ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2025 року Справа № 902/611/22

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Гудак А.В. , суддя Маціщук А.В.

секретар судового засідання Черначук А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Подільський Енергоконсалтинг" на рішення Господарського суду Вінницької області від 11 жовтня 2024 року у справі №902/611/22 (суддя - Шамшуріна М.В.)

час та місце ухвалення рішення: 11 жовтня 2024 року; м. Вінниця, вул. Пирогова, 29; повний текст рішення складено 21 жовтня 2024 року

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Форест Транс Сервіс"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Подільський Енергоконсалтинг"

про стягнення 24 459 659 грн 28 коп.

за участю представників сторін:

від Позивача - Багрій І.О.;

від Відповідача - Пивоварова Ю.С..

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Форест Транс Сервіс" (надалі - Позивач) звернулося в Господарський суд Вінницької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Подільський Енергоконсалтинг" (надалі - Відповідач) про стягнення з Відповідача коштів за Договором про надання послуг № 20190322/1 від 22 березня 2019 року, а саме боргу в розмірі 19407910 грн 16 коп.; пеню в розмірі 1 841 800 грн 48 коп., інфляційних втрат в розмірі 2 839 818 грн 06 коп., трьох відсотків річних в сумі 370 120 грн 58 коп..

Позовні вимоги вмотивовані тим, що відповідно до Договору про відступлення права вимоги №08122021/2 від 8 грудня 2021 року Позивач став новим кредитором Відповідача у правовідносинах, що виникли на підставі Договору про надання послуг №20190322/1 від 22 березня 2019 року, укладеного між Відповідачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельна Фірма Трейдінвестбуд". При цьому Позивач посилається на неналежне виконання Відповідачем своїх зобов`язань за Договором про надання послуг №20190322/1 в частині повної та своєчасної оплати за надані послуги, внаслідок чого Позивачем заявлено до стягнення з Відповідача 19 407 910 грн 16 коп. боргу; 1 841 800 грн 48 коп. пеня; 2 839 818 грн 06 коп. інфляційних втрат; 370120 грн 58 коп. трьох відсотків річних.

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 13 січня 2023 року залишеним без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 26 квітня 2023 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 4 липня 2023 року постанову апеляційного господарського суду від 26 квітня 2023 року та рішення місцевого господарського суду від 13 січня 2023 року в справі № 902/611/22 скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Судове рішення Верховного Суду мотивоване тим, що: фактична реєстрація в Єдиному реєстрі податкових накладних податкових накладних за рішенням суду відбулася 10.09.2021, 10.11.2021 та 12.11.2021, що підтверджується даними електронного кабінету платника податків ТОВ "Будівельна фірма Трейдінвестбуд" та Відповідачем не заперечується.

Зауважив, що проаналізувавши положення пункту 2.7 Договору, колегія суддів дійшла висновку, що для стягнення суми ПДВ, що дорівнює податковому кредиту, має значення лише дотримання виконавцем умови щодо реєстрації податкової накладної.

З огляду на викладене Верховний Суд вважав безпідставними посилання судів попередніх інстанцій на інші, ніж надані суду Позивачем, специфікацію та акти приймання-передачі, складені на виконання умов договору надання послуг, та на необхідність коригування кількісних і вартісних показників податкової накладної, оскільки ці обставини (наявність у матеріалах справи різних специфікацій та актів приймання-передачі до Договору) не спростовують факту реєстрації відповідних податкових накладних, а реальність та товарність здійснення господарських операцій між Відповідачем та його контрагентом не є предметом розгляду в цій справі. Змістовна оцінка господарських операцій може бути проведена лише за результатом здійснення податкової перевірки платника податків, підстави та порядок проведення якої визначено нормами ПК України.

З позиції ВС суди посилаючись на суто формальні розбіжності в первинній документації, прийшли до висновку про відсутність зобов`язання Відповідача сплатити кошти щодо яких виник спір, не встановивши при цьому навіть відсутність факту здійснення господарських операцій.

Констатував, що як встановлено судами попередніх інстанцій, в матеріалах справи містяться різні надані сторонами примірники специфікації послуг (додаток № 1 до договору), однак суди попередніх інстанцій не встановили обставин (зокрема часу) підписання зазначених документів, хоча встановлення цих обставин має значення для правильного вирішення цього спору. Фактично суди, не дослідивши та не встановивши відповідні обставини справи, поклали їх в основу судових рішень, що свідчить про порушення норм процесуального права.

При цьому ВС вказав, що вартісні показники проведених господарських операцій та відповідні розміри ПДВ як в первинній документації, поданій Позивачем, так і в первинній документації, наданій Відповідачем, збігаються. Наголосив, що підсумкові суми (підсумкова вартість) наданих послуг в обох примірниках актів приймання-передачі наданих послуг є однаковими та що наявність у матеріалах справи різних специфікацій та актів до договору, які, на противагу Позивачу, подано Відповідачем, факту реєстрації відповідних податкових накладних не спростовують. Констатував при цьому, що Відповідач не спростовує факту підписання ним акта звірки на суму 20 883125,70 грн, що є додатковим доказом підтвердження боргу на суму 19 407 910,16 грн, що є предметом спору.

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 11 жовтня 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто з Відповідача на користь Позивача 19 407 910 грн 16 коп. заборгованості, 920 900 грн 24 коп. пені, 2 839 818 грн 06 коп. інфляційних втрат, 370 130 грн 58 коп. 3 % річних. Також даним судовим рішенням покладено на Відповідача 366 894 грн 90 коп. судових витрат зі сплати судового збору за подання позову, 550 342 грн 35 коп. судових витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги, 733789 грн 81 коп. судових витрат зі сплати судового збору за подання касаційної скарги. У задоволенні позовних вимог в частині стягнення 920900 грн 24 коп. відмовлено.

При ухваленні вказаного рішення суд першої інстанції виходив з того, що приймаючи до уваги наявність у матеріалах справи належних доказів повідомлення Відповідача про відступлення грошових вимог на користь нового кредитора, враховуючи, що Відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання за Договором щодо сплати заборгованості за надані послуги, розмір вказаної заборгованості відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується доказами, що містяться у матеріалах справи, суд першої інстанції дійшов висновку, що Відповідачем порушено умови Договору в частині повної та своєчасної оплати наданих послуг на користь нового кредитора, внаслідок чого було допущено прострочення у виконанні грошового зобов`язання. З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з Відповідача заборгованості у розмірі 19407910 грн 16 коп. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Крім того, щодо позовних вимог про стягнення пені, то місцевий господарський суд вказав, що враховуючи у сукупності встановлені судом обставини та докази, які містяться у матеріалах справи, з урахуванням засад справедливості, добросовісності, розумності та пропорційності, суд першої інстанції дійшов висновку про зменшення розміру пені, що підлягає стягненню з Відповідача на 50%, що на переконання суду є співмірним у контексті балансу інтересів сторін та таким, що запобігатиме настанню негативних наслідків для сторін спору. Приймаючи до уваги, що судом визнано обгрунтованим нарахування пені в сумі 1841800 грн 48 коп., з урахуванням зменшення розміру пені на 50%, судом стягнуто з Відповідача пеню в сумі 920 900 грн 24 коп., у стягненні решти пені відмовлено.

Окрім того суд перевіривши здійснений Позивачем розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат в межах визначеного Позивачем періоду прострочення та суми заборгованості, дійшов висновку, що сума 3 % річних та інфляційних втрат нарахована правильно, а відтак задоволив позовні вимоги щодо стягнення 370 130 грн 58 коп. річних та 3 529 497 грн 65 коп. інфляційних втрат.

Не погодившись із прийнятим судовим рішенням, Відповідач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просив скасувати рішення Господарського суду Вінницької області від 11 жовтня 2024 року в справі №902/611/24 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Обґрунтовуючи вимоги скарги, Відповідач зазначив, що Верховний Суд прийшов до висновків про наявність виключних причин для необхідності перегляду справи в новому розгляді з метою дослідження таких доказів у цій справі, як Специфікація послуг (Додаток №1 до Договору), затверджена у новій редакції Додатковою угодою №1 від 22 березня 2019 року на предмет обставин їх укладення (дати і часу підписання тощо), водночас зазначивши, що як вбачається зі змісту мотивувальної частини рішення Господарського суду Вінницької області від 11 жовтня 2024 року, прийнятого в ході нового розгляду справи, судом всупереч частини 1 статті 277 ГПК України, фактично не були виконані вказівки Верховного Суду, зокрема, не досліджено та не встановлено належним чином обставина - конкретної дати підписання Додатку №1 до договору надання послуг №20190322/1 від 22 березня 2019 року Специфікація послуг в редакції Додаткової угоди №1 від 22 березня 2019 року до даного Договору.

Скаржник стверджує, що місцевим господарським судом не було встановлено наявності жодних належних доказів таких обставин, жодної іншої дати підписання Додаткової угоди №1 до Договору, ніж зазначена в ній дата 22 березня 2019 року, Позивачем не було доведено. У той же час, прийнявши за основу не обгрунтоване на переконання апелянта припущення Позивача про ймовірну дату підписання Додаткової угоди №1 у період з грудня 2019 року - березня-квітня 2020 року, суд першої інстанції, в порушення принципу змагальності, безпідставно переклав тягар доведення цієї обставини на Відповідача. Відповідач вказує, що суд бездоказово презюмував виникнення в нього зобов`язань за Дговором.

Скаржник вказав, що згідно показів Свідка від 30 серпня 2024 року, останнім було зазначено що перепідписувались ті ж самі [тобто помилкові первинні] документи, ми змінити вже нічого не могли, бо податкові накладні вже були зареєстровані (1.28.48 - 1.28.52 Запису від 30.08.2024), вказуючи, ці заяви свідка не відповідають дійсності. Констатує, що законодавець визначає правовою суттю реєстрації розрахунків коригування саме виправлення недоліків у зареєстрованих раніше податкових накладних, в яких за його доводами були допущені істотні помилки, що не дозволяють ідентифікувати проведені сторонами господарські операції, в силу пункту 44.1 статті 44, пункту 192.1 статті 192, підпунктів "е", "є" абзацу 2 пункту 201.1 статті 201, абзацу 3 підпункт 201.10 статті 201 ПК України. Вважає, що достеменно знаючи у 2021 році про існування діючої Додаткової угоди №1 до Договору та про наявність складених раніше первинних документів та податкових накладних, що не суперечать цій Додатковій угоді в кількісних та цінових показниках господарських операцій, безпосереднім обов`язком ТОВ БФ ТРЕЙДІНВЕСТБУД, як постачальника послуг, було проведення реєстрації в ЄРПН відповідних розрахунків коригування до таких податкових накладних, відповідно до пунктів 2.4, 2.7, 9.3 Дговору. Відповідач вказав, що відповідно до норм ПК України, податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідач також вказав, що Позивач не виконавши свій обов`язок по своєчасній реєстрації розрахунків коригування, тим самим порушив визначене пунктом 2.7 Основного договору та надане ПК України право Відповідача на зарахування сум ПДВ у ціні придбаних послуг до складу податкового кредиту за відповідні податкові періоди, що призвело до безповоротної втрати всієї суми ПДВ за вищевказаними податковими накладними та, як наслідок, до завищення сум податкових зобов`язань Відповідача.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 3 грудня 2024 року в справі №902/611/22 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Відповідач на рішення господарського суду Вінницької області у справі № 902/611/22 від 11 жовтня 2024 року. Запропоновано Позивачу в строк протягом 10 днів з дня вручення даної ухвали надати до канцелярії суду відзив на апеляційну скаргу з доказами його (доданих до нього документів) надсилання в порядку частини 2 статті 263 ГПК України.

