснення, в яких зазначила, що Відділенням встановлено та доведено факт вчинення порушення Приватним Підприємством «ВІК СОЛЮШЕН» законодавства про захист економічної конкуренції, що є підставою для визнання укладеного договору недійсним. Рішення Відділення про визнання вчинення суб`єктом господарювання порушення законодавства про захист економічної конкуренції є єдиним належним доказом порушення антимонопольного законодавства, який не потребує додаткової перевірки. Позовні вимоги за позовом заступника керівника Волинської обласної прокуратури в ) в інтересах держави в особі Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області, Південного офісу Держаудитслужби до Комунальної організації «Житлово-комунальна служба Ренійської міської ради», приватного підприємства «ВІК СОЛЮШЕН» про визнання договору недійсним та застосування наслідків недійсності правочину Відділення підтримує у повному обсязі (а.с.108-128).

Представниці Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області та Південного офісу Держаудитслужби, в клопотаннях від 27.01.2025 та від 28.01.2025 просили справу розглядати без їх участі (а.с.129-143).

28.01.2025 представниця Південного офісу Держаудитслужби сформувала в системі «Електронний суд» додаткові пояснення, в яких зазначено, що вжиття заходів згідно зі встановленим, зазначеним рішенням Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, порушенням вимог законодавства про захист економічної конкуренції не належить до компетенції органу державного фінансового контролю. Зважаючи на те, що Південний офіс Держаудитслужби не проводив жодних заходів державного фінансового контролю, які передбачені Законом № 2939-ХІІ та Законом № 922, щодо закупівлі UA-2021-09-20-001206-b, Південний офіс Держаудитслужби позбавлений можливості надати пояснення щодо суті виявленого порушення (а.с.144-160).

Протокольною ухвалою від 28.01.2025 суд закрив підготовче провадження у справі та призначив розгляд справи по суті на 04.03.2025 о 11:15 год (а.с.162-163).

Позивачі та відповідачі отримали ухвалу повідомлення від 28.01.2025 про закриття підготовчого провадження у справі та призначення розгляду справи по суті на 04.03.2025 о 11:15 год, - 28.01.2025 об 21:15 год, що підтверджується довідками про доставку електронного листа (а.с.166-168).

Прокурор в судовому засіданні просив суд позов задовольнити повністю.

Представники позивачів та відповідачів в призначене судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та дату розгляду справи.

У разі відсутності у позивача наміру брати участь у судовому засіданні, приписами статей 202, 226 ГПК України передбачено подання позивачем заяви про розгляд справи за його відсутності. Тобто, право позивача як особи, яка подала позов та зацікавлена в його розгляді, не бути присутнім у судовому засіданні кореспондується з його обов`язком подати до суду відповідну заяву про розгляд справи за його відсутності (до такого правового висновку дійшла об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постановах від 05.06.2020 у справі № 910/16978/19, від 16.10.2020 у справі № 910/8816/19).

Оцінка можливості вирішення спору по суті за відсутності представника позивача має обов`язково надаватись судами у разі, якщо позивач не з`явився на виклик суду, але звернувся із заявою про розгляд цієї справи за його відсутності (аналогічний правовий висновок міститься у п. 8.2.4 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.09.2019 у справі № 916/3616/15).

Суд вважає, що ним, в межах наданих йому повноважень, створені належні рівні умови сторонам для представлення своєї правової позиції та надання доказів і вважає за можливе розгляд справи проводити за наявними в ній матеріалами.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення у відповідності до ст.240 ГПК України, а неявка представників позивачів та відповідачів не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними в ній матеріалами.

Заслухавши пояснення прокурора, дослідивши матеріали справи, господарський суд прийшов до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.09.2021 на веб-сайті електронної системи публічних закупівель «Prozorro» Комунальною організацією «Житлово-комунальна служба Ренійської міської ради» оприлюднено оголошення UA-2021-09-20-001260-b про проведення відкритих торгів на закупівлю (а.с.28).

