ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" січня 2025 р. Справа№ 910/5113/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Корсака В.А.

суддів: Алданової С.О.

Євсікова О.О.

за участю секретаря судового засідання: Заборовської А.О.,

за участю представників учасників справи (за первісним позовом):

від позивача: Шевченко І.В.

від відповідача: Мінченко В.М.

від третьої особи: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Вензабуд»

на рішення Господарського суду міста Києва від 18.07.2024, повний текст якого складено та підписано 26.07.2024

у справі № 910/5113/24 (суддя Курдельчук І.Д.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вензабуд»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Управління виробничо-технологічною комплектацією «Київміськбуд»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Шрамківський цегельний завод»

про стягнення грошових коштів

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Управління виробничо-технологічною комплектацією «Київміськбуд»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вензабуд»

про стягнення грошових коштів

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог первісного позову

У квітні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Вензабуд» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Управління виробничо-технологічною комплектацією «Київміськбуд» про стягнення грошових коштів.

Позов мотивовано тим, що відповідач порушив договірні зобов`язання та передав позивачу товар, що не відповідає умовам договору щодо якості товару. Відповідач надав Позивачу товар з документами про якість виробника, який заперечує виготовлення такого товару, оформлення документів про якість та підписання будь яких фінансово-господарських документів з Відповідачем. На підставі викладеного позивач, посилаючись на ст.ст. 22, 549, 611, 623, 624, 648, 678, 700, 708 ЦК України, просить стягнути з відповідача 555 375,00 грн сплачених за товар грошових коштів, 670 450,98 грн на відшкодування збитків та 55 537,50 грн штрафу.

Доводи та заперечення відповідача за первісним позовом та третьої особи

Відповідач з позовом не погодився, посилаючись на те, що позивачем не доведено, що відповідачем було передано позивачу фальсифікований неякісний товар невідомого походження з наданням позивачу неповної і недостовірної інформації про такий товар, а відповідачем виконано договірні зобов`язання належним чином та в повному обсязі, про що свідчить підписані позивачем видаткові накладні.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, у своїх поясненнях по суті спору підтвердила зміст свого листа за вих. №013/09-23 від 13.09.2023 та повідомила, що у період з 01.01.2021 р. по 31.12.2022 р. Товариством з обмеженою відповідальністю «Шрамківський цегельний завод» цегла не вироблялася, паспорти на цеглу, які містяться в матеріалах справи з підписами від товариства, не видавалися, жодних договорів з постачальниками, на яких посилається відповідач за первісним позовом, не укладалися.

Короткий зміст позовних вимог зустрічного позову

У травні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Управління виробничо-технологічною комплектацією «Київміськбуд» звернулось до Господарського суду міста Києва з зустрічним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вензабуд» про стягнення грошових коштів.

Зустрічний позов мотивовано тим, що відповідач за зустрічним позовом порушив договірні зобов`язання та не здійснив повну оплату отриманого товару, в зв`язку з вказаним заявлено вимоги сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. На підставі викладеного позивач за зустрічним позовом, посилаючись на ст.ст. 525, 526, 530, 655, 692, 712 ЦК України, просить стягнути з відповідача за зустрічним позовом 258 126,24 грн основного боргу, 53 213,94 грн. інфляційних втрат та 15 998,67 грн три проценти річних.

Доводи та заперечення відповідача за зустрічним позовом

Відповідач за зустрічним позовом у своєму відзиві на зустрічний позов просив відмовити в задоволенні вимог щодо стягнення інфляційних втрат та три проценти річних через їх необґрунтованість та провести зустрічне зарахування грошових сум за первісним і зустрічним позовами та стягнути різницю між ними на користь сторони, якій присуджено більшу грошову суму.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.07.2024 у справі №910/5113/24 у первісному позові відмовлено повністю, зустрічний позов задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вензабуд» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Управління виробничо-технологічною комплектацією «Київміськбуд» 258 126, 24 грн основного боргу, 53 213, 94 грн інфляційних втрат, 15 998, 67 грн три проценти річних та 4 910, 09 грн судового збору.

Суд виходив з того, що позивачем за первісним позовом недоведено постачання відповідачем за первісним позовом цегли неналежної якості та її зберігання з дотриманням законодавчих вимог, у зв`язку з чим позовні вимоги первісного позову визнано необґрунтованими. В частині вимог зустрічного позову суд першої інстанції, встановивши наявність обставин порушення відповідачем за зустрічним позовом договірних зобов`язань з оплати отриманого товару, керуючись положеннями статей 525, 526, 530, 692 ЦК України, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимоги позивача за зустрічним позовом про стягнення основного боргу. Крім того у зв`язку з простроченням оплати товару, суд на підставі статті 625 ЦК України стягнув нараховані позивачем за зустрічним позовом інфляційні та річні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з цим рішенням, позивач за первісним позовом звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати повністю та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Пауер Буд Девелопмент» задовольнити у повному обсязі, а вимоги за зустрічним позовом задовольнити частково, із зарахуванням зустрічних вимог.

