СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2025 року м. Харків Справа № 922/2786/24

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:головуюча суддя Терещенко О.І., суддя Тихий П.В. , суддя Плахов О.В.

при секретарі Пархоменко О.В.

за участю

позивача - Татаренко С.О.; Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань;

відповідача- Мащенко Н.В., довіреність від 02.01.2025 року №9/63.04-16;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ФАРМСНАБ" (вх. №3144Х/1-18)

на рішення господарського суду Харківської області від 04.12.2024 року у справі № 922/2786/24 , ухвалене в приміщенні господарського суду Харківської області (суддя Новікова Н.А.), повний текст якого складено 12.12.2024 року

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ФАРМСНАБ", м. Харків,

до Харківської торгово-промислової палати , м. Харків

про визнання недійсним рішення про відмову у видачі сертифікату про форс-мажорні обставини та зобов`язання видати сертифікат про форс-мажорні обставини

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Харківської області від 04.12.2024 року у справі в позові відмовлено повністю; витрати зі сплати судового збору залишено за позивачем.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ФАРМСНАБ", з рішенням господарського суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду через систему "Електронний суд" з апеляційною скаргою в електронній формі, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 04.12.2024 року у справі та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує на таке.

У випадку згоди з правовою позицією відповідача та суду, які не визнають лист-відповідь Харківської торгово-промислової палати від 05.06.2024 року №279/63.01-6 відмовою у наданні ТОВ "ФАРМСНАБ" сертифікату, дії відповідача можуть свідчити про зловживання ним своїми правами з метою завдання шкоди позивачу; такі дії заборонені частиною третьою ст. 13 ЦК України.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові у справі № 805/2078/15-а (провадження №11-884апп18) від 31.10.2018 року, торгова-промислова палата України не здійснює публічно-владні управлінські функції, а засвідчення форс-мажорних обставин є статутним завданням цієї організації, затвердженим законом, а не делегованим повноваженням; видача торгово-промисловою палатою України сертифікатів про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) є послугою, яка в розумінні статті 178 ГК України є публічним зобов`язанням.

Публічна автоматична обіцянка торгово-промислової палати визнавати військову агресію Російської Федерації проти України та введення воєнного стану у країні форс мажорними обставини без належного обґрунтування та визначення меж застосування цієї обіцянки створило ситуацію за якою єдиним доказом причинно-наслідкового зв`язку між обставинами непереборної сили (форс-мажорними обставинами), що сталися в результаті військової агресії та їх безпосереднім впливом на виконання суб`єктами господарської діяльності своїх зобов`язань/обов`язків стали, відповідно до цієї обіцянки, фактичні обставини, якими суб`єкти господарювання повинні довести, що станом на дату їх звернення до торгово-промислової палати у країні діяв воєнний стан внаслідок військової агресії Російської Федерації проти України.

У даному випадку порушено один із ключових елементів верховенства права - принцип юридичної визначеності, а тому поведінка суб`єктів господарювання повинна кваліфікуватися як випадкове діяння, безпосередньо пов`язане з оманою торгово-промисловою палатою, яке мало зовнішні ознаки правопорушення, проте позбавлене, на відміну від умисного або необережного, елементу вини і тому не тягне за собою юридичної відповідальності.

Порушення строків поставки товару знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку з військовою агресією Російської Федерації, що дає підстави для звільнення позивача від сплати штрафних санкцій за порушення вимог валютного законодавства.

Саме пандемія також є форс-мажорними обставинами, які вплинули на виконання зазначеного контракту, оскільки вона спричинила призупинення виробництва заказу ТОВ "ФАРМСНАБ", що в подальшому вплинуло на строки поставки продукції, обумовлені контрактом; їх достовірність загальновідома, а тому не потребує доказування.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.12.2024 року, суддею - доповідачем визначено суддю Терещенко О.І. та сформовано колегію суддів у складі: головуюча суддя Терещенко О.І., суддя Тихий П.В., суддя Плахов О.В.

Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією проти України. Указами Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" №133/2022 від 14.03.2022 року, №573/2022 від 15.08.2022 року, №757/2022 від 07.11.2022 року, №58/2023 від 06.02.2023 року, №254/2023 від 01.05.2023 року, №451/2023 від 26.07.2023 року, №734/2023 від 06.11.2023 року, №49/2024 від 05.02.2024 року, №271/2024 від 06.05.2024 року, №469/2024 від 23.07.2024 року, №740/2024 від 28.10.2024 року, №26/2025 від 14.01.2025 року відповідно продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 08 лютого 2025 року строком на 90 діб.

Наказом Східного апеляційного господарського суду від 25.03.2022 року № 03 "Про встановлення особливого режиму роботи суду в умовах воєнного стану" встановлено особливий режим роботи суду в умовах воєнного стану з 01.04.2022 року та запроваджено відповідні організаційні заходи, зокрема: рекомендовано учасникам судових справ утриматись від відвідування суду, свої процесуальні права та обов`язки, передбачені ГПК України, реалізовувати з використанням офіційної електронної пошти суду: .

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 01.01.2025 року, зокрема, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ФАРМСНАБ" на рішення господарського суду Харківської області від 04.12.2024 року у справі № 922/2786/24; учасникам справи встановлено строк - не пізніше 15 днів з моменту вручення даної ухвали, протягом якого вони мають право подати відзив на апеляційну скаргу, який повинен відповідати вимогам ч.2 статті 263 Господарського процесуального кодексу України, з доказами надсилання його апелянту; призначено справу до розгляду на 19.02.2025 року о 10:30 год. у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресом: 61058, місто Харків, пр. Незалежності, 13, 1-й поверх, зал судового засідання №132; витребувано з господарського суду Харківської області матеріали справи №922/2786/24; вчинено інші процесуальні дії.

03.01.2025 року на адресу суду з господарського суду Харківської області надійшли матеріали справи № 922/2786/24 (вх.№ 68).