За результатами проведеної процедури закупівлі переможцем визнано ПП «ВІК СОЛЮШЕН», з яким в подальшому укладено договір від 22.10.2021 №231 про закупівлю товарів за державні кошти на загальну суму 1691200 гривень (далі Договір, а.с.40-42).

Замовник 05.01.2022 оприлюднив звіт про виконання правочину, який профінансовано за кошти місцевого бюджету (на суму 1691200 гривень).

Участь в указаній вище процедурі приймали два учасники переможець тендеру (ПП «ВІК СОЛЮШЕН», яке зареєстровано і здійснює свою діяльність на території Волинської області) та ПП «ОЛ ТРАНС ГЛОБАЛ».

Рішенням Адміністративної колегії Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 26.09.2023 №65/51-р/к у справі №45-02/2023 встановлено факт вчинення ПП «ВІК СОЛЮШЕН» та ПП «ОЛ ТРАНС ГЛОБАЛ» при проведенні закупівлі UA-2021-09-20-001260-b порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого п. 4 ч. 2 ст. 6, п. 1 ст. 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції» (а.с.48-59). Також за вказане порушення на зазначені підприємства накладено штрафи.

Рішення Адміністративної колегії Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 26.09.2023 №65/51-р/к у справі №45-02/2023 оскаржувалося ПП «ВІК СОЛЮШЕН» та ПП «ОЛ ТРАНС ГЛОБАЛ» у судовому порядку рішенням Господарського суду Одеської області від 16.04.2024 у справі №916/5287/23, яке було залишено без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 09.10.2024, у задоволенні позовних вимог обох суб`єктів господарювання (щодо скасування рішення від 26.09.2023 №65/51-р/к у справі за №45-02/2023) відмовлено.

Зважаючи на вимоги чинного законодавства (положення Законів України «Про захист економічної конкуренції» та «Про Антимонопольний комітет України»), до виключних повноважень органів Антимонопольного комітету України належить встановлення фактів порушення законодавства про захист економічної конкуренції, що підтверджується відповідними рішеннями.

Отже, ПП «ВІК СОЛЮШЕН» та ПП «ОЛ ТРАНС ГЛОБАЛ» під час участі у тендері (торгах), проведеному Відповідачем-1, діяли не самостійно, а узгоджували свої дії та не змагалися між собою, що є обов`язковою умовою участі у конкурентних процедурах закупівель, у відповідності до норм Закону України «Про публічні закупівлі». Унаслідок узгодженості поведінки вказаних суб`єктів, право на укладення договору за результатами відкритих торгів одним з учасників (Відповідачем 2) одержано не на конкурентних засадах, чим власне й спотворено результати торгів.

Згідно з ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним.

Абзацами 1 - 3 ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України (далі - ГК України) встановлено, що кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб`єктів захищаються шляхом визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом.

За ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Зміст правочину не може суперечити, зокрема, інтересам держави і суспільства (ч. 1 ст. 203 ЦК України).

Згідно ч. 3 ст. 228 ЦК України, у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільству, то при наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави. Норма аналогічного змісту міститься у ч. 1 ст. 208 ГК України.

Згідно правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 20.03.2019 №922/1391/18, ознаками недійсного господарського договору, що суперечить інтересам держави і суспільства, є спрямованість цього правочину на порушення правового господарського порядку та наявність умислу (наміру) його сторін, які усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору. Метою такого правочину є його кінцевий результат, якого бажають досягти сторони. Мета завідомо суперечить інтересам держави та суспільства.

Отже, для правильного вирішення спору необхідно встановити, у чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення господарського договору, якою зі сторін і якою мірою виконано зобов`язання, а також з`ясувати наявність наміру (умислу), яка означає, що сторони (сторона), виходячи з обставин справи, усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору і суперечність його мети інтересам держави і суспільства та прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків. Необхідною умовою для визнання господарського договору недійсним як такого, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, є наявність наміру хоча б в однієї зі сторін щодо настання відповідних наслідків.

