УХВАЛА

03.03.2025Справа № 910/12964/19
Господарський суд міста Києва у складі судді Трофименко Т.Ю., розглянувши матеріали

скарги ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Подільського відділу ДВС у місті Києві ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) Ніжніка В.В.

у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк»

до Фізичної особи - підприємця Шуштакашвілі Вано

про стягнення 133 236,70 грн,

без повідомлення (виклику) учасників справи

УСТАНОВИВ:

У провадженні Господарського суду міста Києва перебувала справа № 910/12964/19 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до Фізичної особи - підприємця Шуштакашвілі Вано про стягнення 133 236,70 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.11.2019 у справі № 910/12964/19 позов Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» задоволено повністю. Вирішено стягнути з Фізичної особи - підприємця Шуштакашвілі Вано ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (вул. Грушевського, буд. 1Д, м. Київ, 01001, ідентифікаційний код 14360570) заборгованість за кредитом у розмірі 99 998 (дев`яносто дев`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто вісім) грн 64 коп., заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість у розмірі 9 632 (дев`ять тисяч шістсот тридцять дві) грн 94 коп., заборгованість за відсотками вигляді щомісячної комісії у розмірі 14 400 (чотирнадцять тисяч чотириста) грн 00 коп., заборгованість по пені у розмірі 9 205 (дев`ять тисяч двісті п`ять) грн 12 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 998 (одна тисяча дев`ятсот дев`яносто вісім) грн 55 коп.

12.12.2019 на виконання вказаного рішення видано наказ.

25.02.2025 до суду надійшла скарга ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Подільського відділу ДВС у місті Києві ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) Ніжніка В.В., у якій скаржник просить визнати бездіяльність державного виконавця Подільського відділу ДВС у місті Києві ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) Ніжніка В.В. щодо скасування постанов про арешт та розшук майна ОСОБА_1 (транспортного засобу Volkswagen Passat, державний номер НОМЕР_2 ) у виконавчому провадженні № НОМЕР_3 такою, що порушує права скаржника та зобов`язати державного виконавця Подільського відділу ДВС у місті Києві ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) Ніжніка В.В. в рамках виконавчого провадження № НОМЕР_3 скасувати постанову про арешт транспортного засобу Volkswagen Passat, державний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 та скасувати постанову про оголошення в розшук транспортного засобу Volkswagen Passat, державний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 .

В обґрунтування поданої скарги ОСОБА_1 вказує, що здійснене 31.08.2024 тимчасове затримання належного йому транспортного засобу Volkswagen Passat, державний номер НОМЕР_2 , на підставі постанови державного виконавця Подільського відділу ДВС у місті Києві ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) Ніжніка В.В. № 4 є незаконним, оскільки стосовно ОСОБА_1 відсутні будь-які відкриті виконавчі провадження, тоді як стороною виконавчого провадження № НОМЕР_3 він не є, дане виконавче провадження стосується виконання рішення суду щодо стягнення заборгованості з Фізичної особи - підприємця Шуштакашвілі Вано.

Розглянувши вказану скаргу, вивчивши подані докази, суд встановив таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (ч. 1 ст. 327 Господарського процесуального кодексу України).

При цьому гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Порядок здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, постановлених в порядку господарського судочинства, врегульовано положеннями розділу VI «Судовий контроль за виконанням судових рішень» Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 339-1 Господарського процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

За приписами частин 1, 2 ст. 340 Господарського процесуального кодексу України скарга подається стороною виконавчого провадження до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. Скарга подається в письмовій формі і підписується стороною виконавчого провадження, її представником або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Як вбачається із долучених скаржником до скарги документів, 31.08.2024 відбулось тимчасове затримання транспортного засобу Volkswagen Passat, державний номер НОМЕР_2 шляхом його доставлення для зберігання на спеціальний майданчик, яке оформлено Актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу. Огляд та тимчасове затримання здійснено у зв`язку з розшуком транспортного засобу боржника відповідно до постанови державного виконавця Подільського відділу ДВС у місті Києві ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) № 4.