А саме апелянт посилається на те, що:

- суд першої інстанції не взяв до уваги та не дослідив те, що позивач за первісним позовом обґрунтовував свої вимоги фактом поставки відповідачем за первісним позовом товару (цегли), яка не відповідає умовам договору щодо якості, тобто є неякісною;

- судом не наведено обґрунтування неприйняття паспортів на цеглу, які виготовлені типографським способом з реквізитами ТОВ «Шрамківський цегельний завод», а також не надано належної оцінки листу-відповіді ТОВ «Шрамківський цегельний завод» за вих. №013/09-23 від 13.09.2023 про те, що завод у відповідний період спірних поставок не здійснював виробництво цегли;

- цегла не має документів про якість встановленої форми саме від її виробника, тобто якість поставленої Відповідачем цегли не відповідає вимогам ДСТУ Б В.2.7-61:2008 та умовам Договору (п.п. 2.2., 4.2. договору);

- суд послався на необхідність дослідження умов зберігання товару, без врахування фактичних обставин поставки товару (невідповідність товару вимогам з якості виникла до його передачі позивачу);

- у судовому рішенні відсутнє обґрунтування підстав відмови в задоволенні позовних вимог первісного позову про повернення сплачених сум за неякісний товар та стягнення штрафу;

- оскільки відповідачем було передано позивачу товар невідомого походження з наданням позивачу неповної і недостовірної інформації про такий товар, то у відповідності до п. 4.7. Договору та ст.ст. 678, 700, 708 ЦК України відповідач має повернути сплачену за такий товар грошову суму;

- у відповідності до п. 7.2. Договору та ст.ст. 549, 624 ЦК України відповідач зобов`язаний сплатити на користь позивача штраф у розмірі 10% від вартості неякісного Товару;

- задовольняючи вимоги зустрічного позову, суд першої інстанції належним чином не перевірив правильність обрахунку позивачем за зустрічним позовом сум інфляційних втрат та 3 % річних;

- позивач за зустрічним позовом не довів дату надання відповідачу за зустрічним позовом визначених Договором оригіналів рахунків-фактур, як підстави для проведення оплати, що передбачена Договором.

Доводи та заперечення відповідача за первісним позовом

У своєму відзиві на апеляційну скаргу відповідач за первісним позовом з апеляційною скаргою не погодився, просить залишити оскаржене рішення без змін, посилаючись на те, що:

- відповідач не поставляв позивачу товар за походженням ТОВ «Шрамківський цегельний завод», тому звинувачення позивача у фальсифікації документів саме відповідачем є надуманими та необґрунтованими;

- позивачем за весь час розгляду справи у суді першої інстанції не було надано жодних належних доказів щодо доведення наявності причинно-наслідкового зв`язку між поставкою неякісною цегли саме відповідачем та подальшим відшаруванням саме цієї цегли на стінах будинку;

- позивачем не надано доказів належного зберігання отриманого ним товару згідно стандартів ДСТУ Б В.2.7-61-2008 «Цегла та камені керамічні рядові та лицьові», оскільки укладка цегли здійснювалась в т.ч. і осінньо-зимовий період, у який має місце наявність опадів;

- надані позивачем Протокол випробування цегли на водопоглинання ТОВ «Верум» від 30.06.2023р. № v16830ч147 та Звіт ДП «Державний науково-дослідний інститут будівельних конструкцій» не встановлюють факту наявності причинно-наслідкового зв`язку між поставкою нібито «не якісного» товару з боку саме відповідача, адже достеменно встановити, що кладка виконана позивачем з цегли, поставленої відповідачем;

- в підпункті 3.5. пункту 3 рішення судом першої інстанції чітко зазначено: « 10.06.2024 до суду від ТОВ «Вензабуд» надійшло клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи. На підставі ч. 2 ст. 80 та ч. 2 ст. 118 ГПК України суд ухвалив не приймати до розгляду докази.»;

- посилання відповідача за зустрічним позовом про відсутність доказів своєчасного надання йому позивачем за зустрічним позовом рахунків-фактур для можливості здійснити оплату у відповідності до п.3.1. Договору вважає алогічним.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.08.2024 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Корсак В.А., судді: Євсіков О.О., Алданова С.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.08.2024 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/5113/24. Відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги до надходження матеріалів справи з Господарського суду першої інстанції.