16.01.2025 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№761), який долучено до матеріалів справи, в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін, в обґрунтування якого вказує на те, що лист-відповідь Харківської торгово-промислової палати від 05.06.2024 року №279/63.01-6 не є відмовою у засвідченні форс-мажорних обставин та видачі Сертифікату; будь-яких правочинів позивачем з відповідачем не укладалось, при цьому лист Харківської торгово-промислової палати не може бути правочином (публічним договором) в розумінні законодавства України, оскільки він не створює будь-яких зобов`язань ані для позивача, ані для відповідача; засвідчення форс-мажорних обставин в розумінні ЦК України також не є зобов`язанням; лист-відповідь Харківської торгово-промислової палати від 05.06.2024 року №279/63.01-6 не є рішенням, тому вимога позивача про визнання недійсним рішення Харківської промислово-торговельної палати від 05.06.2024 року №279/63.01-6 є помилковою та безпідставною.

20.01.2025 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу (вх.№895), яку долучено до матеріалів справи, в якій останній просить рішення господарського суду Харківської області від 04.12.2024 року у справі № 922/2786/24 скасувати; прийняти нове рішення, яким задовольнити позовну заяву про визнання недійсним рішення Харківської торгово-промислової палати від 05.06.2024 року № 279/63.01-6 про відмову у наданні сертифікату про форс-мажорні обставини та зобов`язати Харківську торгово-промислову палату видати позивачу сертифікат про форс-мажорні обставини датою, визначеною у відповідності до вимог ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", в обґрунтування якої вказує на те, що між сторонами має місце спір без порозуміння, що обумовлено намаганнями відповідача захистити своє керівництво від відповідальності за скоєння правопорушення, внаслідок якого платникам податків спричинено тяжкі матеріальні збитки.

23.01.2025 року на адресу суду від відповідача надійшли заперечення (на відповідь на відзив на апеляційну скаргу) (вх.№1139), які долучено до матеріалів справи, в яких останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення та посилається на те, що своєю відповіддю від 05.06.2024 року №279/63.01-6 щодо надання позивачу додаткового часу для надання додаткових пояснень, документів, доказів тощо, Харківська торгово-промислова палата діяла в межах та на підставі чинного законодавства України і будь-яким чином не порушувала права позивача, не скоювала відносно нього правопорушення та не спричинила останньому та іншим "платникам податків тяжких матеріальних збитків"; вимоги позивача є необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню; господарським судом першої інстанції були в повному обсязі з`ясовані та досліджені всі обставини, що мають значення для справи, рішення господарського суду Харківської області від 04.12.2024 року у справі № 922/2786/24 про відмову в задоволенні позовних вимог позивача є законним та обґрунтованим і прийнятим з дотриманням норм матеріального і процесуального права України.

05.02.2025 року на адресу суду від позивача надійшло клопотання про прийняття та розгляд додаткових пояснень на заперечення (на відповідь на відзив на апеляційну скаргу) відповідача в порядку статей 42, 169, 170 ГПК України (вх.№1704), яке долучено до матеріалів справи, в якому останній просить задовольнити апеляційну скаргу та посилається на те, що яскравим прикладом негативного для підприємців сприяння торгово-промисловою палатою України є невиконання нею та її регіональними відділеннями публічної обіцянки Президента торгово-промислової палати України (лист від 28.02.2022 року № 2024/02.0-7.1), відповідно до якої Президент торгово-промислової палати України засвідчив, а далі по тексту: "форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні"; враховуючи це, торгово-промислова палата України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили)"; іншим негативним прикладом сприяння торгово-промислової палати України підприємцям, в даному випадку її регіонального відділенням, в особі Харківської торгово-промислової палати, є повне ігнорування вимог чинного законодавства щодо короновірусу; наприкінці квітня 2024 року, позивач звернувся до Харківської торгово-промислової палати із заявою про засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), які унеможливили виконання обов`язків (зобов`язань) для суб`єктів господарювання / фізичних осіб за законодавчими та іншими нормативними актами України; в заяві позивач зазначав, зокрема, що у зв`язку із посиленням карантинних заходів/обмежень через поширення коронавірусної хвороби СOVID-19, постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID- 19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", починаючи з 12.03.2020 року на всій території України встановлено карантин, який постановою Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 року № 1236 продовжено до 30 червня 2023 року; відповідно до приписів абзацу 11 підпункту 52-1 пункту 52, підпункту 69.9 пункту 69 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" ПК України(в редакції, які діяли до 01.07.2023 року) протягом дії коронавірусу платникам податків не нараховується пеня, а нарахована, але не сплачена за цей період пеня підлягає списанню; за таких умов, позивач звільнявся від сплати пені за порушення строків повернення валютної виручки із-за кордону; Харківська торгово-промислова палата, яка так дорожить начебто заробленими торгово-промисловою палатою України роками репутацією та авторитетом, повинна була задовольнити заяву позивача та видати йому Сертифікат, однак цього не зробила.

14.02.2025 року на адресу суду від позивача надійшло клопотання про прийняття та розгляд додаткових пояснень в порядку статей 42, 169, 170 ГПК України (вх.№2020), яке долучено до матеріалів справи, в якому останній вказує на те, що позивач на час підписання Контракту та його виконання вважав, що він проявив достатню ступень обачливості, а тому мав право очікувати, що порушення строків повернення валютної виручки, в даному випадку поставки товару із-за кордону, в умовах коронавірусу не будуть вважатися порушенням вимог валютного законодавства; суд першої інстанції відмовляючи позивачу у задоволенні позову фактично створив передумову для притягнення його до відповідальності, чим порушив один із ключових елементів верховенства права принцип юридичної визначеності, який забезпечує стабільність, передбачуваність і прозорість правовідносин; він означає, що закон має бути чітким, зрозумілим і доступним для осіб, яким він адресований; основна мета цього принципу - забезпечити впевненість громадян у своїх правах та обов`язках, а також у передбачуваності дій державних органів.

У судовому засіданні 19.02.2025 року представник позивача підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі та просив її задовольнити; представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечувала.