Питання про те, чи мало місце протиправне діяння та чи вчинене воно відповідною особою, як і спрямованість умислу особи, може доводитися іншими наявними в матеріалах справи доказами в їх сукупності з урахуванням вимог, визначених процесуальним законом. При цьому вирок суду, постановлений у кримінальній справі, не є єдиним та обов`язковим доказом вини.

Аналогічні правові висновки щодо застосування вказаних норм матеріального права викладено і в постановах Верховного Суду від 13.02.2018 у справі №910/1421/16, від 15.02.2018 у справі №911/1023/17, від 17.04.018 у справі №910/1424/16, від 31.05.2018 у справі №911/639/17, від 09.07.2019 у справі №911/1113/18, від 10.06.2021 у справі №910/114/19, від 15.12.2021 у справі №910/6271/17 від 13.01.2022 у справі №908/3736/15.

Закон України Про захист економічної конкуренції визначає правові засади підтримки та захисту економічної конкуренції і спрямований на забезпечення ефективного функціонування економіки України на основі розвитку конкурентних відносин.

Статтями 1, 4 цього Закону визначено, що конкуренція - це змагання між суб`єктами господарювання з метою здобуття завдяки власним досягненням переваг над іншими суб`єктами господарювання, внаслідок чого споживачі, суб`єкти господарювання мають можливість вибирати між кількома продавцями, покупцями, а окремий суб`єкт господарювання не може визначати умови обороту товарів на ринку. Суб`єкти господарювання, органи влади, органи місцевого самоврядування, а також органи адміністративно- господарського управління та контролю зобов`язані сприяти розвитку конкуренції та не вчиняти будь-яких неправомірних дій, які можуть мати негативний вплив на конкуренцію.

Одним із найпоширеніших видів порушень, що спотворює конкуренцію, є антиконкурентні узгоджені дії, внаслідок яких усувається конкуренцію та змагальність між учасниками, що призводить до спотворення конкурентного середовища в цілому.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 6 указаного Закону, антиконкурентцими узгодженими діями, зокрема, визнаються узгоджені дії, які стосуються спотворення результатів торгів, аукціонів, конкурсів, тендерів.

Відповідні дії становлять порушення законодавства про захист економічної конкуренції (п. 1 ст. 50 цього Закону).

Закон України Про публічні закупівлі, як указано в його преамбулі, визначає правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальних громад. Його метою є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, розвиток добросовісної конкуренції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 указаного Закону закупівлі здійснюються за принципом добросовісної конкуренції серед учасників.

Учасники процедур закупівлі, а також їхні представники повинні добросовісно користуватися своїми правами, визначеними цим Законом (ч. 5 ст. 5 Закону).

Крім того, конкурентна процедура закупівлі (тендер) - здійснення конкурентного відбору учасників за процедурами закупівлі відкритих торгів (п. 13 ч. 1 ст. 1 зазначеного Закону).

Оголошуючи проведення відкритих торгів, замовник мав на меті не просто задовольнити потребу в придбанні товару, а здійснити його придбання на засадах конкурентності учасників відповідного тендеру.

Розглядаючи справу №910/114/19 про визнання недійсним договору про закупівлю як такого, що зокрема суперечить інтересам держави та суспільства, Верховний Суд у п. п. 32, 33 постанови від 10.06.2021 указав, що визначене положеннями Закону України Про публічні закупівлі спеціальне законодавче регламентування процедури закупівлі товарів, робіт і послуг для потреб держави має на меті створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, розвиток добросовісної конкуренції і запобігання проявам корупції, що одночасно слугує захисту інтересів держави. Тому прямий інтерес держави полягає у неухильному дотриманні учасниками процедури закупівлі та замовником встановлених Законом вимог.

Обставини вчинення Відповідачем 2 порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, що стосуються спотворення результатів закупівлі UA-2021-09-20-001260-b, підтверджується рішенням Адміністративної колегії Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 26.09.2023 №65/51-р/к у справі №45-02/2023.