29.08.2024 матеріали справи надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.09.2024 апеляційну скаргу залишено без руху на підставі ст.ст. 174, 260 ГПК України у зв`язку з недоплатою судового збору у розмірі 4825,47 грн. Роз`яснено скаржнику, що протягом десяти днів з дня вручення цієї ухвали останній має право усунути недоліки зазначені у її мотивувальній частині, надавши суду відповідні докази.

12.09.2024 недоліки апеляційної скарги усунено.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.09.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Вензабуд» на рішення Господарського суду міста Києва від 18.07.2024 у справі №910/5113/24. Закінчиено проведення підготовчих дій. Повідомлено учасників справи про призначення апеляційної скарги до розгляду на 28.10.2024. Роз`яснено учасникам справи право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі не пізніше ніж 21.10.2024. Встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв та клопотань в письмовій формі не пізніше ніж 21.10.2024. Явка учасників справи не визнана обов`язковою.

Розгляд справи відкладався, зокрема на 23.01.2025.

Явка представників учасників справи

Представник позивача в судовому засіданні 23.01.2025 підтримав вимоги своєї апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні 23.01.2025 заперечив проти доводів апелянта з підстав, викладених у відзиві та просив оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Представник третьої особи в судове засідання 23.01.2025 не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази. Зокрема, залучено судом до справи довідки про доставку електронного документа до його електронного кабінету.

За змістом ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції, з метою дотримання прав сторін на судовий розгляд справи упродовж розумного строку, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, враховуючи те, що явка представників сторін та третьої особи обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком учасника справи, зважаючи на відсутність обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи, дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника третьої особи, який належним чином повідомлений про судовий розгляд справи в апеляційному порядку.

Розгляд клопотань та заяв учасників справи

09.12.2024 позивачем подано клопотання про приєднання до матеріалів справи документи, а саме:

- копію постанови у справі 910/14169/13 від 10.12.2013;

- Витяг з ЄДР щодо третьої особи станом від 09.12.2024;

- Витяг з ЄДР щодо відповідача від 09.12.2024.

Розглянувши подане клопотання, суд апеляційної інстанції дійшов висновку залишити це клопотання без розгляду, оскільки таке подане з пропуском строку встановленого ст.ст. 80, 81, 118 ГПК України, так як ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.09.2024, серед іншого було встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв, клопотань, пояснень, заперечень в письмовій формі до 21.10.2024. Клопотання про поновлення строку на його подання не заявлено позивачем.

18.12.2024 позивачем подано додаткові пояснення, в яких він просить задовольнити апеляційну скаргу.

Зазначені додаткові пояснення позивача прийняті судом та враховуються при прийнятті постанови.

20.01.2025 відповідач також подав додаткові пояснення, в яких просить апеляційну скаргу задовольнити без задоволення. Судом прийнято ці пояснення відповідача та враховуються при прийнятті постанови.

Межі перегляду справи судом апеляційної інстанції

Згідно зі ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Статтею 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши пояснення присутніх учасників справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення в частині вимог зустрічного позову про стягнення інфляційних втрат слід скасувати частково.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

01.09.2021 між ТОВ «Управління виробничо-технологічною комплектацією «Київміськбуд», як постачальником, та ТОВ «Вензабуд», як покупцем, укладено Договір №02/01-09/21-ЛАВ постачання товару (далі Договір) за умовами п. 1.1. якого постачальник зобов`язується поставити і передати у власність покупцю будівельні матеріали та вироби, в т.ч. цеглу рядову повнотілу, а покупець зобов`язується прийняти товар та своєчасно здійснювати його оплату на умовах Договору.

Відповідно до п. 2.1, 2.2 Договору якість товару, що постачається, повинна відповідати вимогам нормативно-технічної документації виробника та затвердженим діючим ТУ та ДСТ України, зокрема ДСТУ Б В.2.7-61:2008. Підтвердженням якості Товару зі сторони постачальника є сертифікат якості/ відповідності (паспорт або інший документ, що його замінює), оригінал або засвідчена копія якого надається постачальником разом із кожною партією Товару.

Найменування, кількість та ціну товару, місце поставки, сторони узгоджують в рахунках-фактурах та/або специфікаціях (у випадку постачання партії товару на суму, що перевищує 100 000, 00 грн в т.ч. ПДВ) та на підтвердження приймання товару покупцем підписують видаткові накладні, які є невід`ємними частинами Договору (п. 2.2. Договору).

Порядок здійснення розрахунків за товар визначений розділом 3 Договору. Покупець оплачує поставлений постачальником товар на підставі рахунків-фактур постачальника. Ціни у рахунках фактурах вказуються з урахуванням ПДВ. Ціна товару включає в себе вартість доставки товару транспортом постачальника на склад покупця (об`єкт будівництва) (п. 3.1. Договору).