У відповіді ТСЦ МВС № 5141 в Одеській, Миколаївській та Херсонській областях (ТСЦ МВС № 5141) від 23.12.2023 № 31/30/5141-1аз на адвокатський запит представника ОСОБА_1 - адвоката Романа Носадчого зазначено, що при проведенні 22.07.2020 перереєстрації транспортного засобу Volkswagen Passat, державний номер НОМЕР_2 за гр.. ОСОБА_1 були здійснені усі відповідні перевірки за наявними базами даних та будь-які обмеження на проведення реєстраційної операції по перереєстрації на нового власника були відсутні. Водночас, повідомлено, що вказаний автомобіль відповідно до Єдиного державного реєстру транспортних засобів перебуває в арешті, внесеним 06.08.2020 органом Державної виконавчої служби за виконавчим провадженням № НОМЕР_3.

Судом згідно з даними з Автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено, що виконавче провадження № НОМЕР_3 відкрито 11.02.2020, стягувачем у якому є Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», а боржником - Шуштакашвілі Вано .

У листі Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 06.11.2024 № 161458, наданого у відповідь на заяву представника ОСОБА_1 , зазначено про те, що ОСОБА_1. не є стороною виконавчого провадження № НОМЕР_3, а також повідомлено, що згідно з ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України «Про виконавче провадження» учасниками виконавчого провадження є виконавець, сторони, представники сторін, прокурор, експерт, спеціаліст, перекладач, суб`єкт оціночної діяльності - суб`єкт господарювання, особи, права інтелектуальної власності яких порушені, - за виконавчими документами про конфіскацію та знищення майна на підставі статей 176, 177 і 229 Кримінального кодексу України, статті 51-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Частинами 1, 2 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Частиною 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Таким чином, вищевказаними нормами визначено осіб, яких наділено правом звертатися до суду, який видав виконавчий документ, зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, порушено їхні права, а саме: сторони та інші учасники, а також особи виконавчого провадження.

Однак, скаржник - ОСОБА_1 не є ані стороною, ані учасником виконавчого провадження щодо виконання наказу Господарського суду міста Києва від 12.12.2019 № 910/12964/19, а тому не наділений процесуальним правом щодо оскарження винесених в межах вказаного виконавчого провадження постанов державного виконавця в порядку ст. 339 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому, суд звертає увагу, що ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Проте, юридично забезпечена можливість здійснювати правомочності щодо володіння, користування і розпорядження власника належним йому майном не може виходити за рамки, встановлені правовими нормами, що регулюють відносини у сфері власності (абзац другий підпункту 4.2 пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11 травня 2005 року № 4-рп/2005 у справі про права акціонерів ЗАТ).

Так, відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Виходячи зі змісту даної правової норми право на звернення до суду з позовом про захист речових прав на майно встановлюється за позивачем, коли у інших осіб виникають сумніви у належності йому цього майна, та створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності у зв`язку з наявністю таких сумнівів чи втратою належних правовстановлюючих документів на майно. Тобто, у позивача є право власності на певне майно і має місце факт оспорювання належного позивачу права.

Як роз`яснено в п.п.1-2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 р. № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Підстави зняття арешту з майна у виконавчому провадженні визначено ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника та/або з електронних грошей, які знаходяться на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку, небанківських надавачів платіжних послуг документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктами 10, 15 частини першої статті 34 цього Закону.

Таким чином, за змістом ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» до суду з позовом про зняття арешту з майна може звернутись не сторона виконавчого провадження, а інша особа, яка є власником, чи претендує на таке майно.

Враховуючи викладене, суд звертає увагу, що ОСОБА_1 має право у передбаченому чинним законодавством України порядку звернутися з позовом про зняття арешту з майна.

За таких підстав, оскільки скаржник не є стороною виконавчого провадження, суд відмовляє у прийнятті скарги ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Подільського відділу ДВС у місті Києві ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) Ніжніка В.В. у справі № 910/12964/19.

На підставі викладеного та керуючись статтями 233-235, 339, 340 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ПОСТАНОВИВ:

У прийнятті скарги ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Подільського відділу ДВС у місті Києві ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) Ніжніка В.В. у справі № 910/12964/19 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання 03.03.2025 та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду протягом 10 днів з дня з дня набрання нею законної сили.

Суддя Т.Ю. Трофименко