10 грудня 2024 року через підсистему «Електронний суд» від Позивача надійшов відзив в котрому Позивач вказав, що заперечує проти задоволення апеляційної скарги Відповідача та просив залишити рішення місцевого господарського суду без змін. Позивач вказав, що апелянт помилково стверджує, що Верховний Суд нібито надав вказівку встановити саме конкретну дату підписання Додаткової угоди № 1, оскільки на його думку з аналізу постанови від 4 липня 2023 року простежується, що Верховний Суд визнав протиправним повне ігнорування судами таких обставин справи як можлива невідповідність дати Додаткової угоди № 1 фактичній даті її підписання. Проте, з`ясування цих обставин не може здійснюватися в інакшому порядку ніж це передбачено вимогами ГПК України щодо порядку оцінки доказів та встановлення обставин справи. З урахуванням визначених ГПК України порядку оцінки доказів та встановлення обставин справи, суд першої інстанції на його переконання встановив виконання ТОВ БФ Трейдінвестбуд обов`язку з реєстрації податкових накладних в достатній мірі, для виникнення у Відповідача обов`язку зі здійснення оплати утриманої суми в порядку пункту 2.7 Договору. Водночас Позивач вважає, що показання свідка ОСОБА_1 було доведено до суду з дотриманням встановленої процедури, та більше того, з метою повного з`ясування обставин справи та забезпечення змагальності сторін, судом за клопотанням Відповідача було викликано ОСОБА_1 для допиту в судовому засіданні. Наголошує, що показання свідка ОСОБА_1 узгоджуються з матеріалами справи та не містять критичних похибок з урахуванням часу, який минув з відповідних обставин (близько 5 років). Натомість Позивач не погоджується з позицією апелянта, що нібито конкретна дата підписання Додаткової угоди № 1 є критично важливою, адже для вирішення даної справи, з огляду на предмет доказування в ній, достатньо лише встановлення того, що Додаткова угода № 1 була підписана після подання податкових накладних на реєстрацію.

Ухвалою апеляційного господарського суду від 6 січня 2025 року в справі № 902/611/22 проведення підготовчих дій закінчено. Розгляд апеляційної скарги призначено на 29 січня 2025 року об 15:00 год. (том 9, а.с. 175).

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 13 січня 2025 року клопотання представника Позивача про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду по справі №902/611/22 задоволено. Забезпечено представнику Позивача участь в судовому засіданні призначеному на 29 січня 2025 року о 15:00 год. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 29 січня 2025 року, з підстав, наведених в даній ухвалі, відкладено розгляд справи на 18 лютого 2025 року об 10:00 год. Забезпечено представнику Позивача участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду в режимі відеоконференції.

18 лютого 2025 року через підсистему «Електронний суд» від Відповідача надійшли клопотання: про призначення судово-технічної експертизи; про забезпечення доказів у справі шляхом їх витребування та огляду (оригінали Договору про надання послуг; Додаткової угоди №1; Актів приймання-передачі наданих послуг); про виклик свідка ОСОБА_1 .. При цьому дані клопотання подані з порушенням строку їх подання суду апеляційної інстанції (з огляду на те, що такі клопотання апелянтом подаються з подачею апеляційної скарги в силу дії пункту 7 частини 2 статті 258 ГПК України) без обгрунтування про поновлення процесуального строку для подання таких клопотань, зважаючи на їх пов`язаність, та неможливість їх подачі суду першої інстанції.

В судовому засіданні від 18 лютого 2025 року представник Відповідача підтримав подані ним клопотання, просив суд їх задоволити вказавши, що такі клопотання є взаємопов`язані між собою, адже після допиту свідка та огляду оригіналів витребуваних доказів буде зрозуміло щодо необхідності призначення судової експертизи.

Представник Позивача заперечив проти задоволення вказаних клопотань та вказав, що судом першої інстанції вже було відмовлено Відповідачу в аналогічному клопотанні про призначення судової експертизи та що Відповідач не оскаржив таку ухвалу в поданій ним апеляційній скарзі. Також представник зауважив в судовому засіданні в суді, що в суді першої інстанції за клопотанням Відповідача вже було допитано свідка ОСОБА_1 ..

Колегія суддів розглянувши клопотання Відповідача дійшла висновку про відмову в їх задоволенні, з огляду на таке.

Відповідно до статтей 98, 99 Господарського процесуального кодексу України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду. Водночас, експертиза призначається для з`ясування питань, що потребують спеціальних знань. Як видно з зазначених норм права перед судовими експертами не ставляться правові питання, вирішення яких чинним законодавством віднесено до компетенції суду, зокрема, про відповідність окремих нормативних актів вимогам закону, про правову оцінку дій сторін тощо.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи.

В той же час, недотримання порядку призначення та проведення судової експертизи має наслідком затягування судового процесу і призводить до порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку.

Крім того, судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи.

З огляду на приписи статтей 13, 14, 42, 74, 80, 164 Господарського процесуального кодексу України України законодавство покладає обов`язок з подання доказів на сторону у справі, зокрема разом із першою заявою по суті справи, сприяння своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи.

Неналежне виконання стороною свого процесуального обов`язку з доведення у суді першої інстанції обставин, на які остання (сторона) посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не може бути компенсоване цим учасником судового процесу на наступних етапах розгляду справи (у судах апеляційної чи касаційної інстанцій). В іншому випадку зазначене могло б призвести і до безпідставного скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції.

При цьому необхідно враховувати, що у випадку призначення експертиз на стадії апеляційного провадження та отримання відповідних експертних висновків, у справі з`являться нові докази, яких не було в суду першої інстанції.

В силу дії частини 1 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

В той же час як вбачається з пункту 7 частини 2 статті 258 Господарського процесуального кодексу України, законодавці передбачили, що під час апеляційного провадження по справі (котре проводиться у порядку спрощенного позовного провадження) апелянт має подати свої клопотання саме з подачею апеляційної скарги та зазначити про них безпосередньо в апеляційній скарзі.

В той же час апелянтом не було подано відповідні клопотання з поданням апеляційної скарги, і лише вже після неявки Відповідача в призначене перше судове засідання, яке було відкладено за клопотанням саме Відповідача. При цьому такі три клопотання були подані безпосередньо в день судового засідання (що також оцінюється колегією критично) без будь-якого обгрунтування щодо причин подачі цих клопотань в строки визначені ГПК України.

Водночас подаючи такі клопотання не разом з апеляційною скаргою (з урахуванням дії вимог статті 258 Господарського процесуального кодексу України) Відповідач не обгрунтував неможливості їх подання разом із апеляційною скаргою, а також не просив поновити строк для їх подання з обгрунтуванням причин пропуску такого строку.

При цьому в судовому засіданні на запитання головуючого судді про причини несвоєчасного подання таких клопотань представник зазначив, що не встиг підготувати вказані клопотання про подачу апеляційної скарги, що судом оцінюється критично і не може трактуватися як об`єктивна причина пропуску строку на подачу цих клопотань.

Враховуючи вищевказане суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення таких клопотань.

Разом з тим (з огляду на те, що за необхідності суд не позбавлений права з власної ініціативи призначити експертизу по справі), суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для скористання своїм правом, адже вирішення поставлених в клопотанні про призначення експертизи питань знаходиться в площині вирішення саме господарського суду та не потребують спеціальних, специфічних знань, які не може вирішити суд при розгляді даного позову та апеляційної скарги.

Відповідно до приписів частин 1, 3 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Наведені положення передбачають наявність таких критеріїв для вирішення питання про прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів, як: "винятковість випадку" та "причини, що об`єктивно не залежать від особи", і тягар доведення покладений на учасника справи, який звертається з відповідним клопотанням (заявою).

Єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом, у тому числі апеляційної інстанції, доказів з порушеннями встановленого процесуальним законом порядку, - це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії з причин, що не залежали від нього, тягар доведення яких покладений на учасника справи (у цьому разі відповідача ).

При цьому за імперативним приписом частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних, зокрема, з невчиненням нею процесуальних дій.

Принцип рівності сторін у процесі у розумінні "справедливого балансу" між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони.

Прийняття судом апеляційної інстанції додатково поданих доказів без урахування наведених вище критеріїв у вирішенні питання про прийняття судом апеляційної інстанції таких доказів матиме наслідком порушення приписів статті 269 Господарського процесуального кодексу України, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність.

Окрім того, суд зауважує, що системний аналіз статтей 80, 269, пункту 6 частини 2 статті 268 Господарського процесуального кодексу України свідчить про те, що докази, якими Відповідач обґрунтовує свої заперечення, повинні існувати на момент розгляду спору судом першої інстанції, і саме на Відповідача покладено обов`язок подання таких доказів одночасно з відзивом на позовну заяву абож з поданням апеляційної скарги, якщо такі докази подаються апелянтом в суді апеляційної інстанції (відповідно до пункту 4 частини 2 статті 263 ГПК України, з відзивом на апеляційну скаргу для інших сторін, що не є апелянтами).

Для поновлення процесуального строку суд має встановити відповідні обставини, задля чого заявник має довести суду їх наявність та непереборність, у зв`язку з тим, що фактично норма про можливість поновлення процесуальних строків є, по суті, пільгою, яка може застосовуватись як виняток із загального правила, оскільки в іншому випадку нівелюється значення чіткого визначення законодавцем кожного з процесуальних строків.

Сам лише факт подання стороною клопотання про поновлення строку не зобов`язує суд автоматично відновити цей строк, оскільки клопотання про поновлення строку на подання апеляційної скарги з огляду на положення статті 256 ГПК України повинно містити обґрунтування поважності пропуску цього строку.

Поважними визнаються такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальних дій. При цьому ГПК України не пов`язує право суду відновити пропущений процесуальний строк лише з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку, тобто у кожному випадку суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює доводи, наведені на обґрунтування клопотання про його відновлення, та робить мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.

Заява (клопотання) про виклик свідка, клопотання про проведення експертиз, як і клопотання про витребування оригіналів доказів повинно містити обґрунтування поважності причин пропуску такого строку (за необхідності - з посиланням на відповідні докази, які подаються апеляційному господарському суду на загальних підставах).

Відновлення пропущеного процесуального строку є правом господарського суду, яким суд користується, виходячи із поважності причин пропуску строку скаржником, і лише сам факт подання скаржником клопотання про поновлення строку не кореспондується з автоматичним обов`язком суду відновити цей строк.

Відтак, Відповідач окрім зазначення про те, що місцевим господарським судом було відмовлено в проведенні судової експертизи, не зазначено обгрунтування про неможливість подання таких доказів суду першої інстанції під час розгляду справи та чому такий випадок неподання доказів є винятком не зазначено обгрунтування неможливості подання цих доказів з поданням апеляційної скарги та не подано клопотання про поновлення строку на подачу відповідної заяв (клопотань) після спливу процесуального строку на їх подання.

З огляду на вищевказане суд апеляційної інстанції ще раз резюмує, що не бере до уваги клопотання Відповідача відмовляє у їх задоволенні.