Ухвалу суду апеляційної інстанції від 01.01.2025 року було надіслано ТОВ "ФАРМСНАБ", Харківській торгово-промисловій палаті до електронного кабінету в системі "Електронний суд".

05.10.2021 року офіційно розпочали функціонування три підсистеми (модулі) ЄСІТС: "Електронний кабінет", "Електронний суд", підсистема відеоконференцзв`язку, в зв`язку з чим, відповідно до частини 6 статті 6 ГПК України адвокати, нотаріуси, приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, державні органи, органи місцевого самоврядування та суб`єкти господарювання державного та комунального секторів економіки реєструють офіційні електронні адреси в ЄСІТС в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої офіційні електронні адреси в ЄСІТС в добровільному порядку.

Відповідно до пункту 17 глави 1 розділу ІІІ Положення про ЄСІТС особам, які зареєстрували "Електронний кабінет", суд надсилає документи у справах, в яких такі особи беруть участь, в електронній формі шляхом їх надсилання до "Електронного кабінету" таких осіб або в інший спосіб, передбачений процесуальним законодавством, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Абзацом 5 пункту 37 глави 2 розділу ІІІ Положення про ЄСІТС передбачено, що особам, які не мають зареєстрованих "Електронних кабінетів", документи у передбачених цим пунктом випадках можуть надсилатися засобами підсистем ЄСІТС на адресу електронної пошти, вказану такими особами під час подання документів до суду.

Колегія суддів враховує правові висновки, викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 29.06.2022 року у справі №906/184/21, від 02.11.2022 року у справі №910/14088/21, від 29.11.2022 року у справі №916/1716/20, від 22.12.2022 року у справі №922/40/22, де, зокрема, вказано на те, що чинним процесуальним законодавством передбачено два способи належного повідомлення сторони про дату, час та місце судового засідання - шляхом направлення рекомендованим листом з повідомленням про вручення та в електронній формі - через "Електронний кабінет", у тому числі шляхом направлення листа на офіційну електронну пошту засобами підсистем ЄСІТС у випадках, передбачених пунктом 37 глави 2 розділу ІІІ Положення про ЄСІТС.

Таким чином, надсилання судового рішення в електронному вигляді передбачає використання сервісу "Електронний суд", розміщеному за посиланням https://cabinet.court.gov.ua/login, за умови попередньої реєстрації офіційної електронної адреси (Електронного кабінету).

Також, інформацію про дату, час та місце розгляду справи було розміщено на офіційному веб сайті Східного апеляційного господарського суду веб-порталу "Судова влада України" у розділі "Повідомлення для учасників судового процесу" розділу "Громадянам".

За змістом ч. 1 ст. 11 Закону України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції" якщо остання відома адреса місця проживання (перебування), місцезнаходження чи місця роботи учасників справи знаходиться в районі проведення антитерористичної операції, суд викликає або повідомляє учасників справи, які не мають офіційної електронної адреси, про дату, час і місце першого судового засідання у справі через оголошення на офіційному веб сайті судової влади України (з посиланням на веб адресу відповідної ухвали суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень), яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за двадцять днів до дати відповідного судового засідання.

Окрім того, відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Ухвала суду апеляційної інстанції від 01.01.2025 року була у встановленому порядку внесена до Єдиного державного реєстру судових рішень та інформація у справі, що розглядається розміщена за веб-адресою https://court.gov.ua/fair/ та www.hra.arbitr.gov.ua/sud5039.

Статтею 12-2 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" передбачено, що в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.

Навіть в умовах воєнного стану конституційне право особи на судовий захист не може бути обмеженим.

Відповідно до ст. 26 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" правосуддя на території, на якій уведено воєнний стан, здійснюється лише судами. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється.

Запровадження воєнного стану у країні не може слугувати самостійною та достатньою підставою для відтермінування вирішення спору (не здійснення розгляду справи).

Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України", рішення Європейського суду з прав людини від 27.04.2000 у справі "Фрідлендер проти Франції"). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010, "Смірнова проти України" від 08.11.2005, "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006, "Літоселітіс проти Греції" від 05.02.2004 та інші).

Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції було створено учасникам справи необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства, надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених ст. 42 ГПК України та беручи до уваги відсутність клопотань від учасників справи щодо відкладення розгляду апеляційної скарги у зв`язку з заходами, встановленими особливим режимом роботи суду під час дії воєнного стану, колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши повноту встановлення господарським судом першої інстанції неоспорених обставин справи, колегія суддів встановила наступне.

10.05.2024 року від позивача з електронної пошти на електронну пошту Харківської торгово-промислової палати () надійшла заява від 10.05.2024 року без вихідного номеру про засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), які унеможливили виконання обов`язків (зобов`язань) для суб`єктів господарювання/фізичних осіб за законодавчими та іншими нормативними актами України.

24.05.2024 року на вказану електронну пошту Харківської торгово-промислової палати надійшов електронний лист від ТОВ "Фармснаб" наступного змісту: "Доброго дня, надсилаємо на вашу адресу сертифікат отриманий нами від Китайської торгово-промислової палати, яким вони засвідчили настання форс-мажорних обставин за договором від 11.10.2022 року. Раніше висланий 10.05.2024 нами на вашу адресу сертифікат вважати помилковим". До вказаного електронного листа був прикріплений сертифікат Китайської палати міжнародної торгівлі (Certificate China Council for the Promotion of International Trade China Chamber of International Commerce) без його перекладу на українську мову.

28.05.2024 року ТОВ "Фармснаб" сплатило послуги за розгляд документів на предмет засвідчення форс-мажорних обставин, тому вказана заява була зареєстрована Харківською торгово-промисловою палатою 28.05.2024 року за № 381.

Розглянувши заяву позивача та надані до неї документи, Харківська торгово-промислова палата дійшла до наступного висновку.

По-перше, відповідно до ч.6 ст.13 Закону України "Про валюту і валютні операції", підтвердженням виникнення та закінчення дії форс-мажорних обставин є відповідна довідка уповноваженої організації (органу) країни розташування сторони зовнішньоекономічного договору (контракту) або третьої країни відповідно до умов цього договору (контракту).