Орган Антимонопольного комітету України своїм рішенням підтвердив порушення вимог законодавства, яке полягало у спотворенні його учасниками, у тому числі Відповідачем 2, результатів торгів. Протиправність таких дій полягала в їх спрямованні на здобуття перемоги у процедурі закупівлі будь-якою ціною, у тому числі шляхом домовленостей з іншим учасником.

Невід`ємною умовою ефективного функціонування економічної системи в Україні є розвиток якісного конкурентного середовища - результату й сукупності умов взаємодії усіх суб`єктів ринку за відповідного рівня економічного змагання й можливості впливу окремих економічних агентів на загальноринкову ситуацію.

Вільне змагання суб`єктів господарювання забезпечує встановлення цін на рівні, що приводить до оптимального розподілу суспільних ресурсів, сприяє підвищенню рівня організації господарської діяльності та здійсненню науково- технічного прогресу.

Ефективна економіка своєю чергою забезпечує високу та динамічну продуктивність капіталу як інвестиційну складову та результативність праці, як соціальну складову, що є запорукою зростання загального добробуту.

Порушення ПП «Вік Солюшен» законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, що стосуються спотворення результатів проведеного Комунальною організацією «Житлово-комунальна служба Ренійської міської ради» тендеру, не сумісне із основними засадами цивільного законодавства, оскільки воно є проявом недобросовісної поведінки учасника цивільних відносин, призводить до порушення ним меж здійснення його цивільних прав, порушує принцип добросовісної конкуренції серед учасників, який установлено Законом України «Про публічні закупівлі», нівелює мету проведення конкурентної процедури закупівлі та загалом негативно впливає на економічні процеси у державі та суспільстві.

Через вчинення ПП «Вік Солюшен» та ПП «ОЛ ТРАНС ГЛОБАЛ» антиконкурентних узгоджених дій змагання між зазначеними суб`єктами господарювання під час підготовки та участі у торгах не відбувалося, тобто суб`єкти господарювання не намагалися здобути завдяки власним досягненням переваги над іншими учасниками торгів. Унаслідок цього, Відповідач 1 був змушений обрати найкращу запропоновану цінову пропозицію, яка склалася не завдяки економічній конкуренції, а в результаті узгодженої неконкурентної поведінки.

Таким чином, дії ПП «Вік Солюшен», спрямовані на порушення встановленого юридичного господарського порядку з метою одержання права на укладення договору із Комунальною організацією «Житлово-комунальна служба Ренійської міської ради» не на конкурентних засадах, що не узгоджується із законною господарською діяльністю у сфері публічних закупівель, а отже, суперечить інтересам держави та суспільства, оскільки порушує правові та економічні засади функціонування вказаної сфери суспільних відносин, не сприяє, а навпаки, обмежує розвиток конкуренції у державі.

Ураховуючи зазначене, в діях ПП «Вік Солюшен» вбачається наявність умислу на вчинення правочину, який завідомо суперечить інтересам держави та суспільства.

Метою вказаних дій є усунення конкуренції під час проведення Комунальною організацією «Житлово-комунальна служба Ренійської міської ради» зазначеного тендеру та недобросовісне отримання права на укладення договору, фінансування якого здійснювалося за бюджетні кошти.

Завідомо суперечлива мета дій ПП «Вік Солюшен» полягала в тому, щоб уникнути встановлених Законом України «Про публічні закупівлі» обмежень, протиправно усунути конкуренцію під час проведення публічної закупівлі, нівелювати ефективність її результатів, у незаконний спосіб одержати право на укладення спірного договору не на конкурентних засадах.

Згідно правових висновках, сформованих Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 02.08.2023 по справі №924/1288/21 (п.п. 137 та 138 цієї постанови), якщо публічна закупівля завершується оформленням відповідного господарського договору, то оскаржити можна такий договір, а вимога про визнання недійсною закупівлі не є ефективним способом захисту.

Згідно з ч. 1 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» в редакції, чинній на момент укладення спірної угоди, договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Тендер відбувся за реальної (фактичної) участі в ньому двох учасників, які вчинили порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді антиконкурентних узгоджених між собою дій, що стосуються спотворення результатів цього тендеру.

