ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" лютого 2025 р. Справа№ 920/133/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Суліма В.В.

Майданевича А.Г.

за участю секретаря судового засідання Безрука Д.Д.,

за участю представників учасників справи:

від позивача: Павліченко Л.М. - адвокат, посвідчення № 000577;

від відповідача: Сіденко Л.В. (в режимі відеоконференції);

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Сумигаз"

на рішення Господарського суду Сумської області від 21.11.2024 (повний текст складено 29.11.2024)

у справі № 920/133/24 (суддя - Д.В. Вдовенко)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Регіональна газова компанія"

до відповідача Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Сумигаз"

про стягнення 536 972 грн 30 коп.

та за зустрічним позовом Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Сумигаз"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Регіональна газова компанія"

про визнання недійсним пункту договору

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст поданої заяви та рух справи

Товариство з обмеженою відповідальністю "Регіональна газова компанія" (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду Сумської області з позовом до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Сумигаз" (надалі - відповідач) про стягнення 536 972 грн 30 коп., в тому числі 449 651 грн 62 коп. - заборгованості за надані послуги в серпні-жовтні 2023 року, 72 766 грн 92 коп. - пені, 6159 грн 37 коп. - 3% річних, 8 394 грн 39 коп. - інфляційних втрат відповідно до договору № 07/082-140/19-АДС від 30.09.2019, укладеного між сторонами.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на те, що відповідач у повному обсязі отримав послуги за договором у серпні - жовтні 2023 року, які не оплатив у встановлений договором строк, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість перед позивачем в сумі 449 651 грн 62 коп.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду Сумської області від 21.11.2024 було первісний позов задоволено частково; стягнуто з Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Сумигаз" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Регіональна газова компанія" 449 651 грн 62 коп. заборгованості, 8 394 грн 39 коп. інфляційних втрат, 6 159 грн 37 коп. 3% річних, 66 478 грн 53 коп. пені, 6368 грн. 21 коп. витрат по сплаті судового збору. У задоволенні первісного позову в іншій частині - відмовлено. У задоволенні зустрічного позову - відмовлено повністю.

3. Надходження апеляційної скарги на розгляд Північного апеляційного господарського суду

Не погодившись з ухваленим рішенням, Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Сумигаз" 19.12.2024 звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Сумської області від 21.11.2024 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у первісному позові, задовольнити зустрічний позов.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.12.2024 апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Сумигаз" на рішення Господарського суду Сумської області від 21.11.2024 у справі № 920/133/24 залишено без руху. Запропоновано скаржнику сплатити судовий збір у встановленому відповідним законодавством розмірі (13 299,10 грн), про що надати суду докази в десятиденний строк.

14.01.2025 Північний апеляційний господарський суд постановив ухвалу, якою відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Сумигаз" на рішення Господарського суду Сумської області від 21.11.2024 у справі № 920/133/24. Судове засідання призначено на 25.02.2025.

28.01.2025 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Регіональна газова компанія" надійшов відзив на апеляційну скаргу у даній справі, який було прийнято судом в порядку ст. 263 ГПК України.

У зв`язку з перебуванням суддів Кравчука Г.А. та Сітайло Л.Г., які входили до складу суду у відпустках відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.02.2025, для розгляду апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Коротун О.М., судді: Сулім В.В., Майданевич А.Г., вказана судова колегія ухвалою від 25.02.2025 прийняла до свого провадження апеляційну скаргу, розглянула її по суті та ухвалила постанову у даній справі.

В судове засідання 25.02.2025 з`явились представники сторін. Адвокат відповідача подану скаргу підтримав, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції - скасувати з прийняттям нового - про відмову в задоволенні первісного позов. Представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечив, просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених у ній доводів

АТ «Сумигаз» в поданій апеляційній скарзі зазначило, що вважає, що рішення Господарського суду Сумської області від 29.11.2024 у справі № 920/133/24 за позовом ТОВ «РГК» до АТ «Сумигаз» про стягнення заборгованості таким, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому має бути скасовано з наступних підстав.