В судовому засіданні від 18 лютого 2025 року представники Відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, просив скасувати рішення місцевого господарського суду та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. Представник Відповідача вказав, що Верховний Суд прийшов до висновків про наявність виключних причин для необхідності перегляду справи в новому розгляді з метою дослідження таких доказів у цій справі, як Специфікація послуг Додаток №1 до Договору, затверджена у новій редакції Додатковою угодою №1 від 22 березня 2019 року на предмет обставин їх укладення дати і часу підписання тощо, вказавши, що як вбачається зі змісту мотивувальної частини рішення Господарського суду Вінницької області від 11 жовтня 2024 року, прийнятого в ході нового розгляду справи, судом першої інстанції, фактично не були виконані вказівки Верховного Суду, зокрема, так і залишилась не дослідженою та не встановленою належним чином обставина - конкретної дати підписання Додатку №1. Представник вказує, що судом першої інстанції не було встановлено наявності жодних належних доказів таких обставин, жодної іншої дати підписання Додаткової угоди №1 до Договору, ніж зазначена в ній дата 22 березня 2019 року, Позивачем не було доведено. Також представник Відповідача вказав, що зареєстровані ПН мають ряд невідповідностей та недоліків.

В судовому засіданні від 18 лютого 2025 року, яке проведено в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, представник Позивача заперечив проти доводів апеляційної скарги Відповідача та просив залишити рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Також представник Позивача вказав, що суд першої інстанції встановив виконання ТОВ БФ Трейдінвестбуд обов`язку з реєстрації податкових накладних в достатній мірі, для виникнення у Відповідача обов`язку зі здійснення оплати утриманої суми в порядку пункту 2.7 Основного Договору. Констатував, що показання свідка ОСОБА_1 було доведено до суду з дотриманням встановленої процедури, та що з метою повного з`ясування обставин справи та забезпечення змагальності сторін, судом за клопотанням Відповідача було викликано ОСОБА_1 для допиту в судовому засіданні. Наголошуємо, що показання свідка ОСОБА_1 узгоджуються з матеріалами справи та не містять критичних похибок з урахуванням часу, який минув з відповідних обставин, близько 5 років. Натомість Позивач не може погодитися з позицією Відповідача, що нібито конкретна дата підписання Додаткової угоди № 1 є критично важливою, адже для вирішення даної справи, з огляду на предмет доказування в ній, достатньо лише встановлення того, що Додаткова угода № 1 була підписана після подання податкових накладних на реєстрацію.

Заслухавши представників Позивача та Відповідача, дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду прийшла до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Як вбачається з матеріалів справи, 22 березня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельна фірма Трейдінвестбуд" (виконавець) та Відповідачем (замовник) було укладено договір надання послуг № 20190322/1 (надалі Договір; том 1 а.с. 16-21, том 7 а.с. 185-189).

Відповідно до пункту 1.1 Договору, за цим Договором виконавець зобов`язався надавати Відповідачу послуги, а Відповідач зобов`язався прийняти надані послуги та оплатити вартість послуг виконавця в розмірі і в порядку, визначених цим Договором.

За умовами пункту 1.3 Договору перелік послуг зазначається у специфікаціях послуг, які є невід`ємною частиною цього Договору.

Згідно з пунктом 2.1 Договору вартість послуг, сформована в національній валюті України виходячи з розрахунку наведеного у специфікаціях послуг, які є невід`ємною частиною цього Договору.

У відповідності до пункту 2.2 Договору загальна вартість цього Договору визначається сторонами шляхом підсумовування загальної вартості наданих послуг, згідно специфікацій послуг та актів приймання-передачі наданих послуг, підписаних представниками сторін протягом усього строку дії даного Договору.

Згідно з пунктом 2.4 Договору виконавець зобов`язався надати Відповідачу податкову накладну в електронній формі (розрахунок коригування до податкової накладної) у термін і порядку встановлених законодавством, чинним на момент виникнення податкових зобов`язань.

За змістом пункту 2.5 Договору сторони погодили, що у разі порушення виконавцем зобов`язань передбачених пунктом 2.4 Договору, що спричинить ризик нарахування або нарахування іншій стороні штрафу податковими органами згідно Податкового кодексу України за невиконання іншою стороною своїх зобов`язань як платника податку, винна сторона зобов`язана сплатити іншій стороні штраф в наступному розмірі від суми ПДВ, яка зазначена в розрахунках коригувань: 10 відсотків у разі порушення терміну від 1 до 5 календарних днів; 20 відсотків у разі порушення терміну від 6 до 25 календарних днів; 30 відсотків у разі порушення терміну від 26 до 55 календарних днів; 40 відсотків у разі порушення терміну від 56 до 175 календарних днів; 50 відсотків у разі порушення терміну протягом 175 календарних днів і більше.

Згідно пункту 2.6 Договору у разі настання одного з нижчеперелічених випадків: невизнання податковим органом у складі податкового кредиту Відповідача суми ПДВ, зазначеної в податковій накладній, розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної, наданих виконавцем; оформлення податкової накладної, розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної з порушеннями вимог чинного законодавства України; не реєстрації податкових накладних протягом 180 календарних днів з дати складання податкової накладної в ЄРПН, в тому числі податкових накладних на суму коштів, шо надійшли як попередня оплата (аванс) - виконавець зобов`язався сплатити Відповідачу штраф у розмірі, за формулою визначеним у цьому пункті.

За змістом пункту 2.7 Договору Відповідач має право не здійснювати оплату виконавцю за вже надані послуги у розмірі, що дорівнює сумі податкового кредиту з ПДВ, до подання виконавцем на користь Відповідача податкової накладної з ПДВ, складеної в електронній формі з дотриманням умови щодо її реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої виконавцем особи, та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних. Відповідач оплачує суму, що дорівнює податковому кредиту з ПДВ протягом 5-ти банківських днів з моменту виконання виконавцем відповідних зобов`язань, передбачених Податковим кодексом України. Зазначений пункт застосовується незалежно від умов оплати, передбачених будь-якими додатками до цього Договору і має перевагу перед будь-якими іншими умовами додатків чи специфікацій, які визначають умови оплати послуг.

Пунктом 9.2 Договору визначено, що цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31 травня 2019 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Якщо жодна із сторін письмово не заявить про намір розірвання цього Договору не пізніше ніж за 20 календарних днів до моменту закінчення строку його дії, то Договір вважається автоматично пролонгованим на наступний період часу на аналогічних умовах.

Як вбачається із матеріалів справи 22 березня 2019 року сторонами Договору (ТОВ "Будівельна фірма Трейдінвестбуд" та Відповідачем) підписано додаток № 1 до Договору - специфікацію послуг, якою погоджено найменування послуг, одиниці виміру, вартість одиниці виміру, грн. без ПДВ (том 1, а.с. 21).

На виконання умов Договору у період з 26 березня 2019 року по 28 травня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельна фірма Трейдінвестбуд" та Відповідачем складено та підписано наступні акти прийому-передачі виконаних робіт на загальну суму 125 298 754 грн 35 коп. (том 1, а.с. 22-37, том 7, а.с. 190-205), а саме:

· ВР-20190322/1-001.1 від 26 березня 2019 року на суму 4 090463 грн 46 коп. (в т.ч. ПДВ 681743 грн 91 коп.);

· ВР-20190322/1-001.2 від 26.03.2019 на суму 1 773 062 грн 78 коп. (в т.ч. ПДВ 295510 грн 46 коп.);

· ВР-20190322/1-001.3 від 26.03.2019 на суму 1454 031 грн 84 коп. (в т.ч. ПДВ 242338 грн 64 коп.);

· ВР-20190322/1-001.4 від 26 березня 2019 року на суму 3 780 099 грн 96 коп. (в т.ч. ПДВ 630016 грн 66 коп.);

· ВР-20190322/1-001.5 від 26 березня 2019 року на суму 300000 грн (в т.ч. ПДВ 50 000 грн);

· ВР-20190322/1-001.6 від 26 березня 2019 року на суму 4 834 301 грн 40 коп. (в т.ч. ПДВ 805716 грн 90 коп.);

· ВР-20190322/1-002 від 2 квітня 2019 року на суму 15 637705 грн 38 коп. (в т.ч. ПДВ 2 606284 грн 23 коп.);

· ВР-20190322/1-003 від 9 квітня 2019 року на суму 16 660 717 грн 39 коп. (в т.ч. ПДВ 2776786 грн 23 коп.);

· ВР-20190322/1-004 від 16 квітня 2019 року на суму 15990 462 грн 38 коп. (в т.ч. ПДВ 2665077 грн 06 коп.);

· ВР-20190322/1-005 від 23 квітня 2019 року на суму 14183304 грн 03 коп. (в т.ч. ПДВ 2363884 грн);

· ВР-20190322/1-006 від 2 травня 2019 року на суму 9199 745 грн 18 коп. (в т.ч. ПДВ 1 533 290 грн 86 коп.);

· ВР-20190322/1-007 від 7 травня 2019 року на суму 6 771 041 грн 71 коп. (в т.ч. ПДВ 1128506 грн 95 коп.);

· ВР-20190322/1-008 від 14 травня 2019 року на суму 12 175216 грн 56 коп. (в т.ч. ПДВ 2029202 грн 76 коп.);

· ВР-20190322/1-009 від 21 травня 2019 року на суму 2 080251 грн 58 коп. (в т.ч. ПДВ 346708 грн 60 коп.);

· ВР-20190322/1-010 від 21 травня 2019 року на суму 9 91637 грн 89 коп. (в т.ч. ПДВ 1652 939 грн 65 коп.);

· ВР-20190322/1-011 від 28 травня 2019 року на суму 6450712 грн 81 коп. (в т.ч. ПДВ 1075118 грн 80 коп.).

Згідно вказаних актів ТОВ "Будівельна фірма Трейдінвестбуд" як виконавцем передано Відповідачу як замовнику виконані на підставі Договору на вказану у актах суму послуги.

Кожен із наведених актів містить застереження, що вказані у акті роботи (послуги) виконані повністю і в строк. Відповідач претензій по об`єму, якості і термінам надання робіт (послуг) не має.

Акти прийому-передачі виконаних робіт спільно підписано від імені виконавця - директором ТОВ "Будівельна фірма Трейдінвестбуд" Корнелюком А.В. та від імені замовника - директором Відповідача Шакаловим С.В. та скріплено печатками сторін Договору без жодних зауважень.

Як убачається із матеріалів справи, на підставі актів прийому-передачі виконаних робіт виконавцем за договором ТОВ "Будівельна фірма Трейдінвестбуд" за першою подією було складено та подано з квітня по червень 2019 року на реєстрацію наступні податкові накладні: ПН №1 від 26 березня 2019 року; ПН № 2 від 26 березня 2019 року; ПН № 3 від 26 березня 2019 року; ПН № 4 від 26 березня 2019 року; ПН № 5 від 26 березня 2019 року; ПН № 6 від 26 березня 2019 року; ПН № 7 від 2 квітня 2019 року; ПН № 8 від 9 квітня 2019 року; ПН № 9 від 16 квітня 2019 року; ПН№ 10 від 23 квітня 2019 року; ПН № 11 від 2 травня 2019 року; ПН №13 від 7 травня 2019 року; ПН № 16 від 14 травня 2019 року; ПН №20 від 21 травня 2019 року; ПН № 21 від 21 травня 2019 року; ПН № 23 від 28 травня 2019 року (том 1, а.с. 38-53).