Згідно з п.8.4 розділу 8 "Форс-мажор" Контракту від 11.10.2022 року № FSB/BKYP-01, належним доказом існування згаданих обставин (п.8.1 Контракту: обставин неможливості повного або часткового виконання однієї із сторін обов`язків згідно Контракту), та терміну їх дії будуть являтись належно оформлені в письмовій формі довідки, які будуть видаватися Торгово-Промисловою Палатою країни тієї із сторін, де виникли такі обставини.

Таким чином, для підтвердження настання форс-мажорних обставин за Контрактом заявнику необхідно надати від уповноваженої організації (органу) країни розташування сторони зовнішньоекономічного договору (контракту), зокрема, від фірми Beijing Kun You Pharmatech. Co., Ltd (резидента Китайської Народної Республіки), сертифікат про підтвердження наявності форс-мажорних обставин, які пов`язані з поширенням коронавірусу на території Китаю.

По-друге, до заяви були надані два сертифікати Китайської ради сприяння міжнародній торгівлі Китайської палати міжнародної торгівлі (Certificate China Council for the Promotion of International Trade China Chamber of International Commerce). Зокрема, попередньо, 19.09.2023 року ТОВ "Фармснаб" звертався до Харківської торгово-промислової палати із аналогічною заявою від 19.09.2023 року та пакетом документів для отримання сертифікату про форс-мажорні обставини, які були направлені на електронну пошту Харківської торгово-промислової палати: . До Заяви від 19.09.2023 року був доданий сертифікат Китайської ради сприяння міжнародній торгівлі Китайської палати міжнародної торгівлі (Certificate China Council for the Promotion of International Trade China Chamber of International Commerce) без перекладу.

03.10.2023 року Харківською торгово-промисловою палатою на електронну пошту позивача: balmobil79@gmail. Com, був направлений рахунок на оплату послуг за розгляд документів за заявою від 19.09.2023 року на предмет засвідчення форс-мажорних обставин, який не був оплачений заявником.

ТОВ "Фармснаб" були оплачені та Харківською торгово-промисловою палатою надані юридичні послуги щодо аналізу наданого до заяви від 19.09.2023 року сертифікату Китайської ради сприяння міжнародній торгівлі Китайської палати міжнародної торгівлі (Certificate China Council for the Promotion of International Trade China Chamber of International Commerce).

За результатами аналізу сертифікату, заявнику було роз`яснено, що даний сертифікат взагалі не є документом, що засвідчує форс-мажорні обставини, а є документом, що підтверджує, що печатка належить Beijing Kun Pharmatech. CO, Ltd.

За таких обставин, здійснюючи аналіз двох сертифікатів, наданих заявником, було виявлено, що ці сертифікати видані за одним номером QR-коду, а саме: QR-код №231100В0/062359, та за однією датою: 08 вересня 2023 року, але відрізнялись за змістом, структурою та реквізитами. При перевірці справжності відомостей, викладених у даних сертифікатах за QR-кодом №231100В0/062359, у відкритому доступі на офіційній онлайн сторінці Центру справжності міжнародних комерційних сертифікатів Китайської ради сприяння міжнародній торгівлі Китайської палати міжнародної торгівлі відображується вся інформація, яка вказана у сертифікаті, наданому заявником до заяви від 19.09.2023 року. Проте у відомостях, що містяться на офіційній онлайн сторінці Центру справжності міжнародних комерційних сертифікатів Китайської ради сприяння міжнародній торгівлі Китайської палати міжнародної торгівлі, відсутня така інформація. Отже ТОВ "Фармснаб" неодноразово (19.09.2023, 10.05.2024, 24.05.2024 року) надавав різні сертифікати за одним номером QR-коду та однією датою, тобто у Харківської ТПП були підстави вважати інформацію, зазначену у двох сертифікатах, недостовірною і такою, що може піддаватись сумніву.

По-третє, переклад, зміст, структура та реквізити наданого заявником сертифікату, не відповідають перекладу, змісту, структурі та реквізитам сертифікату, виданому Китайською палатою міжнародної торгівлі (Certificate China Council for the Promotion of International Trade China Chamber of International Commerce) та зміст якого викладений безпосередньо на офіційній онлайн сторінці Центру справжності міжнародних комерційних сертифікатів Китайської ради сприяння міжнародній торгівлі Китайської палати міжнародної торгівлі.

По-четверте, сертифікат Китайської палати міжнародної торгівлі (Certificate China Council for the Promotion of International Trade China Chamber of International Commerce) від 08.09.2023 року за QR-код №231100В0/062359, є неналежним доказом, оскільки взагалі не є документом, що засвідчує форс-мажорні обставини в Китайській Народній Республіці, а тільки "засвідчує, що печатка на доданому Сертифікаті належить Beijing Kun You Pharmatech Co., Ltd.".

По-п`яте, заявник звернувся до Харківської торгово-промислової палати із заявою про засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), які унеможливили виконання обов`язків (зобов`язань) для суб`єктів господарювання/фізичних осіб за законодавчими та іншими нормативними актами України (додаток №4 до Регламенту). Так, в п. 4 Заяви Позивач посилається на Закон України "Про валюту і валютні операції" та Постанову Кабінету Міністрів України від 24.02.2022 №18. Тобто, заявник стверджує, що не виконує норми валютного законодавства, а саме: дотримання граничних строків розрахунків за експортною валютною операцією. Проте, в п. 7 Заяви "Найменування, обсяг та термін настання невиконаних обов`язків (зобов`язань) за законодавством/нормативним актом, у зв`язку з настанням форс-мажорної обставини/ (обставин непереборної сили)", ТОВ "Фармснаб" зазначає про невиконаних обов`язку, а саме: "неотримання Товару, зазначеному в контракті від 11.10.2022 № FSB/BKYP-01 та додатках до нього, у строк до 17.04.2023 року". Таким чином, заявник вказує інші зобов`язання, які не були ним виконані внаслідок дії форс-мажорних обставин, а саме: зобов`язання за зовнішньоекономічним контрактом, а не за нормативно-правовими актами.