Отже, у даному випадку придбання Комунальною організацією «Житлово-комунальна служба Ренійської міської ради» товару фактично відбулося за відсутності конкуренції та при формальному створенні учасниками цього тендеру її видимості.

Поведінка ПП «Вік Солюшен» під час участі в тендері несумісна з добросовісністю та принципами здійснення публічних закупівель.

Неправомірна поведінка, що мала місце на стадії проведення процедури закупівлі та прийняття спірного рішення тендерного комітету, не може мати правомірного наслідку укладення договору про закупівлю.

Тому, договір від 22.10.2021 №231 про закупівлю товарів за державні кошти на загальну суму 1691200 грн, укладений за підсумками тендеру, результати якого спотворено антиконкурентними узгодженими діями всіх його учасників, підлягає визнанню недійсним як такий, що завідомо суперечить інтересам держави та суспільства з умислу ПП «Вік Солюшен», на підставі ст.ст. 203, 215, 228 ЦК України.

Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 03.12.2021 у справі №906/1061/20 зазначила, що до правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Окрім цього, законом можуть бути встановлені особливі умови застосування наслідків, визначених в ст. 216 ЦК України, або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності правочину, визнаного таким судом, є обов`язковими та не можуть бути проігноровані його сторонами.

Згідно з ч. 3 ст. 228 ЦК України, якщо визнаний судом недійсний правочин вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.

ПП «Вік Солюшен» за спірним договором одержано грошові кошти в сумі 1691200 гривень, що не оспорюється сторонами.

Отже, ПП «Вік Солюшен», маючи намір щодо отримання незаконного права на укладення договору від 22.10.2021 №231, з метою одержання прибутку, порушуючи інтереси держави та суспільства, а також інших учасників ринкових відносин, усвідомлюючи протиправність таких дій, їх суперечність інтересам держави і суспільства, прагнучи та свідомо допускаючи настання протиправних наслідків, узяв участь в проведенні конкурентної процедури закупівлі, знівелювавши змагальність у ній, внаслідок чого привласнив бюджетні кошти в сумі 1691200 гривень.

Вищенаведене свідчить про наявність у нього умислу на укладення спірного договору, який суперечить інтересам держави і суспільства, з метою отримання прибутку.

Верховним Судом у постанові від 07.07.2021 у справі № 905/1562/20 зроблено висновок, що на стадії, коли укладений в результаті закупівлі договір є виконаним, вимога про визнання такого договору недійсним, без вирішення судом питання про застосування правових наслідків такої недійсності, не є ефективним способом захисту.

Таким чином, вищенаведене свідчить про наявність у ПП «Вік Солюшен» умислу на укладення спірного договору, який суперечить інтересам держави і суспільства, з метою отримання прибутку. Ураховуючи наявність умислу лише у ПП «Вік Солюшен», як сторони даного оспорюваного договору, одержані ним 1691200 грн за цим правочином повинні бути повернуті іншій стороні договору (Комунальна організація «Житлово-комунальна служба Ренійської міської ради»), а отримані нею за рішенням суду кошти стягуватися в дохід держави.

Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У свою чергу, ст. 258 ЦК України не встановлює спеціальної позовної давності до вимог про визнання правочинів недійсними та застосування наслідків недійсності.

При цьому, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми, початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості захистити своє право в примусовому порядку через суд.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування зазначеної норми права викладено в постановах Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №136/277/18, від 10.07.2019 у справі №321/1702/16-ц.

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в ч. 1 ст. 261 ЦК України, в поєднанні із загальним правилом, встановленим ст.ст. 13, 74 ГПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається, як на підставу своїх заперечень, указує, що відповідач має довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Під можливістю довідатися про порушення права або про особу, яка його порушила, у цьому випадку слід розуміти передбачувану неминучість інформування особи про такі обставини або існування в особи певних зобов`язань, як міри належної поведінки, у результаті яких вона мала б змогу дізнатися про відповідні протиправні дії та того, хто їх учинив.