За умовами п. 3.2. Договору орієнтовна (очікувана) сума Договору на момент його укладення становить 3 000 000, 00 грн. Сторони домовились, що сукупність вартості партій товару, замовлених покупцем та поставлених постачальником протягом строку дії Договору, буде складати кінцеву загальну суму Договору.

Відповідно до п. 4.1. Договору постачальник зобов`язаний поставити товар транспортом постачальника в розпорядження покупця на умовах DDP - об`єкт будівництва покупця «Нове будівництво блокованої малоповерхової житлової забудови Київська обл., м. Бровари, вул. Чорновола В`ячеслава (Ділянка 1)», що знаходиться в м. Бровари Київської області. Згідно до вимог Міжнародних правил щодо тлумачення термінів «Інкотермс» (в редакції 2010 року) протягом 2-х календарних днів з моменту оформлення замовлення на поставку товару (оформлення рахунку-фактури на постачання партії товару (у випадку постачання партії товару на умовах здійснення передоплати), якщо інші умови постачання товару не визначені сторонами в додатках до Договору.

Якщо виявлено пошкодження товару або невідповідність якості, кількості, упаковки товару вимогам, передбаченим у Договорі, а також у відповідних документах, що засвідчують кількість та якість товару, або якщо виявлено відсутність усіх або будь-яких супровідних документів, покупець повинен припинити прийняття товару і скласти дефектний акт, у якому має бути зазначена кількість перевіреного товару і характер виявлених недоліків та/або невідповідностей товару. У випадку необґрунтованої відмови представника постачальника від складання та підписання дефектного акту, покупець має право скласти такий акт самостійно і такий акт буде вважатись достатнім доказом про наявність в поставленому товарі дефектів/невідповідностей.

Поставлений товар, який має невідповідність якості або має пошкодження, підлягає заміні його постачальником в термін до 7 (семи) календарних днів з моменту виявлення таких дефектів (п. 4.6. Договору).

У відповідності до п. 4.7. Договору у разі поставки неякісного товару, ніж вимагається стандартом (тех. умовами, зразком), покупець має право відмовитися від прийняття та оплати Товару, а якщо Товар уже оплачений, вимагати повернення від постачальника сплаченої суми протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту пред`явлення постачальнику такої вимоги.

Згідно п. 7.2. Договору у випадку не усунення недоліків поставленого товару у встановлений Договором строк, в т.ч. не усунення недоліків, виявлених протягом гарантійного строку, покупець має право вимагати, а постачальник зобов`язаний сплатити штраф у розмірі 10% від вартості неякісного Товару, по якому не усунені недоліки

Згідно з п. 7.5 Договору сплата стороною визначених цим Договором та (або) чинним в Україні законодавством штрафних санкцій (неустойки, штрафу, пені) не звільняє її від обов`язку відшкодувати за вимогою іншої Сторони збитки, завдані порушенням Договору (реальні збитки та (або) упущену вигоду) у повному обсязі, а відшкодування збитків не звільняє її від обов`язку сплатити за вимогою іншої Сторони штрафні санкції у повному обсязі

22.07.2022 між сторонами було укладено Додаткову угоду № 1 до Договору, згідно з якою на підставі пункту 1.2 Договору, сторони узгодили фіксацію вартості товару для покупця - цегли будівельної рядової керамічної марки М-100 (цегла керамічна рядова повнотіла КРПв-1/100/1650/15 по ДСТУ Б.В.-2.7-61-2008; цегла керамічна рядова повнотіла КРПв-1/75/1650/25 по ДСТУ Б.В.-2.7-61-20082; ТОВ "Дзензелівське", с. Маньківка, Черкаської обл., ТОВ "Жашків Райагробуд", м. Жашків, ТОВ "Маньківський завод будівельних матеріалів», с. Маньківка, Черкаської обл., ПП «Миргородський ЗБМ», с. Оріхівка, Полтавська обл., ТОВ "Будрезерв", Ромни, Сумська область, ТОВ «Шрамківський цегельний завод», Черкаська обл.,), що постачається постачальником за замовленнями покупця на поставку окремих партій Товару протягом всього строку дії Договору, а саме: 6 450,00 грн з ПДВ за цеглу будівельну рядову керамічну марки М-100.