По-шосте, у п. 8 заяви заявник зазначив, які саме форс-мажорні обставини унеможливили виконання ним зобов`язання за Контрактом від 11.10.2022 № FSB/BKYP-01. Серед цього переліку відсутні форс-мажорні обставини, пов`язані з поширенням коронавірусу на території Китаю.

Що стосується форс-мажорних обставин, зазначених ТОВ "Фармснаб" у заяві, то заявник не надав жодного належного доказу на підтвердження їх існування та наявності причинно-наслідкового зв`язку між обставиною/подією і неможливістю виконання заявником своїх конкретних зобов`язань. При цьому посилання заявника у заяві на таку форс-мажорну обставину, як введення з 24.02.2022 року на всій території України, будь-яким чином не могло вплинути на дотримання ТОВ "Фармснаб" граничних строків валютного нагляду за операціями з імпорту товару, оскільки: невиконання валютного законодавства заявником пов`язано саме з невиконанням зобов`язань за Контрактом від 11.10.2022 № FSB/BKYP-01, зокрема, непоставкою товару китайською фірмою "Beijing Kun Pharmatech. CO, Ltd" внаслідок "поширення коронавірусу в Китаї". Відтак першим підтверджувати існування форс-мажорних обставин повинен контрагент заявника, оскільки форс-мажор (коронавірус) стався на території Китаю, а потім заявник на підставі сертифікату китайського контрагента; Контракт від 11.10.2022 № FSB/BKYP-01 укладався заявником у період дії форс-мажорних обставин, тому на момент укладання Контракту заявник повинен був передбачати можливі наслідки дії воєнного стану. Тобто, засвідчення форс-мажорних обставин за заявою позивача на підставі дії воєнного стану є неможливим, оскільки відсутній один з елементів форс-мажорної обставини - непередбачуваність (п.6.9 Регламенту).

З огляду на розбіжності у наданих заявником сертифікатах, наявності сумнівів щодо достовірності наданих до заяви доказів, Харківською торгово-промисловою палатою було надано позивачу лист-відповідь від 05.06.2024 №279/63.01-6, згідно з якою Харківська торгово-промислова палата відклала розгляд заяви ТОВ "Фармснаб" від 10.05.2024 року на двадцять один робочий день для можливості належного оформлення заяви та надання додаткових пояснень, документів, доказів.

Вказані вище обставини стали підставою для звернення позивача з відповідним позовом до господарського суду Харківської області, в якому останній просив визнати недійсним рішення Харківської промислово-торговельної палати від 05.06.2024 року № 279/63.01-6 про відмову у наданні ТОВ "ФАРМСНАБ" сертифікату про форс-мажорні обставини та зобов`язати Харківську торгово-промислову палату видати ТОВ "ФАРМСНАБ" сертифікат про форс-мажорні обставини датою, визначеною у відповідності до вимог ст. 141 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні".

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що: ТОВ "ФАРМСНАБ" 10.05.2024 року звернулося із заявою до Харківської Торгово-промислової палати про надання Сертифікату про форс-мажорні обставини, які унеможливили виконання обов`язків (зобов`язань) для суб`єктів господарювання/ фізичних осіб за законодавчими та іншими нормативними актами України; Харківська торгово-промислова палата листом від 05.06.2024 року № 279/63.01-6 відмовила у задоволені цієї заяви; існувало роз`яснення Президента Торгово-промислової палати України Геннадія Чижикова (лист від 28.02.2024 року № 2024/02.0-7.1), надані ним в межах своїх повноважень, визначених ст. ст. 3, 14, 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" від 02.12.1997 року № 671/97-ВР, пунктами 2.2.15 та 6.23 Статуту торгово-промислової палати України. Відповідно до цих роз`яснень, військова агресія Російської Федерації проти України та введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року є форс мажорними обставинами; відповідно до правової позиції податкових та судових органів країни цей лист не є довідкою або сертифікатом, який засвідчує форс-мажорні обставини за зовнішньоекономічними контрактами; не заперечуючи та не опротестовуючи цю правову позицію правозахисних органів позивач вважає, що цей лист керівника недержавної неприбуткової самоврядної організації, створеною і діючої в рамках, визначених законодавчо-нормативними актами органів державної влади, ввів в оману суб`єктів підприємницької діяльності, тобто дезорієнтував їх, оскільки орієнтував їх поведінку таким чином, що вони порушуючи вимоги пункту 14-2 Постанови НБУ від 24.02.2022 року № 18 та статті 12 Закону України "Про валюту і валютні операції" були впевнені, що їх поведінка відповідає вимогам законодавства на момент порушення граничних строків розрахунків за експортними договорами; за таких умов цей лист на думку позивача є підставою для задоволення вимог щодо засвідчення у відповідності до частини 3 ст. 14 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" форс-мажорних обставин, які унеможливили виконання вимог пункту 14-2 Постанови НБУ від 24.02.2022 року № 18 та статті 12 Закону України "Про валюту і валютні операції"; з огляду на вказане позивач просить суд визнати недійсним рішення Харківської торгово-промислової палати від 05.06.2024 № 279/63.01-6 про відмову у наданні ТОВ "ФАРМСНАБ" Сертифікату про форс-мажорні обставини та зобов`язати Харківську торгово-промислову палату видати ТОВ "ФАРМСНАБ" Сертифікат про форс-мажорні обставини датою, визначеною у відповідності до вимог ст. 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", а також стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 4 844.80 гривень.

04.12.2024 року господарським судом Харківської області ухвалено оскаржуване рішення, з підстав викладених вище.

Переглянувши справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення господарського суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.

З прийняттям у 2006 році Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод справи про цивільні права та обов`язки осіб, а також справи про кримінальне обвинувачення мають бути розглянуті у суді впродовж розумного строку. Ця вимога спрямована на швидкий захист судом порушених прав особи, оскільки будь-яке зволікання може негативно відобразитися на правах, які підлягають захисту. А відсутність своєчасного судового захисту може призводити до ситуацій, коли наступні дії суду вже не матимуть значення для особи та її прав.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh.Russia" від 24.07.2003 року, "Svitlanav. Ukraine" від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Згідно ст. 141 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини.

Порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) встановлюється Регламентом засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), який було затверджено рішенням Президії ТПП України від 18 грудня 2014 року № 44(5), зі змінами.

Підставою для засвідчення форс-мажорних обставин є наявність однієї або більше форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), перелічених у ст. 141 закону, а також, визначених сторонами за договором, контрактом, угодою, типовим договором, законодавчими, відомчими та/чи іншими нормативними актами, які вплинули на зобов`язання таким чином, що унеможливили їх виконання.

Згідно з Регламентом, форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/ обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

Відповідно до п.6.3 Регламенту, заява за встановленою ТПП України формою про засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) подається за підписом керівника підприємства, організації та з відбитком печатки підприємства.

Згідно з п.6.5 Регламенту тягар доказування настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) покладений на заявника. Заявник несе відповідальність за повне та належне оформлення встановленої форми заяви для відповідної категорії заявників, достовірність викладених фактів, наданих документів, доказів, даних, вірність завірених ним копій згідно з чинним законодавством України. Неналежне та неповне оформлення встановленої форми заяви для відповідної категорії Заявників та/або ненадання документів, передбачених у цій заяві, є підставою для відкладення розгляду заяви для можливості надання додаткових пояснень, документів, доказів тощо, з повідомленням про це заявника письмово.

Пунктом 6.6 Регламенту встановлено, що уповноважена особа приймає до розгляду заяви з доданим до неї повним відповідним комплектом документів, що пройшли вхідну реєстрацію з присвоєнням реєстраційного номера ТПП.

За змістом п.п. 6.8, 6.9, 6.10 Регламенту, уповноважена особа ТПП України/ регіональної ТПП має право: вимагати від заявника подання оригіналів документів для огляду, додаткових даних, документів, пояснень, доказів настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) і т.ін.; відкласти розгляд заяви, максимально на двадцять один робочий день для можливості надання заявником додаткових пояснень, документів, доказів тощо, повідомивши заявника про це письмово за встановленою формою; прийняти рішення щодо оформлення відмови, у разі ненадання заявником після встановленого терміну додаткових пояснень, документів, доказів тощо, повідомивши заявника про це письмово за встановленою формою; повернути заявнику документи без розгляду на підставі відповідного звернення протягом семи робочих днів з дня надходження заяви про засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Надані заявником документи для засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) мають свідчити про: надзвичайність таких обставин (носять винятковий характер і знаходяться за межами впливу сторін); непередбачуваність обставин (їх настання або наслідки неможливо було передбачити, зокрема на момент укладення відповідного договору, перед терміном настанням зобов`язання або до настання відповідного обов`язку); невідворотність (непереборність) обставин (неминучість події/подій та/або її/їх наслідків); причинно-наслідковий зв`язок між обставиною/подією і неможливістю виконання заявником своїх конкретних зобов`язань (за договором, контрактом, угодою, законом, нормативним актом, актом органів місцевого самоврядування тощо).

За результатами розгляду заяви і наданих документів та дійшовши висновку уповноваженою особою щодо можливості засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), торгово-промислова палата, за наявністю підстав, видає сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили).

Господарським судом першої інстанції обґрунтовано зазначено, що за матеріалами справи, лист-відповідь Харківської торгово-промислової палати від 05.06.2024 року №279/63.01-6, яка є предметом спору у справі, не є відмовою у наданні ТОВ "Фармснаб" сертифікату про форс-мажорні обставини", оскільки із цього листа слідує, що даним листом ТОВ "Фармснаб" надано термін для належного оформлення заяви та надання додаткових пояснень, документів, доказів тощо.

В силу з ч. 1 ст. 1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" Харківська ТПП є недержавною неприбутковою самоврядною організацією, яка об`єднує юридичних осіб, які створені і діють відповідно до законодавства України, та громадян України, зареєстрованих як підприємці, та їх об`єднання.

Таким чином, Харківська торгово-промислова палата не є суб`єктом владних повноважень, тому не може приймати та не приймає рішення, які є обов`язковими для виконання суб`єктами господарювання.

Отже, лист-відповідь Харківської торгово-промислової палати від 05.06.2024 №279/63.01-6 не є рішенням, а тому господарським судом першої інстанції обґрунтовано зазначено, що вимога позивача про визнання недійсним рішення Харківської промислово-торговельної палати від 05.06.2024 №279/63.01-6 є безпідставною.

Крім того, доведення наявності форс-мажорних обставин покладається на особу, яка порушила зобов`язання, тобто на позивача. Саме він має подавати відповідні докази в разі виникнення спору. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 15.06.2018 року у справі за № 915/531/17, від 26.05.2020 року у справі за № 918/289/19, від 17.12.2020 року у справі за №913/785/17 щодо застосування статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні".

Разом з тим, позивач, звертаючись до Харківської торгово-промислової палати , не довів належними та допустимими доказами свою правову позицію щодо наявності та дії форс-мажорних обставин та не надав достатні необхідні належні докази, що стало підставою для Харківської торгово-промислової палати надати заявнику лист-відповідь від 05.06.2024 року №279/63.01-6, якою йому не було відмовлено у засвідченні форс-мажорних обставин, а надано термін для належного оформлення заяви та надання додаткових пояснень, документів, доказів тощо.

Щодо вимоги про визнання недійсним рішення про відмову у видачі сертифікату про форс-мажорні обставини, слід зазначити на таке.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання свого обов`язку.

Сторонами у зобов`язанні є кредитор і боржник (ч. 1 ст. 510 ЦК України).

Частиною першою ст. 193 ГК України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Згідно зі ст. 173 ГК України, один суб`єкт господарського зобов`язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб`єкта, а інший суб`єкт має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Стаття 627 ЦК України визначає свободу договору, що полягає у свободі сторони обирати контрагента та визначати умови договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст. 628 ЦК України).