Органами Державної фіскальної (податкової) служби України реєстрація таких податкових накладних була зупинена, а надалі прийнято рішення про відмову у реєстрації вищевказуваних податкових накладних 2019 року (том 2, а.с. 81-107), у зв`язку з чим Товариство з обмеженою відповідальністю Будівельна фірма Трейдінвестбуд звернулося з відповідним позовом до суду.

Окружним адміністративним судом міста Києва 22 листопада 2019 року ухвалено рішення у справі № 640/12789/19, яким адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю Будівельна фірма Трейдінвестбуд задоволено, визнано протиправними та скасовано рішення Головного управління Державної податкової служби у місті Києві про відмову в реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних (за переліком), зобов`язано Державну податкову службу України зареєструвати у Єдиному реєстрі податкових накладних, податкові накладні складені Товариством з обмеженою відповідальністю Будівельна фірма Трейдінвестбуд днем їх направлення на реєстрацію (за переліком) (том 9, а.с.35-43).

Фактична реєстрація податкових накладних за рішенням суду відбулася 10 вересня 2021 року, 10 листопада 2021 року та 12 листопада 2021 року (том 1 а.с. 54-72), що підтверджується доказами, які містяться у матеріалах справи (вказана обставина Відповідачем в апеляційній скарзі не заперечується).

8 грудня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельна фірма Трейдінвестбуд" (первісний кредитор) та Позивачем (новий кредитор) укладено договір відступлення права вимоги № 08122021/2 (надалі Договір відступлення; том 1 а.с. 109-110).

Відповідно до пункту 1.1 Договору відступлення в порядку та на умовах, визначених цим Договором відступлення, первісний кредитор відступає Позивачу, а новий кредитор набуває право вимоги, належне первісному кредиторові, і стає кредитором за Договором, укладеними між первісним кредитором та Відповідачем (надалі - основний договір).

Пунктом 1.2 Договору відступлення за цим Договором відступлення Позивач одержує право замість первісного кредитора вимагати від Відповідача належного виконання зобов`язань за основним договором у сумі 20 883 125.71 грн з ПДВ.

Згідно з пунктом 1.3 Договору відступлення права вимоги первісного кредитора до Відповідача на суму 20883125 грн 71 коп. за основним договором підтверджується актом звірки взаєморозрахунків станом на 24 липня 2019 року та наступними актами прийому-передачі виконаних робіт, які є невід`ємною частиною цього Договору відступлення і передаються первісним кредитором Позивачу разом з іншими документами в момент підписання сторонами цього договору: ВР-20190322/1-009 від 21 травня 2019 року на суму 2080251 грн 58 коп.; ВР-20190322/1-007 від 7 травня 2019 року на суму 6771041 грн 71 коп.; ВР-20190322/1-011 від 28 травня 2019 року на суму 6 450 712 грн 81 коп.; ВР-20190322/1-010 від 21 травня 2019 року на суму 9917637 грн 89 коп.; ВР-20190322/1-008 від 14 травня 2019 року на суму 12 175 216 грн 56 коп.; ВР-20190322/1-006 від 2 травня 2019 року на суму 9199745 грн 18 коп.; ВР-20190322/1-005 від 23 квітня 2019 року на суму 14 183 304 грн 03 коп.; ВР-20190322/1-004 від 16 квітня 2019 року на суму 15990462 грн 38 коп.; ВР-20190322/1-003 від 9 квітня 2019 року на суму 16 660 717 грн 39 коп.; ВР-20190322/1-002 від 2 квітня 2019 року на суму 15 637 705 грн 38 коп.; ВР-20190322/1-001.2 від 26 березня 2019 року на суму 1 773 062 грн 78 коп.; ВР-20190322/1-001.1 від 26 березня 2019 року на суму 4090463 грн 46 коп.; ВР-20190322/1-001.6 від 26 березня 2019 року на суму 4 834 301 грн 40 коп.; ВР-20190322/1-001.3 від 26 березня 2019 року на суму 1454031 грн 84 коп.; ВР-20190322/1-001.4 від 26 березня 2019 року на суму 3780 099 грн 96 коп.; ВР-20190322/1-001.5 від 26 березня 2019 року на суму 300 000 грн.

Відповідно до пункту 1.4 Договору відступлення сторони домовилися, що Позивач набуває прав кредитора за основним Договором з моменту підписання цього договору.

За змістом пункту 1.5 Договору відступлення сторони домовились повідомити Відповідача про зміну кредитора в основному договорі протягом одного місяця з моменту підписання цього Договору відступлення.

Підписанням Договору відступлення сторони підтверджують передачу первісним кредитором Позивачу всіх оригіналів документів на підтвердження права вимоги за основним договором.

За умовами пункту 5.3 Договору відступлення вимоги згідно з цим Договором відсуплення не тягне за собою ніяких змін умов основного договору (Договору).

10 грудня 2021 року Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельна фірма Трейдінвестбуд" на виконання пункту 1.5 Договору відступлення надіслав на адресу Відповідача повідомлення про відступлення права вимоги до Відповідача за Договором новому кредитору - Позивачу із зазначенням реквізитів для слати заборгованості. Як вбачається із повідомлення про вручення поштового відправлення вказане повідомлення отримано Відповідачем 14 грудня 2021 року (том 1, а.с. 111-115).

17 грудня 2021 року Позивач звернувся до Відповідача із претензією від 16 грудня 2021 року в якій зазначив про наявність у Відповідача перед новим кредитором станом на 13 грудня 2021 року грошових зобов`язань перед Позивачем зі сплати основної заборгованості в сумі 20 883 125 грн 71 коп., пені в сумі 3 907 851 грн 67 коп., інфляційних втрат в сумі 2 824 054 грн 95 коп. та 3 % річних в сумі 1 485 541 грн 03 коп., а також просив сплатити вказану заборгованість Позивачу протягом 3-х днів з моменту отримання цієї претензії (том 1, а.с. 116-128).

У відповіді на претензію від 21 січня 2022 року вих. № 29 Відповідач зазначив, що без надання заявником претензії обгрунтованих доказів виникнення боргу товариства, доказів виконання ТОВ "Будівельна фірма Трейдінвестбуд" пункту 2.4 Договору щодо реєстрації податкових накладних, вимоги претензії вважаються такими, що не підлягають задоволенню (том 1, а.с. 125-126, том 2, а.с. 108-110).

Невиконання Відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором в частині оплати виконаних робіт стало підставою звернення Позивача до суду за захистом порушених на його думку прав та інтересів, з позовом про стягнення 19407910 грн 16 коп. заборгованості, інфляційних втрат в розмірі 2 839 818 грн 06 коп., трьох відсотків річних в сумі 370 120 грн 58 коп., 1841800 грн 48 коп. пені.

Аналізуючи встановлені обставини справи та переглядаючи спірні правовідносини на предмет наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції приймає до уваги наступні положення діючого законодавства з урахуванням фактичних обставин справи.

Положеннями статті 20 Господарського кодексу України передбачено, що держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб`єктів господарювання.

Відповідно до статтей 12, 15, 16, 20 Цивільного кодексу України, особа здійснює свої цивільні права, в тому числі право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права, на власний розсуд. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

В силу дії статті 173 Господарського кодексу України господарський договір є однією з підстав виникнення господарських зобов`язань і є обов`язковим для виконання сторонами.

Аналогічні приписи містяться в статті 629 Цивільного кодексу України.

Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином та у встановлений законом чи договором строк, однобічна відмова від виконання зобов`язань не допускається.

Згідно зі статтею 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

У відповідності до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковий для виконання сторонами.

В силу дії статті 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Предметом апеляційного оскарження та, відповідно, апеляційного розгляду у даній справі є встановлення обставин щодо належного виконання умов Договору про надання послуг, їх прийняття та оплати замовником, розміру боргу, наявності або відсутності підстав для стягнення залишку заборгованості за Договором та відповідно нарахованих на суму простроченої заборгованості пені, 3 % річних та інфляційних втрат у заявленому Позивачем розмірі.

Розглядаючи позовну вимогу Позивача щодо стягнення заборгованості за Договором в правовому полі нормативно-правового регулювання договірних відносин щодо надання послуг, колегія суддів досліджує дану вимогу з огляду на порушення прав та охоронюваних інтересів Позивача, за захистом яких він звернувся до господарського суду.

З врахуванням серйозності та важливості основного доводу Відповідача щодо не встановлення належним чином обставини конкретної дати підписання Додатку № 1 до Договору та порушення Позивачем умов пунктів 2.4, 2.7, 9.1 Договору, колегія суддів при вирішення зазначених обставин враховує вказівки Верховного Суду надані в даній справі, а саме: в матеріалах справи містяться різні надані сторонами примірники специфікації послуг (додаток № 1 до договору), однак суди попередніх інстанцій не встановили обставин (зокрема часу) підписання зазначених документів, хоча встановлення цих обставин має значення для правильного вирішення цього спору.

Судом першої інстанції в оскаржуваному рішення (що відображено в протоколі судового засідання) зазначено, що було досліджено оригінали Договору, оригінали актів прийому-передачі виконаних робіт наданих Позивачем та розбіжностей між копіями документів долучених до позову та оригіналами цих документів не виявлено.

Як убачається із платіжних доручень та банківських виписок, що містяться у матеріалах справи, на виконання взятих на себе зобов`язань Відповідачем за період з 29 березня 2019 року по 31 травня 2019 року перераховано ТОВ "Будівельна фірма Трейдінвестбуд" за Договором кошти в сумі 104 415 628 грн 64 коп. (том 1 а.с. 74-86, том 2 а.с.71-80).

Враховуючи загальну вартість наданих послуг 125298754 грн 35 коп. та здійснену Відповідачем на користь виконавця оплату у розмірі 104 415 628 грн 64 коп., залишок заборгованості за Договором складає 20 883 125 грн 71 коп..

Відповідачем разом із відзивом подано до суду Додаткову угоду № 1 від 22 березня 2019 року до Договору укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю Будівельна фірма Трейдінвестбуд та Відповідачем, відповідно до умов якої сторони дійшли згоди внести зміни та викласти додаток №1 Договору - специфікація послуг у новій редакції. Додаток №1 Договору в новій редакції додається до цієї додаткової угоди та є її невід`ємною частиною (пункт 1 Додаткової угоди) (том 2, а.с. 19).

Відповідно до пунктів 2-4 Додаткової угоди з моменту підписання цієї Додаткової угоди всі попередні редакції Додатку №1 Договору - специфікація послуг втрачають юридичну силу. Всі інші умови договору залишаються без змін. Дана додаткова угода є невід`ємною частиною Договору.

Згідно з пунктом 5 Додаткової угоди ця додаткова угода набирає чинності з моменту її підписання та скріплення печатками (за наявності) сторонами.

У додатку до вказаної додаткової угоди додано підписану 22 березня 2019 року між сторонами (ТОВ "Будівельна фірма Трейдінвестбуд" та Відповідачем) як Додаток № 1 до Договору - специфікацію послуг, якою погоджено найменування послуг, одиниці виміру, вартість одиниці виміру грн. без ПДВ (том 2, а.с.20).