На виконання умов Договору ТОВ «Управління виробничо-технологічною комплектацією «Київміськбуд» передало у власність ТОВ «Вензабуд» цеглу на загальну суму 555 375, 00 грн, що підтверджується видатковими накладними: № РН-0000677 від 30.06.2022 на суму 60 000,00 грн на кількість 7 500 шт.; № РН-0000686 від 01.07.2022 на суму 60 000,00 грн на кількість 7 500 шт.; № РН-0000848 від 04.08.2022 на суму 48 375,00 грн на кількість 7 500 шт.; № РН-0000882 від 10.08.2022 на суму 48 375,00 грн на кількість 7 500 шт.; № РН-0000883 від 10.08.2022 на суму 48 375,00 грн на партію №176 кількістю 7 500 шт.; № РН-0000943 від 18.08.2022 на суму 48 375,00 грн на кількість: 7 500 шт.; № РН-0000954 від 25.08.2022 на суму 48 375,00 грн на кількість 7 500 шт.; № РН-0000956 від 26.08.2022 на суму 48 375,00 грн на кількість 7 500 шт.; № РН-0000962 від 29.08.2022 на суму 48 375,00 грн на кількість 7 500 шт.; № РН-0000965 від 30.08.2022 на суму 48 375,00 грн на кількість 7 500 шт.; № РН-0000971 від 31.08.2022 на суму 48 375,00 грн на кількість 7 500 шт.

Вказані видаткові накладні підписані представниками сторін без зауважень та скраплені їх печатками. Також, до кожної видаткової накладної наявна товарно-транспортна накладна з відомостями про вантаж та місце його поставки.

З пояснень у позовній заяві первісного позову вбачається, що у період з червня 2022 року по грудень 2022 року позивач здійснював влаштування цегляної кладки стін та перегородок житлових будинків №1 та №2 об`єкту: «Нове будівництво блокованої малоповерхової житлової забудови Київська обл., м. Бровари, вул. Чорновола В`ячеслава (Ділянка 1)» з використанням цегли від постачальника ТОВ «УВТК «Київміськбуд».

Як стверджує позивач за первісним позовом , після улаштування цегли ним було виявлено істотні недоліки у більшості цегли, що виражалося у тому, що цегла втрачає цілісність, відшаровується зовнішній шар кераміки приблизно 10-20 мм, під вказаним шаром видно чорний силует (сажа або «перепал») та вкраплення вапна.

Протоколом №v1830ч147 ТОВ «Верум» надано результати випробувань цегли, якість якої підтверджено паспортом №157 від 04 серпня 2022 року, що була відібрана на визначення водопоглинання, та за висновком випробування: «водопоглинання зразків цегли, як поодиноких зразків, так і середнє по партії перевищує заявлений показник у паспорті на виріб (11%) Додаток П2; цегла, відібрана з конструкцій згідно акту відбору (додаток Б2-1), не відповідає критеріям водопоглинання та міцності, заявленим у паспорті на виріб». Водопоглинання відібраних на випробування зразків склало від 17,7 до 20,9%.

Також протоколом №v1831ч147 ТОВ «Верум» надано результати випробувань цегли, якість якої підтверджено паспортом №157 від 04 серпня 2022 року, що була відібрана на визначення морозостійкості, та за висновком випробування: «у зв`язку з появою видимих пошкоджень, згідно п.п.9.4.9 ДСТУ Б В.2.7-42-97 випробування були зупинені на 5 циклі. Випробувальні зразки не пройшли випробування на морозостійкість в 25 циклів».

З огляду на зазначене в межах перевірки обставин виробництва та якості отриманої цегли виробництва ТОВ «Шрамківський цегельний завод» представник позивача за первісним позовом звернувся з адвокатським запитом до ТОВ «Шрамківський цегельний завод», на який завод надав відповідь вих. № 013/09-23 від 13.09.2023 про відсутність виготовлення цегли в період з червня по грудень 2022 року та про відсутність передачі/продажу цегли виробництва заводу на ТОВ «УВТК «Київміськбуд», в тому числі фінансово-бухгалтерських документів, паспортів на партії товару, товарно-транспортних документів за період з січня 2021 року до грудня 2022 року.

29.09.2023 позивач за первісним позовом направив відповідачеві за первісним позовом лист вих. № 593 із запитом про надання пояснень щодо обставин походження/виробництва цегли, яка була передана ТОВ «Вензабуд» в період з червня по грудень 2022 року з паспортами якості ТОВ «Шрамківський цегельний завод» та щодо обставин походження/оформлення отриманих в період з червня по грудень 2022 року паспортів якості ТОВ «Шрамківський цегельний завод».

23.10.2023 позивачем за первісним позовом було отримано лист відповідача за первісним позовом вих. №63 від 13.10.2023 (вх. №769 від 23.10.2023), яким відповідач підтверджує, що здійснював постачання цегли різних виробників по договору №02/01-09/21-ЛАВ постачання товару від 01.09.2021 та на його думку товариство виконало умови вказаного договору добросовісно.