Аргументи апелянта на те, що у випадку згоди з правовою позицією відповідача та суду, які, як зазначає апелянт, не визнають лист-відповідь Харківської торгово-промислової палати від 05.06.2024 року №279/63.01-6 відмовою у наданні ТОВ "ФАРМСНАБ" сертифікату, дії відповідача можуть свідчити про зловживання ним своїми правами з метою завдання шкоди позивачу; такі дії заборонені частиною третьою ст. 13 ЦК України; публічна автоматична обіцянка торгово-промислової палати визнавати військову агресію Російської Федерації проти України та введення воєнного стану у країні форс мажорними обставини без належного обґрунтування та визначення меж застосування цієї обіцянки створило ситуацію за якою єдиним доказом причинно-наслідкового зв`язку між обставинами непереборної сили (форс-мажорними обставинами), що сталися в результаті військової агресії та їх безпосереднім впливом на виконання суб`єктами господарської діяльності своїх зобов`язань/обов`язків стали, відповідно до цієї обіцянки, фактичні обставини, якими суб`єкти господарювання повинні довести, що станом на дату їх звернення до торгово-промислової палати у країні діяв воєнний стан внаслідок військової агресії Російської Федерації проти України; у даному випадку порушено один із ключових елементів верховенства права - принцип юридичної визначеності, а тому, на думку апелянта, поведінка суб`єктів господарювання повинна кваліфікуватися як випадкове діяння, безпосередньо пов`язане з оманою торгово-промисловою палатою, яке мало зовнішні ознаки правопорушення, проте позбавлене, на відміну від умисного або необережного, елементу вини і тому не тягне за собою юридичної відповідальності; порушення строків поставки товару знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку з військовою агресією Російської Федерації, що дає підстави для звільнення позивача від сплати штрафних санкцій за порушення вимог валютного законодавства; саме пандемія також є форс-мажорними обставинами, які вплинули на виконання зазначеного контракту, оскільки вона спричинила призупинення виробництва заказу ТОВ "ФАРМСНАБ", що в подальшому вплинуло на строки поставки продукції, обумовлені контрактом; їх достовірність загальновідома, а тому не потребує доказування, не приймаються, з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства (ч.1 ст. 203 ЦК України).

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч.1, ч.3 ст. 215 ЦК України).

Згідно ч. 1, ч. 3 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 236 ЦК України, недійсний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (частина перша статті 216 ЦК України).

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Отже, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення. Вирішуючи спори про визнання правочинів (цивільних договорів) недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (цивільних договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

За змістом ст. 216 ЦК України наслідком недійсності правочину є застосування двосторонньої реституції незалежно від добросовісності сторін правочину. Разом з тим частиною третьою цієї статті передбачено, що загальні наслідки недійсності правочину застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Так, позивач сплатив 28.05.2024 року за послуги Харківської торгово-промислової палати за розгляд документів на предмет засвідчення форс-мажорних обставин, в свою чергу Харківська торгово-промислова палата розглянула заяву і документи позивача та направила лист від 05.06.2024 року №279/63.01-6 на адресу заявника щодо виправлення зауважень та надання додаткових доказів.

Листом -відповіддю від 05.06.2024 року №279/63.01-6, позивачу не було відмовлено у засвідченні форс-мажорних обставин, а надано термін для належного оформлення заяви та надання додаткових пояснень, документів, доказів тощо.

Таким чином, господарським судом першої інстанції обґрунтовано зазначено, що будь-яких правочинів позивачем з відповідачем не укладалось, при цьому лист Харківської торгово-промислової палати не може бути правочином в розумінні наведеного вище законодавства України, оскільки він не створює будь-яких зобов`язань ані для позивача, ані для відповідача, а засвідчення форс-мажорних обставин в розумінні ЦК України також не є зобов`язанням.

Окрім того, у правових висновках Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові у справі № 805/2078/15-а (провадження №11-884апп18) від 31.10.2018 року, зокрема, вказано на те, що торгова-промислова палата України не здійснює публічно-владні управлінські функції, а засвідчення форс-мажорних обставин є статутним завданням цієї організації, затвердженим законом, а не делегованим повноваженням. До того ж видача торгово-промисловою палатою України сертифікатів про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) є послугою, яка в розумінні статті 178 Господарського кодексу України є публічним зобов`язанням, втім зазначає, що лист ТПП від 05.06.2024 року №279/63.01-6 щодо виправлення зауважень та надання додаткових доказів не є правочином в розумінні чинного законодавства України, оскільки він не створює будь-яких зобов`язань для сторін.

Отже, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що вимога позивача про визнання недійсним рішення про відмову у видачі сертифікату про форс-мажорні обставини є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню.

Щодо вимоги про зобов`язання видати сертифікат про форс-мажорні обставини, слід зазначити на таке.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" торгово-промислова палата є недержавною неприбутковою самоврядною організацією, яка об`єднує юридичних осіб, які створені і діють відповідно до законодавства України, та громадян України, зареєстрованих як підприємці, та їх об`єднання.

За змістом частині 2 ст. 4 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", втручання державних органів та їх посадових осіб у діяльність торгово-промислових палат, так само як і втручання торгово-промислових палат у діяльність державних органів та їх посадових осіб не допускається.

Згідно з ст. 141 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" Торгово- промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами.

Порядок видачі сертифікатів про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) визначено Регламентом засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням Президії Торгово-промислової палати України від 18.12.2014 року № 40 (5).

Відповідно до п.3.3 Регламенту, сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) - документ встановленої ТПП України форми, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом.