За пунктом 4 специфікації послуг до Договору Відповідач здійснює розрахунки з виконавцем за надані послуги в наступному порядку:

· протягом 3-х банківських днів з моменту отримання рахунку-фактури від виконавця та сплачує на користь виконавця попередню оплату у розмірі зазначеному в рахунку-фактурі;

· протягом 3-х банківських днів з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі наданих послуг сплачується решта вартості послуг.

Усі розрахунки здійснюються Відповідачем шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок виконавця.

Додаткова угода, специфікація послуг підписані від імені Товариства з обмеженою відповідальністю Будівельна фірма Трейдінвестбуд директором Корнелюком А.В., від імені Відповідача директором Шакаловим С.В. та скріплені печатками сторін Договору.

На підтвердження виконання умов Договору Відповідачем надано до суду заявки-специфікації, звіти про надані послуги та акти прийому-передачі наданих послуг на загальну суму 125 298 754 грн 35 коп. (том 2, а.с.22-70), зокрема:

· ВР-20190322/1-001.1 від 26 березня 2019 року на суму 4 090 463 грн 46 коп. (в т.ч. ПДВ 681743 грн 91 коп.);

· ВР-20190322/1-001.2 від 26 березня 2019 року на суму 1 773 062 грн 78 коп. (в т.ч. ПДВ 295 510 грн 46 коп.);

· ВР-20190322/1-001.3 від 26 березня 2019 року на суму 1 454 031 грн 84 коп. (в т.ч. ПДВ 242 338 грн 64 коп.);

· ВР-20190322/1-001.4 від 26 березня 2019 року на суму 3 780 099 грн 96 коп. (в т.ч. ПДВ 630 016 грн 66 коп.);

· ВР-20190322/1-001.5 від 26 березня 2019 року на суму 300 000 грн (в т.ч. ПДВ 50000 грн.);

· ВР-20190322/1-001.6 від 26 березня 2019 року на суму 4 834 301 грн 40 коп. (в т.ч. ПДВ 805 716 грн 90 коп.);

· ВР-20190322/1-002 від 2 квітня 2019 року на суму 15 637 705 грн 38 коп. (в т.ч. ПДВ 2 606 284 грн 23 коп.);

· ВР-20190322/1-003 від 9 квітня 2019 року на суму 16 660 717 грн 39 коп. (в т.ч. ПДВ 2 776 786 грн 23 коп.);

· ВР-20190322/1-004 від 16 квітня 2019 року на суму 15 990 462 грн 38 коп. (в т.ч. ПДВ 2 665 077 грн 06 коп.);

· ВР-20190322/1-005 від 23 квітня 2019 року на суму 14 183 304 грн 03 коп. (в т.ч. ПДВ 2 363 884 грн);

· ВР-20190322/1-006 від 2 травня 2019 року на суму 9199745 грн 18 коп. (в т.ч. ПДВ 1 533 290 грн 86 коп.);

· ВР-20190322/1-007 від 7 травня 2019 року на суму 6771041 грн 71 коп. (в т.ч. ПДВ 1 128 506 грн 95 коп.);

· ВР-20190322/1-8 від 14 травня 2019 року на суму 12175216 грн 56 коп. (в т.ч. ПДВ 2 029 202 грн 76 коп.);

· ВР-20190322/1-009 від 21 травня 2019 року на суму 2080251 грн 58 коп. (в т.ч. ПДВ 346 708 грн 60 коп.);

· ВР-20190322/1-010 від 21 травня 2019 року на суму 9 917 637 грн 89 коп. (в т.ч. ПДВ 1 652 939 грн 65 коп.);

· ВР-20190322/1-011 від 28 травня 2019 року на суму 6 450 712 грн 81 коп. (в т.ч. ПДВ 1 075 118 грн 80 коп.).

Відповідач стверджує, що відповідно до Додаткової угоди № 1 сторони виправили ціни та обсяги послуг, що надавались виконавцем. Відповідач стверджує, що формував усі подальші письмові заявки-специфікації на надання послуг за Договором та затверджував їх у виконавця, а виконавець надавав Відповідачу письмові звіти про надані послуги та складав на їх основі акти прийому-передачі наданих послуг.

Судом апеляційної інстанції установлено, що подані Відповідачем копії актів прийому-передачі наданих послуг складені тими же датами, що і акти прийому-передачі робіт, які надані Позивачем.

При цьому, перелік наданих послуг, загальна вартість наданих послуг та відповідні розміри ПДВ у складі вартості таких послуг як у актах прийому передачі у первинній редакції поданих Позивачем так і у актах прийому-передачі у новій редакції поданих Відповідачем, є однаковими.

Тобто підсумкові суми (підсумкова вартість) наданих послуг, у тому числі сума ПДВ в обох редакціях актів прийому-передачі послуг є ідентичними.

У матеріалах справи міститься досліджена судом заява свідка ОСОБА_1 , який виконував обов`язки керівника Товариства з обмеженою відповідальністю Будівельна Фірма Трейдінвестбуд під час підписання та виконання Договору (том 7, а.с. 23-24).

У заяві свідка ОСОБА_1 зазначено, що ним як уповноваженою особою виконавця підписані наступні акти прийому-передачі виконаних робіт за здійсненими операціями згідно договору: №№ ВР-20190322/1-001.1 від 26 березня 2019 року, ВР- 20190322/1-001.2 від 26 березня 2019 року, ВР-20190322/1-001.3 від 26 березня 2019 року, ВР-20190322/1-001.4 від 26 березня 2019 року, ВР-20190322/1-001.5 від 26 березня 2019 року, ВР-20190322/1-001.6 від 26 березня 2019 року, ВР-20190322/1-002 від 2 квітня 2019 року, ВР-20190322/1-003 від 9 квітня 2019 року, ВР-20190322/1-004 від 16 квітня 2019 року, ВР-20190322/1-005 від 23 квітня 2019 року, ВР-20190322/1-006 від 2 травня 2019 року, ВР- 20190322/1-007 від 7 травня 2019 року, ВР-20190322/1-008 від 14 травня 2019 року, ВР-20190322/1-009 від 21 травня 2019 року, ВР-20190322/1-010 від 21 травня 2019 року, ВР-20190322/1-011 від 28 травня 2019 року.

ОСОБА_1 у заяві свідка зазначено, що ці акти підписувалися безпосередньо після факту надання послуг та наголошено на тому, що на момент підписання вказаних актів, їх дані відповідали специфікації послуг до Договору, оскільки жодних інших документів, на підставі яких могли б бути розраховані обсяги та ціни, на той момент не існувало.

Також ОСОБА_1 у заяві свідка зазначено, що на виконання умов Договору та згідно норм чинного законодавства України, керуючись правилом першої події, було складено, підписано та направлено до реєстрації в ЄРПН податкові накладні, а саме: ПН №1 від 26 березня 2019 року, ПН № 2 від 26 березня 2019 року, ПН № З від 26 березня 2019 року, ПН № 4 від 26 березня 2019 року, ПН № 5 від 26 березня 2019 року, ПН № 6 від 26 березня 2019 року, ГІН № 7 від 2 квітня 2019 року, ПН № 8 від 9 квітня 2019 року, ПН № 9 від 16 квітня 2019 року, ПН № 10 від 23 квітня 2019 року, ПН № 11 від 2 травня 2019 року, ПН №13 від 7 травня 2019 року, ПН № 16 від 14 травня 2019 року, ПН №20 від 21 травня 2019 року, ПН № 21 від 21 травня 2019 року, ПН № 23 від 28 травня 2019 року.

Свідком зауважено, що зазначати в податкових накладних будь-які інші дані, окрім як згідно специфікації послуг та підписаних актів, на момент їх складання, підписання та подання на реєстрацію також не існувало жодних підстав. Питання щодо коректності обсягів наданих послуг та цін не оспорювалось замовником, жодних зауважень від замовника не отримували, акти підписувалися ним без будь-яких претензій, а отже з нашого боку не було підстав піддавати сумнівам коректність указаних даних. Більше того, навіть коли реєстрація податкових накладних була зупинена органами ДФС, з їх боку не було доведено до нашого відома жодних даних стосовно зауважень до обсягів та цін послуг, які були відображені у податкових накладних. Таким чином зупинення реєстрації накладних було оскаржене як безпідставне та протиправне, що в подальшому підтвердилося рішенням суду.

При цьому ОСОБА_1 у заяві свідка зазначено, що в період доки тривало оскарження, а саме в грудні 2019 року, Відповідач звернувся до ТОВ БФ Трейдінвестбуд з пропозицією перепідписання документації до Договору.

Свідок зазначив, що посилаючись на виявлення помилок в підписаних первинних документах та їх виявлення під час можливих перевірок з боку контролюючих органів, сторона замовника просила підписати ряд документів складених за наслідками виконання Договору в новій редакції. При цьому Відповідач наполягав на підписанні документів в новій редакції за датами, які відповідають реальним датам операцій, оскільки податкові накладні на цей момент вже були подані на реєстрацію та щодо них тривала процедура оскарження.

Свідком ОСОБА_1 у заяві свідка зауважено, що окрім ТОВ Подільський Енергоконсалтинг Відповідачем надавались аналогічні послуги ТОВ Несе Дизайн, які, разом з ТОВ Несе Продакт та ТОВ Несе Груп є пов`язаними особами, та переговори стосувалися не лише операцій за Договором, а також і інших договорів, виконавцем за якими виступало як ТОВ БФ Трейдінвестбуд, так і ТОВ Енджисі-Енерджі. Відповідні обставини відображені у судових справах № 902/612/22 та № 902/613/22.

Свідок зазначив, що ним було доручено здійснити ознайомлення з наданими документи, що і було зроблено бухгалтером, зокрема співставлено з їхніми примірниками документів за основними показниками (номер, дата, загальна сума операції) та за результатами цього не виявлено розбіжностей.

У заяві свідка значено, що враховуючи велику кількість документації, територіальну віддаленість підприємств, завантаженість іншою діяльністю, процес підписання документів в новій редакції відбувався впродовж грудня 2019 року та початку 2020 року й був завершений орієнтовно весною 2020 року. У подальшому ним було підписано Договір відступлення права вимоги, оскільки податкові накладні на той момент вже були зареєстровані за рішенням суду.

За клопотанням Відповідача, свідок ОСОБА_1 був викликаний у судове засідання з розгляду справи по суті. Після встановлення місцевим господарським судом його особи, роз`яснення його прав та обов`язків, попередження його про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання і відмову від давання показань свідок був допитаний щодо обставин, викладених у заяві свідка (дане в котре вказує на безпідставність клопотання Відповідача про виклик свідка Корнелюк поданого в день судового засідання від 18 лютого 2025 року, та засвідчує бажання апелянта до затягування строків розгляду даної справи, з огляду на подання ідентичних по змісту клопотань, що подавалося в суді першої інстанції про виклик свідка)

Як зазначив суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні: у судовому засіданні свідок ОСОБА_1 підтвердив обставини, які викладені у заяві свідка та показав, що обставину перепідписання первинних документів підтверджує, також підтверджує, викладенні у заяві свідка свідчення, що підписання документів у новій редакції відбувалось впродовж грудня 2019 року, на початку 2020 року і орієнтовно було завершено весною 2020 року. Також зазначив, що первинні документи у новій редакції складалися датою первинних документів у первісній редакції.