За доводами скаржника, судом першої інстанції не було враховано, що акт надання послуг № РЕЯ73001565 від 31.08.2023 на загальну суму 158 400,00 грн., було сформовано та направлено позивачем 15.09.2023 через систему "M.E.Doc.», з порушенням строків для його складання, що передбачено п.3.2 договору - до 07 числа наступного за звітним, тобто до 07.09.2023. Окрім того, даний акт не був підписаний з боку представника АТ «Сумигаз», що відповідає даним протоколу руху документів. А тому, за доводами скаржника, вказане спростовує твердження позивача, що вказаний акт належним чином оформлений та підписаний сторонами. Що, в свою чергу, свідчить про те, що прострочення виконання грошових зобов`язань по договору не може бути у період з 26.07.2023.

Щодо акту надання послуг № РЕЯ73001777 від 30.09.2023 на загальну суму 158 400,00 грн., то даний акт сформовано та направлено позивачем 03.10.2023 через систему "M.E.Doc.». Відтак прострочення виконання грошових зобов`язань по договору не може бути з початком періоду з 26.08.2023. Акт надання послуг № РЕЯ73001982 від 26.10.2023р. на загальну суму 132 851,62 грн., даний акт сформовано та направлено позивачем 15.11.2023 через систему "M.E.Doc.», з порушенням строків для його складання, що перебачено п.3.2 договору - до 07 числа наступного за звітним, тобто до 07.11.2023.

Відтак, за доводами апелянта, прострочення виконання грошових зобов`язань по договору не може бути у період з 26.09.2023, оскільки за місяць надання право користування програмними продуктами сторонами узгоджено ціна 132 000,00 грн., крім того ПДВ 20% в сумі 26 400,00 грн., акт наданий за 26 днів жовтня. У жовтні 31 календарний день, а відтак не зрозумілим є розрахунок наданих послуг за жовтень 2023 року. Також сторона не погоджується із здійсненим судом першої інстанції розрахунком пені та інфляційних втрат.

При цьому скаржник зазначив, що оскільки сторонами договору не обумовлений остаточний розрахунок за надані послуги та /або виконані роботи, звернення первісного позивача із позовом до суду є не тільки передчасним, але й унеможливлює без визначення дати прострочення зобов`язань за договором, бути притягнутим до відповідальності за таке прострочення з нарахуванням пені.

Також скаржник зазначив, що вважає, що у даному спорі належним способом захисту порушених його прав буде визнання недійсним пункту п.5.2 договору № 07/082-140/19-АДС від 30.09.2019. Цим пунктом передбачено, що у разі порушення замовником строків оплати, визначений розділом 3 цього договору (на думку виконавця), замовник сплачує виконавцю пеню у розмірі 0,1% від суми простроченого платежу, але не вище подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожен день прострочення, відповідно до якого позивачем за первісним позовом/відповідачем за зустрічним позовом здійснено розрахунок пені та пред`явлено до стягнення.

А тому скаржник зазначив, що судом першої інстанції допущено при прийнятті оскаржуваного неповне з`ясування та недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, обставинам справи, та неправильне застосування норм матеріального права. На підставі викладеного, стверджує про достатність підстав для скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволеного первісного позову та відмові у задоволенні зустрічного. Відповідно, просив задовольнити свій позов.

5. Узагальнений виклад відзиву на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу позивач за первісним позовом заперечував проти апеляційної скарги, зазначив про її необґрунтованість з урахуванням наступного.

Так, за доводами позивача, за первісним позовом строк проведення розрахунків - до 25 числа місяця, що передує місяцю користування програмними продуктами. Тобто, договором визначена попередня оплата послуг і вказаний строк розрахунків не залежить від дати підписання сторонами акта наданих послуг.

А тому позивач вважає, що пунктом 3.1 договору чітко передбачено строк проведення розрахунків. Отже, за доводами сторони, безпідставним є твердження відповідача, що сторонами в договорі не обумовлений строк проведення розрахунку, тобто позовні вимоги ТОВ «Регіональна газова компанія» обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язання щодо перерахування позивачу попередньої оплати за користування програмними продуктами у серпні, вересні та жовтні 2023 року згідно умов укладеного сторонами договору.

Щодо наявних в матеріалах справи актів приймання-передачі наданих послуг за спірний період, позивач зазначив, що насамперед необхідно врахувати, що Відповідач жодним чином не спростовує факт отримання ним актів приймання-передачі наданих послуг за спірний період за договором, а саме: № РЕЯ73001565 від 31.08.2023, № РЕЯ73001777 від 30.09.2023, № РЕЯ73001982 від 26.10.2023.