Такий правовий висновок щодо застосування ч. 1 ст. 261 ЦК України в подібних правовідносинах викладено Верховним Судом у постановах від 24.07.2019 у справі №521/14384/16-ц, від 02.07.2019 у справі №925/271/18.

Про факт вчинення ПП «Вік Солюшен» антиконкурентних узгоджених дій у вигляді спотворення результатів тендеру, проведеного Комунальною організацією «Житлово-комунальна служба Ренійської міської ради», стало відомо із рішення Адміністративної колегії Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 26.09.2023 №65/51-р/к у справі №45-02/2023.

Як наслідок, про порушення договором від 22.10.2021 №231 інтересів держави та суспільства з умислу ПП «Вік Солюшен» та про особу, яка їх порушила, позивачі та прокурор могли довідатися лише 26.09.2023.

Таким чином, строк позовної давності для звернення до суду з указаними позовними вимогами почав свій перебіг із цієї дати, а тому не пропущений.

Обґрунтування наявності порушення інтересів держави та підстав для їх представництва прокурором.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України, в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

На підставі ч.ч. 1, 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист таких інтересів, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво інтересів держави в суді за одночасної наявності двох елементів: порушення або загрози порушення інтересів держави та нездійснення чи неналежного здійснення захисту таких інтересів відповідним суб`єктом владних повноважень, а також у разі його відсутності.

Згідно з ч. 3 ст. 4 ГПК України, до господарського суду у справах, віднесених до його компетенції, мають право звертатися особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Пред`явлення позову прокурором у такому випадку зумовлено очевидним порушенням інтересів держави в бюджетній сфері, оскільки вчинення ПП «Вік Солюшен» порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які спотворили результати тендеру, призвело до придбання товару за рахунок бюджетних коштів за відсутності конкуренції та при формальному створенні учасниками тендеру її видимості. Наслідком цього стало нівелювання мети публічної закупівлі отримання товару з максимальною економією та ефективністю, із залученням мінімального обсягу бюджетних коштів.

Згідно з абз. абз. 13 ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу.

Волинською обласною прокуратурою на виконання вимог, установлених у ст. 23 указаного Закону, листом від 16.10.2024 №15-1589вих-24 повідомлено Ренійську міську раду Ізмаїльського району Одеської області про існування порушення інтересів держави через укладення оспорюваного договору за наслідками тендеру, результати якого спотворено антиконкурентними узгодженими діями всіх його учасників, і про наявність підстав для його визнання недійсним як такого, що суперечить інтересам держави з умислу ПП «Вік Солюшен». Цим же листом також витребувано відомості з приводу запланованих заходів із захисту порушених інтересів держави.

Згідно отриманої відповіді (лист від 31.10.2024 №38/4211-5331е/п), Ренійська міська рада Ізмаїльського району Одеської області не заперечувала з приводу представництва обласною прокуратурою його інтересів у суді. Водночас, даних щодо намірів самостійно вживати належні заходи цивільно-правового характеру, а також обґрунтованих причин їх невжиття, Позивач 1 у своєму листі, адресованому обласній прокуратурі, не навів.

Таким чином, незалежно від причин незвернення до суду Ренійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області факт цього незвернення свідчить про те, що вказаний орган місцевого самоврядування не виконує своїх повноважень із захисту інтересів держави..

Крім того, обласна прокуратура, згідно зі ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», листом від 07.11.2024 №15-1696вих-24 повідомила Південний офіс Держаудитслужби про існування порушення інтересів держави від укладення оспорюваного договору за наслідками тендеру, результати якого спотворено антиконкурентними узгодженими діями всіх його учасників, і про наявність підстав для його визнання недійсним як такого, що суперечить інтересам держави з умислу Приватного підприємства «Вік Солюшен». Цим же листом витребувано відомості щодо вжитих і запланованих заходів із захисту порушених інтересів держави.