При цьому, колегія суддів, зважаючи на заперечення Відповідача щодо відсутності встановлення часу та дати підписання Додаткової угоди № 1, враховуючи висновки Верховного Суду наведені в постанові по даній справі, звертає увагу апелянта на те, що вартісні показники проведених господарських операцій та відповідні розміри ПДВ як в первинній документації, поданій Позивачем, так і в первинній документації, наданій Відповідачем, збігаються. Тобто підсумкові суми (підсумкова вартість) наданих послуг в обох примірниках актів приймання-передачі наданих послуг є однаковими. Наявність у матеріалах справи різних специфікацій та актів до Договору, які, на противагу Позивачу, подано Відповідачем, жодним чином факту реєстрації відповідних податкових накладних не спростовують. До того ж суд апеляційної інстанції враховує і те, що Відповідач не спростовує факту підписання ним акта звірки на суму 20 883 125 грн 70 коп., що є опосередкованим доказом підтвердження боргу на суму 19 407 910 грн 16 коп., що і є предметом спору.

В той же час апеляційний господарський суд констатує, що доводи Відповідача зводяться до аргументів про позбавлення його права на включення сум ПДВ з помилкових податкових декларацій до складу податкового кредиту Відповідача внаслідок порушення ТОВ "Будівельна фірма Трейдінвестбуд" строків відповідного коригування, що також не належить до предмета спору у справі, яка розглядається. По суті Відповідач не позбавлено права та можливості доводити відповідні матеріальні втрати у судовому порядку в межах іншого провадження за його позовом, в тому числі шляхом доведення наявності складу цивільного правопорушення для стягнення збитків чи шляхом обґрунтування підстав для стягнення штрафу згідно з умовами пункту 2.5 Договору. Окрім того реальність та товарність здійснення господарських операцій між Відповідачем та його контрагентом не є предметом розгляду в цій справі (дане вказано і у пункті 47 постанови Верховну Суду від 4 липня 2023 року в даній справі).

За умовами пунктів 4.4, 4.4.3 Договору Відповідач зобов`язався оплатити вартість наданих послуг у розмірах та у строки, що встановлені даним Договором та додатками до нього.

Пунктом 2.3 Договору визначено, що розрахунки за даним Договором здійснюються Відповідачем шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок виконавця згідно умов, які визначені в специфікаціях послуг, що є невід`ємною частиною Договору.

Згідно з пунктом 4 специфікації послуг до Договору (додаток 1) Відповідач здійснює розрахунки з виконавцем за надані послуги в наступному порядку:

· протягом 3-х банківських днів з моменту отримання рахунку-фактури від виконавця та сплачує на користь виконавця попередню оплату у розмірі зазначеному в рахунку-фактурі;

· протягом 3-х банківських днів з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі наданих послуг сплачується решта вартості послуг.

Усі розрахунки здійснюються Відповідачем шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок виконавця.

У відповідності до пункту 2.7 Договору Відповідач має право не здійснювати оплату виконавцю за вже надані послуги у розмірі, що дорівнює сумі податкового кредиту з ПДВ, до подання виконавцем на користь замовника податкової накладної з ПДВ, складеної в електронній формі з дотриманням умови щодо її реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої виконавцем особи, та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних. Відповідач оплачує суму, що дорівнює податковому кредиту з ПДВ протягом 5-ти банківських днів з моменту виконання виконавцем відповідних зобов`язань, передбачених Податковим кодексом України. Зазначений пункт застосовується незалежно від умов оплати, передбачених будь-якими додатками до цього Договору і має перевагу перед будь-якими іншими умовами додатків чи специфікацій, які визначають умови оплати послуг.

Таким чином, у разі подання виконавцем на користь Відповідача податкової накладної з ПДВ, складеної в електронній формі з дотриманням умови щодо її реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої виконавцем особи та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних виникає обов`язок Відповідача сплатити суму, що дорівнює податковому кредиту з ПДВ, протягом 5-ти банківських днів з моменту виконання виконавцем відповідних зобов`язань, передбачених ПК України.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового Кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

Судом апеляційної інстанції установлено, що за наслідками здійснення господарських операцій за Договором виконавцем як постачальником послуг на підставі спільно підписаних із Відповідачем актів прийому передачі виконаних робіт складено та у строки визначені Податковим кодексом України подано на реєстрацію наступні податкові накладні: ПН №1 від 26 березня 2019 року; ПН № 2 від 26 березня 2019 року; ПН № 3 від 26 березня 2019 року; ПН № 4 від 26 березня 2019 року; ПН № 5 від 26 березня 2019 року; ПН № 6 від 26 березня 2019 року; ПН № 7 від 2 квітня 2019 року; ПН № 8 від 9 квітня 2019 року; ПН № 9 від 16 квітня 2019 року; ПН№ 10 від 23 квітня 2019 року; ПН № 11 від 2 травня 2019 року; ПН №13 від 7 травня 2019 року; ПН № 16 від 14 травня 2019 року; ПН №20 від 21 травня 2019 року; ПН № 21 від 21 травня 2019 року; ПН № 23 від 28 травня 2019 року.

Із змісту пункту 2.7 Договору вбачається, що Відповідач має право не здійснювати оплату виконавцю за вже надані послуги у розмірі, що дорівнює сумі податкового кредиту з ПДВ, до подання виконавцем на користь Відповідача податкової накладної з ПДВ, складеної в електронній формі з дотриманням умови щодо її реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої виконавцем особи, та зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних.

В той же час при апеляційному перегляду колегією суду враховується і те. що Верховний Суд у постанові від 4 липня 2023 року у даній справі зазначив, що: проаналізувавши положення пункту 2.7 Договору про надання послуг, колегія суддів дійшла висновку, що для стягнення суми ПДВ, що дорівнює податковому кредиту, має значення лише дотримання виконавцем умови щодо реєстрації податкової накладної. Апеляційний господарський суд переглядаючи справу приходить до аналогічних висновків.

З доказів долучених до матеріалів справи вбачається, що фактична реєстрація податкових накладних була здійснена органами ДПС в ЄРПН податкових накладних на виконання рішення суду 10 вересня 2021 року, 10 листопада 2021 року та 12 листопада 2021 року, зокрема:

· 10 вересня 2021 року зареєстровано за рішенням суду ПН №1 від 26 березня 2019 року;

· 10 листопада 2021 року зареєстровано за рішенням суду ПН № 2 від 26 березня 2019 року, ПН № 3 від 26 березня 2019 року, ПН № 4 від 26 березня 2019 року, ПН № 5 від 26 березня 2019 року, ПН № 6 від 26 березня 2019 року, ПН № 7 від 2 квітня 2019 року, ПН № 8 від 9 квітня 2019 року, ПН № 9 від 16 квітня 2019 року, ПН № 10 від 23 квітня 2019 року, ПН № 11 від 2 травня 2019 року, ПН № 16 від 14 травня 2019 року, ПН № 21 від 21 травня 2019 року;

· 12 листопада 2021 року було зареєстровано за рішенням суду ПН № 23 від 28 травня 2019 року.

З огляду на описане вище колегія суду виснує, що загальна сума ПДВ за зареєстрованими податковими накладними склала 19407910 грн 16 коп. та у Відповідача виникло зобов`язання сплатити виконавцеві грошові кошти у розмірі 19 407 910 грн 16 коп. протягом 5-ти банківських днів з дня реєстрації податкових накладних, проте у строк визначений пунктом 2.7 Договору Відповідач оплату у розмірі 19 407 910 грн 16 коп. на користь виконавця не здійснив.

Твердження Відповідача, що складені виконавцем податкові накладні оформлені з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки містять неправильні дані щодо ціни та обсягу послуг, складені на підставі актів приймання-передачі виконаних робіт, які містять невірні відомості щодо обсягу та ціни послуг та не відповідають іншим складеним між сторонами первинним документам, зокрема специфікації у новій редакції, звітам про надання послуг та актам прийому-передачі наданих послуг, колегія суду оцінює критично з огляду на таке.

За умовами пунктів 4.2, 4.2.17 Договору виконавець зобов`язався складати та направляти на затвердження та підписання Відповідачу акти приймання-передачі наданих послуг відповідно до встановленого порядку в Договорі.

Відповідно до пунктів 4.3, 4.3.4 Договору Відповідач має право не приймати надані послуги, якщо вони не відповідають умовам цього Договору та додатків до нього.

Відповідно до пункту 5.1 Договору приймання-передача наданих послуг здійснюється сторонами шляхом підписання акту приймання-передачі наданих послуг.

За пунктом 5.3 Договору виконавець передає Відповідачу на затвердження та підписання два екземпляри підписаного уповноваженою особою та скріпленого печаткою виконавця акту приймання-передачі наданих послуг (надалі - акт).

У відповідності до пункту 5.4 Договору акт повинен містити усі реквізити та інформації згідно Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку. У випадку невідповідності положень акту вказаним вище нормативно-правовим актам замовник повертає такий акт на доопрацювання виконавцю, а надані послуги вважаються неприйнятими.

Пунктом 5.5 Договору сторони передбачили, що Відповідач після отримання звіту та акту від виконавця, зобов`язався протягом 5-ти календарних днів підписати обидва примірники акту та один примірник повернути виконавцю або в разі наявності зауважень щодо обсягу та якості наданих послуг, вартості послуг, направити виконавцю письмову мотивовану відмову від підписання акту із зазначенням зауважень та підстав для відмови. У випадку обґрунтованої відмови Відповідача від приймання наданих послуг, сторонами укладається двосторонній акт про виявлені недоліки із переліком необхідного доопрацювання (виправлень) виконавцем та термінів їх виконання за рахунок виконавця.

За умовами пункту 5.6 Договору при виявленні недоліків в процесі здачі-приймання послуг між сторонами складається акт про виявлені недоліки з переліком виявлених недоліків та строків їх усунення.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що згідно актів прийому-передачі виконаних робіт (у первісній редакції), що надані послуги виконавцем передано, а Відповідачем прийнято та що вони виконані на підставі Договору на вказану у актах суму із зазначеними у актах кількісних показників.

Колегією суду установлено, що зазначені акти приймання-передачі виконаних робіт підписані керівником Відповідача та скріплені печаткою підприємства без жодних зауважень та заперечень щодо обсягу, якості, вартості наданих послуг, строків їх надання.

При цьому у вказаних актах заначено, що: вказані у актах роботи (послуги) виконані повністю і в строк та Відповідач претензій по об`єму, якості і термінам надання робіт (послуг) не має.

Доказів наявності у Відповідача будь-яких заперечень щодо визначених у цих актах кількісних показників станом на дати підписання вказаних актів у первісній редакції матеріали справи не містять.

Акти прийому-передачі виконаних робіт, що надані складалися протягом двох місяців з 26 березня 2019 року по 28 травня 2019 року, проте у матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про те, що зазначені акти після їх отримання Відповідачем відповідно до пункту 5.4 Договору направлялися Відповідачем на доопрацювання виконавцю з огляду на невідповідність акту змісту Додаткової угоди № 1 із затвердженою у новій редакції специфікацією, а також положенням Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні та Положенню про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, а також доказів звернення Відповідача до виконавця щодо необхідності дотримання надалі під час складення первинних документів та податкових накладних умов Додаткової угоди № 1, якою затверджено додаток №1 (специфікацію послуг) у новій редакції.

Не містять матеріали справи і доказів направлення Відповідачем виконавцю у порядку, передбаченому пунктом 5.5 Договору письмової мотивованої відмови від підписання актів із зазначенням зауважень та підстав для відмови з підстав невідповідності таких актів Додатковій угоді № 1, додатку №1 (специфікації послуг) у новій редакції, заявкам-специфікаціям та звітам про надані послуги.