З огляду на зазначене та з метою встановлення факту поставки неякісного товару позивач звернувся ДП «Державний науково-дослідний інститут будівельних конструкцій» для отримання експертного заключення. За висновками вказаного звіту ДП «Державний науково-дослідний інститут будівельних конструкцій»:

- об`єктами обстеження є цегляні стіни на об`єктах будівництва. Житловий будинок з приміщеннями громадського призначення і підземним паркінгом по вул. Велика Васильківська, 102 (літера У), вул. Антоновича, 83 в Голосіївському районі міста Києва» (Блок 3, 4) - каркасно-монолітний. Цегляні стіни є огороджувальними конструкціями та самонесучими в межах поверху. Товщина зовнішніх стін 250 мм, внутрішніх 120 та 250 мм.

- малоповерхова житлова забудова по вул. В`ячсслава Чорновола. (Ділянка №1)» Житловий будинок № 1. Житловий будинок № 2» представлена зблокованими 3-4 поверховими будинками. Конструктивна схема - каркасно-монолітна. Цегляні стіни є огороджу вальними конструкціями та самонесучими в межах поверху. Товщина зовнішніх стін 250 мм, внутрішніх 120 та 250 мм.;

- на обох будинках кладка виконувалася у 2022 році. На обох об`єктах навесні 2023 року виявили ділянки кладки, де відбувалося розшарування цегли, середина (ядро) кожної цеглини мала чорну серцевину - ділянка виробу, яка обумовлена утворенням в процесі випалу виробу закису заліза. Для кладки стін повинна була використовуватися цегла марки міцністю на стиск М100. марка по морозостійкості Т25, водопоглинання 11 %. Згідно п. 5.6 ДСТУ Б В.2.7-61:2008 [3] «Вироби повинні бути морозостійкими і в насиченому водою стані витримувати без ознак видимих пошкоджень (розшарування, лущення, розтріскування, викришування);

- за наданими замовником протоколами [5,6] водопоглинання зразків цегли, відібраних з конструкцій на об`єкті: «Будівництво житлового будинку з приміщеннями громадського призначення і підземним паркінгом по вул. Велика Васильківська, 102 (літера У)/ вул. Антоновича. 83 в Голосіївському районі міста Києва» (Блок 3. 4)» водопоглинання склало від 17,7 до 18.8 %. Водопоглинання зразків цегли, відібраних з конструкцій на об`єкті: «Нове будівництво блокованої малоповерхової житлової забудови Київська область. м. Бровари, вул. Чорновола В`ячеслава. (Ділянка №1)» Житловий будинок № 1. Житловий будинок № 2» водопоглинання склало від 17,7 до 20.9 %.;

- при обстеженні стін на об`єкті: «Будівництво житлового будинку з приміщеннями громадського призначення і підземним паркінгом по вул. Велика Васильківська. 102 (літера У)/ вул. Антоновича, 83 в Голосіївському районі міста Києва» (Блок 3, 4)» зафіксовані сліди морозобійного руйнування кладки із глибиною руйну вання від 0.5 до 8 см. Причиною руйнування є невідповідність параметрів цегли (в Протоколі № vl831ч147 TOB «VERUM» [6] прикладені паспорта Шрамківського цегельного заводу) по водопоглинанню та морозостійкості вимогам ДСТУ Б В.2.7- 61:2008 [3];

- за ДСТУ-Н Б В. 1.2-18:2016 «Настанова щодо обстеження будівель і споруд для визначення та оцінки їх технічного стану» [1] технічний стан стін з пошкодженнями та дефектами на об`єкті: «Будівництво житлового будинку з приміщеннями громадського призначення і підземним паркінгом по вул. Велика Васильківська. 102 (літера У)/ вул. Антоновича. 83 в Голосіївському районі міста Києва» (Блок 3. 4) класифікується як непридатний до нормальної експлуатації (категорія «З»).;

- при обстеженні стін на об`єкті: «Нове будівництво блокованої малоповерхової житлової забудови Київська область, м. Бровари. вул. Чорновола В`ячеслава. (Ділянка №1)» Житловий будинок № 1. Житловий будинок № 2» зафіксовані сліди морозобійного руйнування кладки із глибиною руйнування від 0.5 до 4 см. Причиною руйнування є невідповідність параметрів цегли (в Протоколі №у1830ч147 TOB «VERUM» [5] прикладені паспорта Шрамківського цегельного заводу) по водопоглинанню та морозостійкості вимогам ДСТУ Б В.2.7-61:2008 [3];

- технічний стан стін з пошкодженнями та дефектами на об`єкті: Нове будівництво блокованої малоповерхової житлової забудови Київська область, м. Бровари. вул. Чорновола В`ячеслава. (Ділянка №1)» Житловий будинок № 1. Житловий будинок № 2» класифікується як непридатний до нормальної експлуатації (категорія «З»);