Пунктом 6.14 Регламенту передбачено, що у разі, якщо за результатом розгляду заяви і наданих документів вбачається, що форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) недостатньо обґрунтовані або відсутні підстави/умови для засвідчення (передбачені п. 6.5, 6.9 Регламенту), ТПП України/регіональна ТПП надсилає заявникові відповідь про відкладення розгляду заяви для можливості надання додаткових пояснень, документів, доказів тощо або про відмову в засвідченні форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Верховний Суд у постанові від 26.03.2018 року у справі за №910/7036/17, між іншим, вказав на те, що законом України "Про торгово-промислові палати України" до компетенції відповідача віднесено вирішення питання чи є вказані у поданій позивачем заяві № 01-34/2/1844 від 04.11.2016 року обставини форс-мажорними (обставини непереборної сили) і в цьому випадку суд не вправі замість Торгово-промислової палати України надавати оцінку чи є викладені позивачем в заяві № 01-34/2/1844 від 04.11.2016 року обставини форс-мажорними (обставинами непереборної сили). Заявляючи вимогу про зобов`язання відповідача розглянути заяву про засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) позивач вимагає від суду фактично підмінити Торгово-промислово палату України, що є неприпустимим, оскільки саме до повноважень зазначеного органу в силу положень ч. 3 ст. 14 Закону України "Про торгово-промислові палати України" віднесено засвідчення форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили) за зверненнями суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб. Наслідком прийняття судового рішення про захист порушеного права має відбутися відновлення такого права у обраний позивачем спосіб, а також необхідність встановити зміст самого порушеного права, яке підлягає захисту. Відмовляючи у задоволенні позову, господарські суди правильно виходили з того що, зважаючи на зміст позовних вимог у даній справі, навіть у разі прийняття судом рішення про захист прав позивача в обраний ним спосіб, фактично його права не будуть відновлені, оскільки рішення суду про зобов`язання відповідача розглянути заяву позивача про засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) не тягне за собою виникнення у Торгово-промислової палати України обов`язку видати позивачу сертифікат про засвідчення форс-мажорних обставин, оскільки вирішення цього питання так і залишиться на розсуд відповідача.

Таким чином, господарським судом першої інстанції обґрунтовано зазначено, що вимогою про зобов`язання торгово-промислову палату видати сертифікат про засвідчення форс-мажорних обставин позивач фактично просить підмінити зазначений орган, що є неприпустимим, оскільки вирішення цього питання не відноситься до компетенції господарського суду.

Відповідно до ч.1 ст. 12 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Частиною 1 ст. 13 ЦК України передбачено те, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Згідно із ч. 2 ст. 13 ЦК України, при здійсненні своїх цивільних прав особа зобов`язана утримуватись від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдавши шкоди довкіллю або культурній спадщині. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу. Частиною 2 ст. 19 ЦК України передбачено, що способи самозахисту мають відповідати змісту права, що порушене, характеру дій, яким воно порушене, а також наслідкам, що спричинені цим порушенням. При цьому норми ЦК України не містить такого способу захисту порушеного права, як визнання недійсним рішення про відмову у видачі сертифікату про форс-мажорні обставини, як і не містить способу захисту порушеного права шляхом зобов`язання видати сертифікат про форс-мажорні обставини

Отже, господарським судом першої інстанції обґрунтовано зазначено, що захист прав позивача в обраний ним спосіб, фактично його права не відновить, оскільки засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) є виключною компетенцією відповідача в силу приписів Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні".

Щодо листа президента Торгово-промислової палати України від 28.02.2024 № 2024/02.0-7.1, слід зазначити на таке.

Вказаним листом Торгово-промислова палата України засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою запровадження воєнного стану, та підтвердила, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору.

Разом з тим, порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) визначено в Законі України "Про торгово-промислові палати в Україні" та деталізовано в розділі 6 Регламенту засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням президії ТПП України від 15.07.2014 року за №40(3) (з наступними змінами). Відповідно до ч.1 ст.14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" засвідчення форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили) здійснюється сертифікатом про такі обставини.

Отже, у Законі та Регламенті зазначено, що форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються виключно сертифікатом, а не листом на сайті Торгово-промислової палати України.

Лист торгово-промислові палати України від 28.02.2022 року не містить ідентифікуючих ознак конкретного договору, контракту, угоди тощо, виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

При цьому відповідно до ст.14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини.

Тобто, єдиним документом, який засвідчує форс-мажорні обставини на території України є виключно Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили).

Беручи до уваги, що лист-відповідь Харківської торгово-промислові палати від 05.06.2024 року №279/63.01-6, яка є предметом спору у справі, не є відмовою у наданні ТОВ "Фармснаб" сертифікату про форс-мажорні обставини", а також не є правочином чи зобов`язанням в розумінні вимог ЦК України, оскільки лист не створює будь-яких зобов`язань ані для позивача, ані для відповідача, а вимогою про зобов`язання торгово-промислові палати видати сертифікат про засвідчення форс-мажорних обставин позивач фактично просить підмінити зазначений орган, що є неприпустимим, оскільки вирішення цього питання не відноситься до повноважень господарського суду, а також враховуючи, що захист прав позивача в обраний ним спосіб, фактично його права не відновить, оскільки засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) є виключною компетенцією відповідача в силу приписів Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", господарський суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність вимог позивача.

Статтею 129 Конституції України унормовано, що до основних засад судочинства відносяться, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до приписів статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд керується при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Згідно зі ст. 78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 79 ГПК України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Отже, висновки місцевого господарського суду відповідають принципам справедливого судового розгляду у контексті частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржників та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 року).

Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Апелянту було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків господарського суду першої інстанції.

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010 року)

Апелянту була надана можливість спростувати достовірність доказів і заперечити проти їх використання.

Питання справедливості розгляду не обов`язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008 року).

Отже, на думку колегії суддів, під час розгляду справи її фактичні обставини були встановлені господарським судом першої інстанції на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження поданих доказів; висновки суду відповідають цим обставинам, юридична оцінка надана їм з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 269, ч.1 ст. 275, ст. 282 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ФАРМСНАБ" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Харківської області від 04.12.2024 року у справі №922/2786/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у строк протягом двадцяти днів з дня її проголошення, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27.02.2025 року.

Головуюча суддя О.І. Терещенко

Суддя П.В. Тихий

Суддя О.В. Плахов