Будь-яких логічних та обгрунтованих пояснень, чому за умови обізнаності щодо підписаної додаткової угоди № 1 від 22 березня 2019 року, якою затверджено специфікацію у новій редакції Відповідач як замовник за Договором 16 разів у період з 26 березня 2019 року по 28 травня 2019 року погоджував та підписував акти прийому передачі виконаних робіт наданих виконавцем, які щодо кількісних та якісних показників відповідали специфікації до Договору у первинній редакції, та у той же день підписував акти прийому передачі послуг, що відповідали специфікації послуг у новій редакції - Відповідачем суду першої та апеляційної інстанції не надано.

Окрім того надані Відповідачем акти прийому передачі послуг у новій редакції не містять застережень про помилковість складених та підписаних сторонами актів приймання-передачі виконаних робіт у первинній редакції, втрату їх чинності та неврахування їх у бухгалтерському та податковому обліку підприємств.

У відповідності до пункту 2.13 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці первинні документи.

За умовами пункту 2.14 Положення первинні документи підлягають обов`язковій перевірці (в межах компетенції) працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов`язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству у сфері бухгалтерського обліку, логічна ув`язка окремих показників.

Відповідно до пункту 2.15 Положення у разі виявлення невідповідності первинного документа вимогам законодавства у сфері бухгалтерського обліку такі документи з письмовим обґрунтуванням передаються керівнику підприємства, установи. До окремого письмового рішення керівника такі документи не приймаються до виконання.

Відтак при складанні акту/актів прийому-передачі виконаних робіт з 26 березня 2019 року бухгалтер, керівник Відповідача за наявності недостовірності відображених у них даних (як вказує Відповідач) не повинні були їх підписувати без зауважень. Однак, такі акти були підписані 2 квітня 2019 року, 9 квітня 2019 року, 16 квітня 2019 року, 23 квітня 2019 року, 2 травня 2019 року, 7 травня 2019 року, 14 травня 2019 року, 21 травня 2019 року, 21 травня 2019 року, 28 травня 2019 року, тоді, як стверджує Відповідач, йому ніби-то було відомо станом на ці дати про невідповідність кількісних показників у цих актах з огляду на внесення змін у кількісні показники згідно специфікації у новій редакції.

Апеляційний господарський суд враховує, що Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що кожна сторона при укладенні правочину має поводити себе добросовісно, обачливо і розумно, об`єктивно оцінювати ситуацію, а стандарт розумної та обачливої поведінки комерсанта набагато вищий, порівняно зі стандартом пересічної розумної людини (постанови Верховного Суду від 27 січня 2021 року у справі №910/17876/19, від 31 березня 2021 року в справі №910/17881/19, від 8 грудня 2021 року в справі №910/5953/17, від 15 грудня 2021 року в справі №910/4908/21).

Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Принцип добросовісності - це загальноправовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав.

Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, яка, виходячи із конституційних положень, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб.

Дослідження питання про здійснення особою належного їй суб`єктивного матеріального права відповідно до його мети тісно пов`язане з аналізом фактичних дій суб`єкта на предмет дотримання вимоги добросовісності.

Одним із аспектів змісту добросовісності є заборона суперечливої поведінки.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315цв18) зроблено висновок про те, що добросовісність (пункт 6 статті 3 Цивільного кодексу України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) ґрунтується ще на римській максимі - "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них (пункті 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 травня 2021 року в справі №461/9578/15-ц).

Вищевстановлене також опосередковано підтверджується і показами свідків ОСОБА_1 , який виконував обов`язки керівника виконавця ТОВ Будівельна фірма Трейдінвестбуд у періоді укладення та виконання Договору, згідно котрих акти прийому-передачі робіт були підписані після надання послуг та на момент підписання вказаних актів, їх дані відповідали специфікації послуг до Договору у її первинній редакції та інших документів, на підставі яких могли б бути розраховані обсяги та ціни, на той момент не існувало, підписання документів (актів) в новій редакції відбувалося впродовж грудня 2019 року та початку 2020 року й було завершено навесні 2020 року.

Відповідач належними доказами встановлених судом обставин та показів свідка не спростував, як і не вказав дату та час підписання заперечуваних ним документів, яка на його думку є правильною.

Як встановлено апеляційний господарським судом при підготовці справи, у судовому засіданні суду першої інстанції прослухано запис судового засідання від 9 січня 2023 року у цій справі, під час якого представник Відповідача на запитання головуючого у справі: "То коли підписувалися нові акти, дату можете назвати?" зазначив, що "може помилятися, потрібен час, щоб сказати точніше, але це точно літо або весна 2021 чи навіть 2020 року".

Крім того, береться до уваги і факт того, що у матеріалах справи відсутні докази звернення Відповідача до виконавця з моменту складення та подання на реєстрацію, до/та після фактичної реєстрації податкових накладних щодо необхідності їх коригування, як таких, що не відповідають змісту первинних документів.

Доказів звернення до контролюючого органу зі скаргою на контрегента у порядку, визначеному пунктом 201.10 статті 201 ПК України, Відповідачем не надано, а ні суду першої інстанції, а ні суду апеляційної інстанції з поданням апеляційної скарги.

В той же час, колегія констатує, що встановлені обставини та дослідженні докази у сукупності спростовують доводи Відповідача щодо невиконання виконавцем вимог Договору в частині належної реєстрації податкових накладних.

Судом апеляційної інстанції враховано, що у пункті 2.4 Договору встановлено обов`язок виконавця надати Відповідачу зареєстровану в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну в електронній формі, а у пункті 2.7 Договору міститься відкладальна умова щодо оплати Відповідачем за вже надані послуги у розмірі, що дорівнює сумі податкового кредиту з ПДВ до виконання виконавцем цього обов`язку.

Разом з тим, необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

Відтак, з наявних у матеріалах справи доказів заяві свідків, вбачається існування суперечливої позиції щодо підписання Відповідачем актів та Специфікації до Додаткової угоди № 1, відповідно оцінюючи докази, які покладено в основу позовних вимог та апеляційної скарги, суд враховує правові позиції Верховного Суду стосовно вірогідності доказів та стандарту доказування.

Колегія при цьому констатує, що статтю 79 Господарського процесуального кодексу України викладено у новій редакції: поняття "Достатність доказів" змінено на "Вірогідність доказів", фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були (аналогічні висновик наведені і в постанові ВС КГС від 11 вересня 2020 року в справі № 910/16505/19).

При цьому апеляційний господарський суд враховує при прийнятті даної постанови і те, що Верховний Суд, в ході касаційного перегляду судових рішень, неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який у рішенні від 23 серпня 2016 року всправі "Дж. К. та Інші проти Швеції" зазначив, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом" ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Натомість, будь-яких інших доказів, які б підтверджували невиконання Позивачем умов договору підряду та/або належного виконання Відповідачем зобов`язання з оплати виконаних робіт за спірним Договором Відповідачем суду першої та апеляційної інстанції не надано.

З урахуванням наведеного, судова колегія виснує, що Відповідачем не спростовано належними доказами обставин, на які посилається Позивач, як на підставу своїх вимог.

Будь-яких обгрунтованих заперечень щодо наявності доведеної Позивачем заборгованості за Договором, належних доказів, що спростовують її розмір або доказів щодо повної оплати заборгованості Відповідачем (окрім як заперечення дати та часу підписання Специфікації до Додаткової угоди № 1) до господарського суду не надано.

За змістом пункту 2.7 Договору обов`язок Відповідача оплатити виконавцю суму ПДВ з вартості наданих послуг відтерміновується до моменту подання йому виконавцем зареєстрованої в ЄРПН податкової накладної в електронній формі.

При цьому, умова, викладена у пункті 2.7 Договору стосується виключно суми ПДВ, включеного виконавцем до вартості наданих послуг, та не стосується відтермінування оплати основного боргу, що є безпосередньо вартістю наданих послуг. Крім того, ця умова Договору не звільняє Відповідача від обов`язку сплатити виконавцю суму ПДВ, а лише відтерміновує виконання ним цього обов`язку.

Колегія суду констатує, що вартісні показники проведених господарських операцій та відповідні розміри ПДВ як в первинній документації, поданій Позивачем, так і в первинній документації, наданій Відповідачем, є однаковими.

В той же час наявність у матеріалах справи різних специфікацій та актів до Договору, які, на противагу Позивачу, подано Відповідачем та доводи Відповідача про необхідність коригування виконавцем кількісних і вартісних показників податкових накладних не спростовують факту реєстрації виконавцем відповідних податкових накладних.

Оцінка дотримання виконавцем вимог податкового законодавства, відображення господарських операцій виконавцем та Відповідачем у бухгалтерському та податковому обліку як постачальника так і замовника послуг може бути надана лише за результатом здійснення податкової перевірки платника податків, підстави та порядок проведення якої визначено нормами ПК України.

Водночас апеляційний господарський суд наголошує на тому, що вказані питання не є предметом розгляду та доказування у цій справі, у зв`язку з чим індивідуальна податкова консультація та висновки експертних досліджень, що подані Відповідачем згідно вимог частини 1 статті 74 ГПК України не відповідають критерію належності доказів та не спростовують фактичних обставин покладених в основу заявлених позовних вимог.

По суті доводи Відповідача зводяться до аргументів про позбавлення його права на включення сум ПДВ з помилкових податкових накладних до складу податкового кредиту Відповідача внаслідок порушення ТОВ "Будівельна фірма Трейдінвестбуд" строків відповідного коригування, що також не належить до предмета спору у справі, яка розглядається.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вказує на факт того, що Відповідач не позбавлений права доводити відповідні матеріальні втрати у судовому порядку в межах іншого провадження за його позовом, у тому числі шляхом доведення наявності складу цивільного правопорушення для стягнення збитків чи шляхом обґрунтування підстав для стягнення штрафу згідно з умовами пунктів 2.5, 2.6 Договору до особи котру вона вважає вчиненою в цілому та котра не є Позивачем у цій справі.

Поряд з тим колегія суду констатує, що положеннями пункту 1 частини 1 статті 512 Цивільного кодексу України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до частини 1 статті 513 Цивільного кодексу України договір відступлення права вимоги укладається в такій самій формі, що й договір, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

На підставі зазначених положень законодавства, відповідно до Договору про відступлення права вимоги Позивач став новим кредитором Відповідача у правовідносинах, що виникли за Договором та як новий кредитор звернувся до Відповідача із вимогою про сплату заборгованості за основним Договором.

Суд апеляційної інстанції при цьому констатує, що у провадженні Господарського суду міста Києва перебувала справа № 910/6490/23 за позовом Відповідача до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельна Фірма "Трейдінвестбуд" та до Позивача про визнання недійсним Договору відступлення. Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що як на момент укладення Договору відступлення, так і на момент пред`явлення позову у Відповідача відсутні грошові зобов`язання перед ТзОВ "Будівельна фірма Трейдінвестбуд", отже і перед Позивачем.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 3 жовтня 2023 року, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 21 лютого 2024 року в справі №910/6490/23, позов задоволено повністю.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 4 червня 2024 року рішення Господарського суду міста Києва від 3 жовтня 2023 року та постанову Північного апеляційного господарського суду від 21 лютого 2024 року в справі № 910/6490/23 скасовано. Ухвалено у справі № 910/6490/23 нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову Відповідача про визнання недійсним Договору відступлення.