Також позивач звертав увагу, що згідно п.3.3. договору сторона-2 (відповідач) протягом п`яти робочих днів з дня отримання акту підписує його та повертає один примірник акту або мотивовану відмову від його підписання на адресу сторони-1. У випадку ненадання у зазначений строк стороні-1 підписаного акту або мотивованої відмови, послуги вважаються наданими належним чином і такими, що підлягають оплаті стороною-2. При цьому, відповідач, в разі наявності зауважень до отриманих послуг та/або претензій в процесі їх надання позивачем (зокрема, відсутність або перебої в доступі до програмного продукту необхідного для здійснення своєї господарської діяльності), мав можливість повідомити позивача для вжиття необхідних заходів. Однак цього не зробив.

Щодо розрахунку пені, позивач зазначив, що пунктом 5.2 договору сторони погодили, що у разі порушення стороною-2 (АТ «Сумигаз») строків оплати, визначених розділом 3 цього договору, сторона-2 сплачує стороні-1 (ТОВ «РГК») пеню у розмірі 0,1% від суми простроченого платежу, але не вище подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожен день прострочення.

Враховуючи вищевикладене та керуючись принципом свободи договору, сторони на власний розсуд врегулювали у договорі свої відносини та погодили відповідальність для сторони-2 (АТ «Сумигаз») за порушення строків оплати, визначених договором.

При цьому, враховуючи предмет договору, а також погоджений сторонами порядок та умови користування програмними продуктами згідно розділу 2 договору, права надавались стороною-1 на умовах безперервності користування стороною-2 програмними продуктами позивача та безпосереднього застосування цього продукту в господарській діяльності відповідача, а тому, у сторін не було жодної потреби додатково передбачати фінансову відповідальність для сторони-1 за неналежне виконання господарського зобов`язання за договором. Крім того, протягом строку надання послуг за договором у відповідача не виникало жодних зауважень до якості та своєчасності наданих позивачем послуг.

Таким чином, позивач за первісним позовом просив апеляційну скаргу у даній справі залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

6. Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини справи; обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначення відповідно до них правовідносин

Як правомірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 30.09.2019 між сторонами укладений договір № 07/082-140/19-АДС, за умовами якого позивач надає відповідачу право строкового платного користування програмними продуктами, в тому числі оновлення, додатки, доповнення та/або розширення функціоналу, а відповідач зобов`язується сплатити за надані права обумовлену договором суму.

Програмний продукт, на який передається право користування: «Автоматизована система керування аварійно-диспетчерською службою», «Оперативна диспетчерська» (п. 1.2. договору).

Відповідно до п. 3.1. договору в редакції додаткової угоди № 2 від 23.12.2022 у 2023 році за право користування програмними продуктами, відповідач щомісячно сплачує позивачу: у період з 01.01.2023 по 31.05.2023 включно кошти в сумі 26 400,00 (двадцять шість тисяч чотириста гривень 00 копійок), крім того ПДВ 20% в сумі 5 280,00 (п`ять тисяч двісті вісімдесят гривень 00 копійок), та з 01.06.2023 кошти в сумі 132 000,00 (сто тридцять дві тисячі гривень 00 копійок), крім того ПДВ 20% в сумі 26 400,00 (двадцять шість тисяч чотириста гривень 00 копійок).

Строк проведення розрахунків - до 25 числа місяця, що передує місяцю користування програмними продуктами.

Відповідно до п. 3.2.- 3.5. договору, за підсумками звітного місяця позивач складає акт приймання-передачі, який до 7 числа місяця наступного за звітним, надає відповідачу. Відповідач протягом п`яти робочих днів з дня отримання акту підписує його та повертає один примірник акту або мотивовану відмову від його підписання на адресу позивача. У випадку ненадання у зазначений строк позивачу підписаного акту або мотивованої відмови, послуги вважаються наданими належним чином і такими, що підлягають оплаті відповідачем. Підписання акту приймання-передачі представником позивача є підтвердженням відсутності претензій з його боку щодо дотримання авторських прав, цілей та способів реалізації відповідачем права на користування програмними продуктами. Порядок формування, обміну та підписання електронних документів визначається сторонами в додатку № 1 до цього договору.

Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін, діє з 01.01.2020 по 31.12.2024 включно, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 8.1. договору).

Згідно з додатковою угодою № 4 від 26.09.2023 до договору сторони дійшли взаємної згоди припинити дію договору з 27 жовтня 2023 року. Останнім днем дії договору сторони вважають "26" жовтня 2023 року.

Зі змісту договору вбачається, що сторони домовились викласти пункт 8.1. розділу 8 договору у наступній редакції: "8.1. Цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та скріплення печатками Сторін, діє з 01.01.2020 р. по 26.10.2023 р. включно, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.".

Відповідно до актів надання послуг № РЕЯ73001565 від 31.08.2023, № РЕЯ73001777 від 30.09.2023, № РЕЯ73001982 від 26.10.2023 позивач надав відповідачу послуги з користування програмними продуктами «Автоматизована система керування аварійно-диспетчерською службою» та «Оперативна диспетчерська» загальною вартістю 449 651 грн 62 коп.

Суд встановив, що факт надання позивачем відповідачу послуг за договором у серпні - жовтні 2023 року на загальну суму 449 651 грн. 62 коп., що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Акти надання послуг № РЕЯ73001777 від 30.09.2023, № РЕЯ73001982 від 26.10.2023 прийняті відповідачем без зауважень; акт надання послуг № РЕЯ73001565 від 31.08.2023 доставлений відповідачу 15.09.2023, однак не прийнятий (протоколи руху документа а.с. 15-16, 19).

ПОЗИЦІЯ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ

7. Мотиви, з яких виходить Північний апеляційний господарський суд, та застосовані ним положення законодавства

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 526, 629 Цивільного кодексу України, п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від зобов`язання не допускається; договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За приписами ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно з положеннями ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В цій частині суд апеляційної інстанції враховує позиції обох сторін, що даний договір є змішаним. Однак спір у даній справі не є спором щодо захисту прав на об`єкти інтелектуальної власності.

Вирішуючи спір у даній справі, як суд першої інстанції, так і суд апеляційної інстанції застосовують норми матеріального права, що регулюють загальні правила щодо договорів, а також, норми глави 63 ЦК України щодо договору надання послуг.

Так, відповідно до п. 3.1. договору в редакції додаткової угоди № 2 від 23.12.2022 у 2023 році за право користування програмними продуктами, відповідач щомісячно сплачує позивачу: у період з 01.01.2023 по 31.05.2023 включно кошти в сумі 26 400,00 (двадцять шість тисяч чотириста гривень 00 копійок), крім того ПДВ 20% в сумі 5 280,00 (п`ять тисяч двісті вісімдесят гривень 00 копійок), та з 01.06.2023 кошти в сумі 132 000,00 (сто тридцять дві тисячі гривень 00 копійок), крім того ПДВ 20% в сумі 26 400,00 (двадцять шість тисяч чотириста гривень 00 копійок).

Відповідно до п. 3.2.- 3.5. договору, за підсумками звітного місяця позивач складає акт приймання-передачі, який до 7 числа місяця наступного за звітним, надає відповідачу. Відповідач протягом п`яти робочих днів з дня отримання акту підписує його та повертає один примірник акту або мотивовану відмову від його підписання на адресу позивача. У випадку ненадання у зазначений строк позивачу підписаного акту або мотивованої відмови, послуги вважаються наданими належним чином і такими, що підлягають оплаті відповідачем. Підписання акту приймання-передачі представником позивача є підтвердженням відсутності претензій з його боку.

Матеріалами справи підтверджується, що згідно актів надання послуг № РЕЯ73001565 від 31.08.2023, № РЕЯ73001777 від 30.09.2023, № РЕЯ73001982 від 26.10.2023 позивач надав відповідачу послуги з користування програмними продуктами «Автоматизована система керування аварійно-диспетчерською службою» та «Оперативна диспетчерська» загальною вартістю 449 651 грн 62 коп.

У п. 2.10 додатку № 1 до договору сторони домовилися, що Е-документи, які відправлені та підписані сторонами з використанням ЕП (електронного підпису), мають повну юридичну силу, породжують права та обов`язки для сторін, можуть бути представлені до суду в якості належних доказів та визнаються рівнозначними документам, що складаються на паперовому носії.