- для відновлення експлуатаційної придатності кладки на об`єктах необхідно ділянки з пошкодженнями зовнішніх стін та кладку вентиляційних шахт рекомендується замінити повністю, внутрішні стіни при глибині пошкоджень більше 3,0 см - замінити, з меншою глибиною - ремонт шляхом штукатурення або торкретування з обох сторін. Для цього ділянки необхідно очистити стиснутим повітрям (струменем води під тиском), поґрунтувати ґрунтовками глибокого проникнення, набити сітку із металевою проволоки діаметром до 1 мм, нанести розчин (ремонтну суміш);

- об`єми заміни та ремонту кладки є наступними: По об`єкту: «Будівництво житлового будинку з приміщеннями громадського призначення і підземним паркінгом по вул. Велика Васильківська, 102 (літера У)/ вул. Антоновича, 83 в Голосіївському районі міста Києва» (Блок 3, 4)» (ЖК «Монреаль Хаус») визначено наступні обсяги конструкцій, що вимагають ремонту /заміни кладки: обсяг демонтажу/монтажу зовнішніх стін складає - 4.1 м3. Обсяг демонтажу/монтажу внутрішніх складає - 7.4 м3; Обсяг ремонту стін складає - 27,2 м2. По об`єкту: «Нове будівництво блокованої малоповерхової житлової забудови Київська область, м. Бровари, вул. Чорновола В`ячеслава. (Ділянка № 1)» Житловий будинок № 1. Житловий будинок № 2» (ЖК «Лавандовий») визначено наступні обсяги конструкцій, що вимагають заміни кладки: площа пошкоджень стін на будинку №1 складає 325,Зм2, будинку №2 складає 160,5м2.

За наведених обставин позивач за первісним позовом вважає що відповідач за первісним позовом здійснив поставку неякісної цегли (в т.ч. не виробництва ТОВ «Шрамківський цегельний завод»), що є підставою для повернення відповідачем вартості сплаченої цегли, 10% штрафу від загальної вартості неякісної цегли та відшкодування збитків у вигляді втрат, які позивач має понести на відновлення порушеного права.

В свою чергу, ТОВ «Управління виробничо-технологічною комплектацією «Київміськбуд» також звернулось до суду із вимогами зустрічного позову про стягнення 258 126,24 грн основного боргу, 53 213,94 грн інфляційних втрат та 15 998,67 грн три проценти річних, нарахованих на суму боргу щодо кожної неоплаченої видаткової накладеної окремо.

Мотиви і джерела права, з яких виходить апеляційний суд при ухваленні судового рішення

Щодо вимог первісного позову

Згідно з частиною 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини 2 статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За змістом пункту першого частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України)

За своєю правовою природою договірні відносини, які склалися між сторонами у цій справі, мають ознаки договору поставки, за яким, у відповідності до статті 712 ЦК України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною другою цієї статті визначено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі статтею 673 ЦК України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується. Якщо продавець при укладенні договору купівлі-продажу був повідомлений покупцем про конкретну мету придбання товару, продавець повинен передати покупцеві товар, придатний для використання відповідно до цієї мети. У разі продажу товару за зразком та (або) за описом продавець повинен передати покупцеві товар, який відповідає зразку та (або) опису. Якщо законом встановлено вимоги щодо якості товару, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, який відповідає цим вимогам. Продавець і покупець можуть домовитися про передання товару підвищеної якості порівняно з вимогами, встановленими законом.

Частиною 1 статті 675 ЦК України передбачено, що товар, який продавець передає або зобов`язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу.

Статтею 678 ЦК України передбачено правові наслідки передання товару неналежної якості. За положеннями частини першої цієї статті покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару.

У разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов`язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з`явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором: 1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару.

Згідно зі статтею 679 ЦК України продавець відповідає за недоліки товару, якщо покупець доведе, що вони виникли до передання товару покупцеві або з причин, які існували до цього моменту. Якщо продавцем надані гарантії щодо якості товару, продавець відповідає за його недоліки, якщо він не доведе, що вони виникли після його передання покупцеві внаслідок порушення покупцем правил користування чи зберігання товару, дій третіх осіб, випадку або непереборної сили.

Частиною 6 статті 269 ГК України передбачено, що постачальник (виробник) зобов`язаний за свій рахунок усунути дефекти виробу, виявлені протягом гарантійного строку, або замінити товари, якщо не доведе, що дефекти виникли внаслідок порушення покупцем (споживачем) правил експлуатації або зберігання виробу. У разі усунення дефектів у виробі, на який встановлено гарантійний строк експлуатації, цей строк продовжується на час, протягом якого він не використовувався через дефект, а при заміні виробу гарантійний строк обчислюється заново від дня заміни.