До предмету доказування у цій справі входить обставина встановлення розміру боргу, який Позивач просить стягнути з Відповідача.

Позивачем як новим кредитором за Договором пред`явлена вимога про стягнення з Відповідача 19 407 910 грн 16 коп. основного боргу, обов`язок щодо сплати якого виник у Відповідача після реєстрації виконавцем податкових накладних та який не був виконаний у строк, визначений пунктом 2.7 Договору.

Вказана сума заборгованості відповідає фактичним обставинам справи та охоплюється загальною сумою грошових вимог переданих за Договором первісним кредитором новому кредитору Позивачу.

Обставин недійсності переданої грошової вимоги, що є предметом стягнення у розмірі 19407 910 грн 16 коп. основного боргу за Договором не встановлено.

Підсумовуючи усе описане вище, колегією суду враховується висновок Верховного Суду наведений в постанові по даній справі щодо того, що: суди попередніх інстанцій дійшли також передчасних висновків, що момент виникнення зобов`язання відповідача зі сплати суми ПДВ відповідно до положень пункту 2.7 договору не настав, оскільки судами були неналежно досліджені умови договору про надання послуг, внаслідок чого їм було надано неправильне та довільне тлумачення. Поза увагою судів також повністю залишені факти надання послуг та реєстрації податкових накладних. При цьому суд апеляційної інстанції з урахуванням доказів наявних у даній справі приходить до аналогічного висновку.

за таких обставин приймаючи до уваги наявність у матеріалах справи належних доказів повідомлення Відповідача про відступлення грошових вимог на користь нового кредитора, враховуючи, що Відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання за Договором щодо сплати заборгованості за надані послуги, розмір вказаної заборгованості відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується доказами, що містяться у матеріалах справи, колегія суду виснує, що Відповідачем порушено умови Договору в частині повної та своєчасної оплати наданих послуг на користь нового кредитора (Позивача), внаслідок чого було допущено прострочення у виконанні грошового зобов`язання.

Докази сплати заборгованості у матеріалах справи відсутні.

З огляду на зазначене вище, беручи до уваги наявність доказів того, що Позивач виконав в повному обсязі своєчасно і в строки свої зобов`язання, колегія суддів виснує, що вимога Позивача про стягнення з Відповідача заборгованості у сумі 19407910 грн 16 коп. за за надані послуги підлягає до задоволення, а відтак задовільняє цю вимогу.

Дане рішення було прийнято місцевим господарським судом, а відтак Північно-західний апеляційний господарський суд залишає судове рішення щодо стягнення боргу за за Договром без змін.

Щодо нарахованих Позивачем 2 839 818 грн 06 коп. інфляційних втрат та 370 130 грн 58 коп. 3% річних за період з 18 вересня 2021 року по 5 липня 2022 року, то колегією суддів враховується наступне.

Згідно статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Апеляційний господарський суд враховує висновки Великої Палати Верховного Суду зроблені у постанові від 7 квітня 2020 року в справі № 910/4590/19 згідно якого зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3 % річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги.

При цьому, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та відсотків річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми (подібні правові висновки сформульовані, також, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року в справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15- ц, від 13 листопада 2019 року в справі № 922/3095/18, від 18 березня 2020 року в справі № 902/417/18.

Разом з тим, індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, тому стаття 625 Цивільного кодексу України щодо сплати заборгованості з урахуванням установленого індексу інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначене договором у національній валюті - гривні, а не в іноземній або в еквіваленті до іноземної валюти, тому індексація у цьому випадку застосуванню не підлягає. У випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквівалента в іноземній валюті, втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлюються еквівалентом іноземної валюти (схожі правові висновки викладені також і у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 296/10217/15-ц від 7 липня 2020 року, постанові Касаційного господарського суду у справі № 905/192/18 від 11 жовтня 2018 року, постанові Верховний Суд України у справі № 6-284цс17 від 1 березня 2017 року).

Суд апеляційної інстанції, перевіривши перерахунок річних та інфляційних втрат, з врахуванням дати складання актів та дати реєстрації ПН, за допомогою системи "Ліга Закон" встановив, що розмір інфляційних втрат становить 2839 818 грн 06 коп., 3% річних 370 130 грн 58 коп. є правомірним та огрунтованим. А тому колегія суду стягує з Відповідача на користь Позивача 2 839 818 грн 06 коп. інфляційних втрат та 370 130 грн 58 коп. 3% річних.

Дане рішення було прийнято місцевим господарським судом, а відтак Північно-західний апеляційний господарський суд залишає судове рішення щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат без змін в цій частині.

Щодо позовних вимог про стягнення пені в розмірі 1841800 грн 48 коп., то колегія суду зазначає наступне.

Приписами статті 611 Цивільного кодексу України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до положень статтей 546, 548 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися у відповідності до закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити у разі порушення зобов`язання.

В силу дії статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з частинами 1, 2 статті 551 Цивільного кодексу України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

У відповідності до вимог частини 1 статті 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

У свою чергу, статтею 230 Господарського кодексу України передбачено обов`язок учасника господарських відносин сплатити неустойку, штраф, пеню у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

При цьому штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

В силу дії частини четвертої статті 231 Господарського кодексу України якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

За змістом положень частин четвертої і шостої статті 231 Господарського кодексу України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. Розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до пункту 6.3 Договору у разі несвоєчасного здійснення Відповідачем своїх зобов`язань щодо проведення розрахунків за надані послуги замовник сплачує виконавцю пеню у розмірі 0,1% від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення виконання зобов`язань.

У відповідності до статтей 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Зважаючи на встановлене в даній постанові прострочення виконання Відповідачем грошового зобов`язання, вимога про стягнення пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення відповідає положенням чинного законодавства та заявлена правомірно.

Перевіривши здійснений Позивачем розрахунок пені, що нарахована в межах визначеного Позивачем періоду прострочення та суми заборгованості по кожному підписаному акту окрему в межах шестимісячного строку, судова колегія дійшла висновку, що нарахована сума пені правомірно складає 1841 839 грн 43 коп..

Приймаючи до уваги, що відповідно до приписів статті 14 ГПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог, а також те, що сума пені визначена Позивачем є меншою ніж сума пені визначена судом, судова колегія зазначає, що позовні вимоги про стягнення пені можуть задовільнитися виключно у розмірі 1 841 800 грн 48 коп..

Водночас судом першої інстанції зменшено розмір пені на 50% та стягнуто її в розмірі 920900 грн 24 коп.. При цьому рішення в частині зменшення її розміру в апеляційному порядку не оскаржено. В той же час, за частиною 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України у випадку якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги з огляду на що колегією суду здійснено перевірку відповідності частини рішення щодо зменшення розміру пені цим вимогам процесуального законодавства.

Місцевий господарський суд у своєму рішенні вказав, що згідно з частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для зменшення суми пені, що підлягає стягненню, суд враховує таке.

За положеннями частини 3 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно вимог статті 233 Господарського кодексу України суд має право зменшити розмір санкцій у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

За змістом зазначених норм, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є такий випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Таким чином, аналіз зазначених норм права дозволяє дійти висновку, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.

У рішенні Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013 зазначено, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

При цьому, в правому полі дії статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України, дані норми направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.

Відтак, інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.

Зменшення розміру неустойки є правом суду, а за відсутності в законі як переліку виняткових обставин, так і врегульованого розміру (відсоткового співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність) та з дотриманням правил статті 86 ГПК України на власний розсуд та внутрішнім переконанням вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе таке зменшення та конкретний розмір зменшення неустойки.

Отже, питання щодо зменшення розміру штрафних санкцій суд вирішує відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України за наслідками аналізу, оцінки та дослідження конкретних обставин справи з огляду на фактично-доказову базу, встановлені судом фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, умов конкретних правовідносин з урахуванням наданих сторонами доказів, тобто у сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність/відсутність підстав для вчинення зазначеної дії.

Чинним законодавством не врегульований розмір можливого зменшення штрафних санкцій. При цьому, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

Вирішуючи питання щодо можливості зменшення судом розміру пені, що підлягає стягненню з боржника за прострочення виконання зобов`язання, судом апеляційної інстанції враховуються правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року під час розгляду справи № 902/417/18.

У пунктах 8.20.-8.22 цієї постанови Великою Палатою Верховного Суду зазначено, що справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 Цивільного кодексу України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин.

Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Зокрема, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.

У пунктах 8.33, 8.35.-8.36 цієї постанови зазначено, що якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

У пункті 8.38 цієї постанови зазначено, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що навіть якщо національний суд володіє певною межею розсуду, віддаючи перевагу тим чи іншим доводам у конкретній справі та приймаючи докази на підтримку позицій сторін, суд зобов`язаний мотивувати свої дії та рішення (рішення Суду у справі "Олюджіч проти Хорватії" від 5 лютого 2009 року, заява № 22330/05).

Принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником (див. рішення Суду у справах "Мала проти України" від 3 липня 2014 року, заява № 4436/07, "Богатова проти України" від 7 жовтня 2010 року, заява № 5231/04).

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для зменшення розміру неустойки, має враховуватися те, що інтереси Позивача захищено (компенсовано негативні наслідки прострочення боржника) шляхом задоволення вимог про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних, при цьому Позивачем не надано доказів наявності негативних наслідків порушення зобов`язання, у тому числі збитків у зв`язку з простроченням Відповідачем виконання грошового зобов`язання та їх розміру.

Пеня є санкцією за невиконання зобов`язання, а не основним боргом, а тому при зменшенні її розміру Позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому становищі.

З огляду на усе вказане вище судом апеляційної інстанції при перевірці дотримання місцевим господарським судом при зменшенні норм процесуального права та норм матеріального права не виявлено жодних порушень, а відтак у апеляційного суду відсутні підстави для зміни чи скасування рішення у цій (не оскарженій) частині.

Тож без змін залишається і судове рішення щодо зменшення пені на 50 % та відповідно щодо стягнення з Відповідача на користь Позивача пені в сумі 920 900 грн 24 коп., у стягненні решти пені слід відмовити з підстав її зменшення судом.

Відповідно до пункту 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Пунктами 1 та 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Зазначені норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Апеляційний господарський суд з огляду на все вищевстановлене в даній постанові, констатує, що доводи Відповідача, наведені в апеляційній скарзі (щодо невстановлення дати та часу підпсиання Додаткової угоди № 1 та специфікації до неї, невідповідність ПН зареєстрованих податковими органами), безпідставними, документально необґрунтованими, такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді спору.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга Відповідачем, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

Відповідно колегія суду залишає без змін оспорюване рішення, а подану Відповідачем апеляційну скаргу залишає без задоволення.

Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладається на Відповідача, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 269-276, 280, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Подільський Енергоконсалтинг" на рішення Господарського суду Вінницької області від 11 жовтня 2024 року в справі №902/611/22 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Вінницької області від 11 жовтня 2024 року в справі №902/611/22 - залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

5. Справу №902/611/22 повернути Господарському суду Вінницької області.

Повний текст постанови виготовлено 24 лютого 2025 року.

Головуючий суддя Василишин А.Р.

Суддя Гудак А.В.

Суддя Маціщук А.В.