При цьому суд апеляційної інстанції зазначає, що акти надання послуг № РЕЯ73001565 від 31.08.2023, № РЕЯ73001777 від 30.09.2023, № РЕЯ73001982 від 26.10.2023 (копії яких містяться в матеріалах справи) підписані обома сторонами без зауважень.

Разом з цим, виходячи з умов договору, які визначені сторонами добровільно та є обов`язковими для виконання, відсутність мотивованої відмови від підписання спірних актів свідчить про те, що послуги на загальну суму 449 651 грн 62 коп вважаються наданими належним чином і є такими, що підлягають оплаті відповідачем.

В цій частині відхиляються через необґрунтованість доводи скаржника про порушення позивачем семиденного строку для направлення актів на адресу відповідача для підписання у розумінні положень договору, оскільки вказане не свідчить про відсутність у відповідача обов`язку оплатити надані позивачем послуги.

Судом апеляційної інстанції також відхиляються доводи апелянта, що у договорі сторонами не обумовлений остаточний розрахунок за надані послуги та /або виконані роботи, так як у ч. 6 п. 3.1 договору сторонами погоджено, що строк проведення розрахунків складає 90-то календарних днів після завершення звітного місяця. А тому доводи скаржника в цій частині відхиляються через необґрунтованість.

Щодо посилань апелянта на те, що вартість наданих у жовтні 2023 року послуг відрізняється від погодженої у договорі, суд апеляційної інстанції зазначає, що згідно з умовами договору, послуги надаються шляхом попередньої оплати, а розрахунок проводиться до 25 числа місяця, що передує місяцю надання послуг та користування програмними продуктами. Слід окремо зауважити і на тому, що вказаний акт відповідачем підписаний без жодних зауважень та застережень, що свідчить про прийняття ним таких послуг.

Твердження апелянта про те, що він не потребував надання усіх, визначених договором послуг, з огляду на зупинення дії його ліцензії на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу колегія суддів вважає необґрунтованими, так як у договорі сторонами не було погоджено, що зупинення дії ліценції відповідача є підставою для неоплати наданих у період зупинення дії ліцензії послуг. До того ж, як зазначалось раніше, відповідачем акти були підписані без жодних зауважень та застережень, що свідчить про прийняття ним таких послуг.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції з урахуванням надання позивачем послуг у серпні-жовтні 2023 року та з урахуванням відсутності оплат вказаних послуг, про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача 449 651 грн. 62 коп. основної заборгованості.

Окрім суми основного боргу, позивачем за первісним позовом також було нараховано 72 766 грн 92 коп. - пені, 6 159 грн 37 коп. - 3% річних, 8 394 грн 39 коп. - інфляційних втрат за заявлені позивачем періоди.

За умовами п. 5.2. договору, у разі порушення відповідачем строків оплати, визначених розділом 3 договору, відповідач сплачує позивачу пеню у розмірі 0,1% від суми простроченого платежу, але не вище подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожний день прострочення.

Згідно зі ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з положеннями ч. 1, 4, 6 ст. 231 Господарського кодексу України законом щодо окремих видів зобов`язань може бути визначений розмір штрафних санкцій. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Отже, законодавець пов`язує можливість застосування штрафних санкцій за порушення строків виконання зобов`язань з умовами їх встановлення за договором за відсутності законодавчого врегулювання розміру таких санкцій.

Судом першої інстанції правомірно встановив, що за порушення відповідачем строків оплати сторони передбачили відповідальність у вигляді пені у розмірі 0,1% від суми простроченого платежу, але не вище подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожний день прострочення, що відповідає наведеним приписам чинного законодавства, що регулюють забезпечення виконання зобов`язання.

Водночас, суд апеляційної інстанції відхиляє як безпідставні твердження відповідача про не обумовлення сторонами остаточного строку розрахунку за послуги у договорі. Так, відповідно до п. 3.1. договору, узгоджено строк проведення розрахунків - до 25 числа місяця, що передує місяцю користування програмними продуктами. Тобто, договором визначена попередня оплата послуг і вказаний строк розрахунків не залежить від дати підписання сторонами акту наданих послуг.