Листом від 22.11.2024 №151531-17/5266-2024 Південний офіс Держаудитслужби повідомив про відсутність у нього, як органу державного фінансового контролю, повноважень для звернення із таким позовом до суду.

Відтак, як убачається з цього листа, Південний офіс Держаудитслужби також не вжито жодних заходів із захисту порушених інтересів держави за наведеними вище фактами (контролер не звертався до суду з необхідним позовом, не проінформував прокурора про заплановані заходи задля усунення порушень указаних інтересів держави, конкретні строки їх вжиття).

Отже, органом, уповноваженим державою на захист її інтересів у спірних правовідносинах (Південний офіс Держаудитслужби), допущено нездійснення необхідного захисту не пред`явлено до суду позов про визнання недійсним договору від 22.10.2021 №231, як такого, що суперечить інтересам держави з умислу Приватного підприємства «Вік Солюшен», застосування наслідків недійсності відповідного правочину.

За таких обставин, вбачаються підстави для представництва прокурором інтересів держави та звернення до суду із вказаним позовом.

Оскільки спір до розгляду суду доведено з вини відповідачів, то витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 130 ГПК України слід віднести на останніх порівну.

Відповідно до частин 3, 4 ст. 13 ГПК кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18). Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (п.43 постанови Верховного Суду від 23.10.2019 у справі №917/1307/18). Аналогічна позиція викладена у п.81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц.

Відповідно до ч. 1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно зі ст.78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Проте, якщо подання сторони є вирішальним для результату проваджень, воно вимагає конкретної та прямої відповіді ("Руїс Торіха проти Іспанії").

Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами ("Ван де Гурк проти Нідерландів)".

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті ("Гірвісаарі проти Фінляндії").

Згідно ж із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, вказані рішення Європейського суду з прав людини суд застосовує у даній справі як джерело права.

За таких обставин, інші доводи та заперечення сторін судом розглянуті та відхилені як такі, що на результат вирішення спору впливу не мають.

Керуючись ст. ст. 129, 232, 236-242 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Визнати недійсним договір від 22.10.2021 №231 про закупівлю товарів за державні кошти на суму 1691200,00 грн, укладений між Комунальною організацією «Житлово-комунальна служба Ренійської міської ради» та Приватним підприємством «ВІК СОЛЮШЕН» (конкурентна процедура закупівлі №UA-2021-09-20-001260-b).

3. Стягнути з Приватного підприємства «ВІК СОЛЮШЕН» (вулиця Рівненська,76А, місто Луцьк, 43020, ) на користь Комунальної організації «Житлово-комунальна служба Ренійської міської ради» (вулиця Вознесенська, 157, місто Рені, Одеська область, 68803, код ЄДРПОУ 37564,00 грн (один мільйон шістсот дев`яносто одна тисяча двісті гривень), а з Комунальної організації «Житлово-комунальна служба Ренійської міської ради» (вулиця Вознесенська, 157, місто Рені, Одеська область, 68803, ) одержані за рішенням суду кошти в сумі 1691200,00 грн стягнути в дохід держави.

4. Стягнути з Приватного підприємства «ВІК СОЛЮШЕН» (вулиця Рівненська,76А, місто Луцьк, 43020, ) на користь Волинської обласної прокуратури (вул. Винниченка, 15, м. Луцьк, 43025, код ЄРДПОУ 02909915) 11358,40 грн (одинадцять тисяч триста п`ятдесят вісім гривень 40 коп) витрат по сплаті судового збору.

5. Стягнути з Комунальної організації «Житлово-комунальна служба Ренійської міської ради» (вулиця Вознесенська, 157, місто Рені, Одеська область, 68803, ) на користь Волинської обласної прокуратури (вул. Винниченка, 15, м. Луцьк, 43025, код ЄРДПОУ 02909915) 11358,40 грн (одинадцять тисяч триста п`ятдесят вісім гривень 40 коп) витрат по сплаті судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду відповідно до ст. 255-256, п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Повне рішення складено 04.03.2025.

Суддя І. О. Гарбар