УХВАЛА

21 лютого 2025 року

м. Київ

cправа № 916/3114/21

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Рогач Л. І.,

перевіривши матеріали касаційної скарги Фермерського господарства "Златов Ігор Васильович"

на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 10.12.2024

у справі за позовом Заступника керівника Одеської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області

до Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області та Фермерського господарства "Златов Ігор Васильович"

про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним договору, скасування державної реєстрації права оренди та повернення земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

06.01.2025 Фермерське господарство "Златов Ігор Васильович" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 10.12.2024, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення в частині часткового задоволення позову та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Верховний Суд перевірив форму і зміст касаційної скарги та дійшов висновку про залишення її без руху з огляду на таке.

Щодо виключних випадків, які є підставою для подання касаційної скарги

Згідно із частиною другою статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

Скаржник зазначає, що подає касаційну скаргу на підставі виключних випадків, передбачених пунктами 1, 3 частини другої статті 287 ГПК України.

Обґрунтовуючи пункт 1 частин другої статті 287 ГПК України, скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанції не врахував висновки, викладені у постановах Верховного Суду, а саме:

- 16.01.2024 у справі № 615/986/20 щодо обрання прокурором ефективного способу захисту;

- від 18.06.2024 у справі № 917/1709/23 щодо розмежування недійсного правочину чи нікчемного правочину;

- від 19.06.2024 у справі № 917/1520/23 щодо неможливості визначення нікчемності правочину у разі, якщо це не є очевидним та про оспорюваність такого правочину;

- від 11.06.2024 у справі № 25/1133/18 щодо переліку позовів, з якими органи Держгеокадастру мають право звертатись до суду, виконуючи функції державного контролю за використанням та охороною земель;

- від 20.07.2022 у справі № 923/196/20 щодо нікчемності договору, укладеного без дотримання конкурентних засад;

- від 08.02.2023 у справі № 922/3589/21 щодо можливості застосування наслідків пропущення позовної давності.

При цьому, скаржник вважає, що суд апеляційної інстанції безпідставно застосував висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2018 у справі № 910/18560/16, постановах Верховного Суду у справі № 910/4528/15-г, від 09.04.2020 у справі № 910/2942/19, від 20.04.2021 у справі № 909/1345/14, оскільки обставини цієї справи значно відрізняються від обставин у зазначених постановах Верховного Суду.

Крім цього, на думку скаржника, відсутні висновки Верховного Суду щодо питання:

- необхідності проведення отримання земельної ділянки на конкурсних засадах особі, яка має на праві власності нерухоме майно (зокрема комплекс будівель та споруд) та бажає оформити земельну ділянку в користування, враховуючи що в правовстановлюючих документах вказана площа земельної ділянки на якій знаходиться нерухоме майно;

- чи може особа отримати в користування земельну ділянку під нерухомим майном з площею, що відрізняється від площі земельної ділянки під нерухомим майном вказаній в правовстановлюючих документах.

Водночас, колегія судів зауважує, що при касаційному оскарженні судових рішень у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої статті 287 цього Кодексу, скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися у спірних правовідносинах.

Верховний Суд зазначає, що скаржник не виконав вимог частини другої статті 287 ГПК України та пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України.

При цьому Верховний Суд не наділений повноваженнями доповнювати касаційну скаргу міркуваннями, які скаржник не навів у її тексті, або самостійно визначати конкретний випадок, передбачений частиною другою статті 287 ГПК України.

Щодо доказів про сплату судового збору

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 290 ГПК України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України "Про судовий збір".

Частиною першою статті 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

За положеннями підпункту 2 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 1 прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" встановлено у 2021 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2021 року у сумі 2270,00 грн.

Згідно з підпунктом 5 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду касаційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Частиною третьою статті 4 Закону України "Про судовій сбір" встановлено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Так, предметом касаційного оскарження є дві вимоги немайнового характеру.

Отже, за подання вказаної касаційної скарги на рішення і постанову у цій справі скаржнику необхідно сплатити 6356,00 грн (2270,00 грн х 2 х 200% х 0,8) судового збору.

Однак до касаційної скарги скаржник не додав доказів про сплату судового збору за її подання.

Згідно із частиною другою статті 292 ГПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 6 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддя постановляє відповідну ухвалу.

Відповідно до абзацу першого частини другої статті 174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Отже, для усунення недоліків касаційної скарги скаржнику необхідно виконати вимоги частини другої статті 287 ГПК України та пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України, надати до Верховного Суду доказ про сплату судового збору в сумі 6356,00 грн за подання цієї касаційної скарги, який має бути перерахований за такими реквізитами:

- Отримувач коштів: ГУК у м. Києві/Печерс. р-н/22030102;

- Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783;

- Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП);

- Код банку отримувача (МФО): 899998;

- Рахунок отримувача: UA0026007;

- Код класифікації доходів бюджету: 22030102 "Судовий збір (Верховний Суд, 055)".

Суд звертає увагу скаржника на те, що необхідними реквізитами для ідентифікації скарги є, зокрема, номер справи, в межах якої подається відповідна скарга, та судове рішення (з датою), що оскаржується.

Реквізити рахунків для зарахування судового збору за подання касаційної скарги розміщено також на офіційному вебсайті Верховного Суду.

Керуючись статтями 174, 234, 235, 287, 290, 292 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Фермерського господарства "Златов Ігор Васильович" на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 10.12.2024 у справі № 916/3114/21 залишити без руху.

2. Встановити строк для усунення недоліків касаційної скарги протягом десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

3. Заяву про усунення недоліків касаційної скарги з доданими документами направити іншому учаснику справи з урахуванням положень статті 42 Господарського процесуального кодексу України та надати до Верховного Суду докази про таке направлення.

4. Роз`яснити, що у разі невиконання вимог суду касаційна скарга у справі № 916/3114/21 вважатиметься неподаною та буде повернута.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Л. Рогач