Водночас, невиконання або неналежне виконання зобов`язання з попередньої оплати послуг є порушенням виконання грошового зобов`язання і передбачає застосування правових наслідків порушення зобов`язання.

Згідно з розрахунком позивача, за порушення строків оплати послуг відповідачу нарахована пеня у розмірі 0,1% в загальній сумі 72 766 грн. 92 коп. за період з 26.07.2023 до 06.02.2024, виходячи з вартості послуг за кожен місяць з урахуванням строків розрахунків, визначених договором.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши обставини, пов`язані з правильністю здійснення розрахунку, встановив, що пеня нарахована позивачем за період з 26.07.2023 до 26.10.2023 в розмірі 0,1% не перевищує подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у цей період (0,137; 0,121; 0,110). Водночас пеня за період з 27.10.2023 до 06.02.2024 нарахована позивачем у розмірі, що перевищує розмір подвійної облікової ставки НБУ в день у цей період (з 27.10.2023 до 14.12.2023 - 0,088; з 15.12.2023 до 31.12.2023 - 0,082; з 01.01.2024 до 06.02.2024 - 0,082).

З урахуванням вказаного, обґрунтованим є висновок про нарахування пені за період з 26.07.2023 до 06.02.2024 в загальній сумі 66 478 грн. 53 коп. (за період з 26.07.2023 до 23.01.2024 в сумі 27 124 грн 89 коп.; за період з 26.08.2023 до 06.02.2024 в сумі 23 642 грн 69 коп.; за період з 26.09.2023 до 06.02.2024 в сумі 15 710 грн 95 коп.), виходячи з розміру подвійної облікової ставки НБУ за період з 27.10.2023 до 06.02.2024. А тому правомірно задоволені вимоги позивача про стягнення з відповідача 66 478 грн. 53 коп. пені.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Згідно з розрахунком позивача, за прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати послуг відповідачу нараховані 3% річних в сумі 6159 грн 37 коп. та інфляційне збільшення суми боргу в розмірі 8394 грн 39 коп. за період з 26.07.2023 до 06.02.2024, виходячи з вартості послуг за кожен місяць, з урахуванням строків розрахунків, визначених договором. Судом апеляційної інстанції було перевірено здійснений позивачем розрахунок, останній є арифметично вірним. А тому позовні вимоги були правомірно задоволено судом першої інстанції в повному обсязі.

Щодо доводів скаржника про часткову недійсність укладеного договору (зустрічного позову), суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно з частиною першою статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною третьою статті 215 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлені у статті 203 Цивільного кодексу України, відповідно до якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх і непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. 217 Цивільного кодексу України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

При цьому суд апеляційної інстанції зазначає, що в зустрічному позові заявник взагалі не зазначає норми матеріального права, якій, на його думку, не відповідає договір у спірній частині.

При цьому, відповідно до п. 3.1. договору строк проведення розрахунків - до 25 числа місяця, що передує місяцю користування програмними продуктами. Тобто, договором визначена попередня оплата послуг і вказаний строк розрахунків не залежить від дати підписання сторонами акту наданих послуг. А тому доводи апелянта про те, що сторонами не обумовлено остаточного строку розрахунку за послуги у договорі - є безпідставними. Через що в задоволенні апеляційної скарги в цій частині суд апеляційної інстанції також відмовляє в розумінні глави 63 ЦК України та загальних норми, що регулюють виконання зобов`язання.

З урахуванням наведеного, доводи апелянта свого підтвердження не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування рішення господарського суду першої інстанції через необґрунтованість в розумінні ст. 74, 76, 80, 86, 269 ГПК України.

8. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення. Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про обґрунтованість первісного позову, та безпідтавність зустрічного позову.

Таким чином, на підставі ст. 2, 4, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276 ГПК України - суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги у даній справі без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

9. Судові витрати

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, понесений скаржником судовий збір за розгляд справи як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції покладається на нього в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. 2, 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, ст. 281 - 283 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Сумигаз" на рішення Господарського суду Сумської області від 21.11.2024 у справі № 920/133/24 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Сумської області від 21.11.2024 у справі № 920/133/24 - залишити без змін.

3. Судовий збір, понесений у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на скаржника.

4. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 28.02.2025.

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді В.В. Сулім

А.Г. Майданевич