Правовий аналіз вищенаведених норм в їх сукупності дає підстави для висновку, що, за загальним правилом, відповідальність продавця за недоліки товару може наступати у випадках, якщо недоліки виникли до передання товару покупцеві або якщо їх виникнення обумовлене причинами, що виникли до передачі товару. І відповідно, коли недоліки товару виявлені після переходу до покупця ризику випадкової загибелі та випадкового знищення товару, саме на покупця у такому випадку покладається обов`язок доведення того, що недоліки чи їх причини виникли до передачі йому товару.

Водночас, у випадку встановлення недоліків товару, на який надана гарантія щодо якості (встановлено гарантійний строк експлуатації) (частина друга статті 679 Цивільного кодексу України), існує презумпція вини постачальника (виробника). У такому випадку для звільнення себе від відповідальності саме постачальник (виробник) повинен довести, що дефекти виникли внаслідок порушення покупцем (споживачем) правил експлуатації або зберігання виробу.

Аналогічна правова позиція щодо застосування статті 679 ЦК України викладена у постановах Верховного Суду від 13.12.2019 року у справі № 904/5002/18, від 30.09.2020 року у справі № 927/787/19, від 29.07.2021 року у справі № 904/5217/19, від 06.12.2022 у справі №925/1429/21.

Матеріалами справи підтверджується, що в розділі 2 Договору сторонами узгоджено, що якість товару, що постачається, повинна відповідати вимогам нормативно-технічної документації виробника та затвердженим діючим ТУ та ДСТ України, зокрема ДСТУ Б В.2.7-61:2008. Підтвердженням якості Товару зі сторони постачальника є сертифікат якості/ відповідності (паспорт або інший документ, що його замінює), оригінал або засвідчена копія якого надається постачальником разом із кожною партією Товару.

Тривалість гарантійного строку або строку придатності, умови гарантії та гарантійного обслуговування Товару визначаються у відповідних документах, що стосуються Товару і підлягають переданню постачальником в момент передачі кожної партії Товару. Усунення дефектів/недоліків Товару, виявлених протягом гарантійного строку, здійснюються за рахунок постачальника.

Позивачем за первісним позовом стверджувалось, що до спірних 11 поставок цегли відповідачем за первісним позовом надано паспорти на цеглу на бланку ТОВ «Шрамківський цегельний завод» (код 32506704), що виготовлений типографським друком, та з відтиском штампу з реквізитами ТОВ «Шрамківський цегельний завод». Вказані паспорти були долучені позивачем за первісним позовом до клопотання про приєднання до матеріалів справи доказів (сформовано в системі «Електронний суд» 08.06.2024; а.с. 283-292), яке обґрунтовано посиланням на наявність збою в роботі системи при завантажені додатків до позову.

Колегією суддів встановлено, що в переліку додатків до позову (пункт 8 Додатків) дійсно міститься посилання на копії цих паспортів. Також їх копії було надіслано іншій стороні у даній справі, яка у відзиві на позов надавала свої заперечення щодо цих документів. Тобто неподання означених доказів в порядку положень частини 2 статті 80 ГПК України (разом з позовом) була обумовлена об`єктивними причинами технічного характеру, що в розумінні частини 8 статті 80 ГПК України слід вважати належним обґрунтуванням неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від заявника.

Однак суд першої інстанції в п. 3.5 свого рішення виклав результати розгляду клопотання та ухвалив залишити їх без розгляду на підставі ч. 2 ст. 80 та ч. 2 ст. 118 ГПК України. Оскільки колегія суддів не погоджуються з таким виснуванням, то зазначені докази оцінюються апеляційною інстанції на загальних підставах на рівні з іншими документами.

Так, в копіях паспортів міститься посилання на результати випробування товару та найменування цегли «КРПв-1НФ-М100 F25-1-ДСТУ Б В.2.7-61:2008». Інформація щодо тривалості гарантійного строку відсутня. В Розділі 13 ДСТУ Б В.2.7-61:2008 (на який міститься посилання в паспорті, а його стандарти поширюється на повнотілі і порожнисті, рядові і лицьові керамічні цеглу та камені) також відсутній гарантійний строк.

В свою чергу, відповідач за первісним позовом заперечував факт поставки товару з паспортами на цеглу на бланку ТОВ «Шрамківський цегельний завод» та звертав увагу на те, що бланки заповнені ручкою, не мають інформації щодо конкретизації номеру партії поставки. Документально спростувати доводи позивача за первісним позовом у постачальника відсутня можливість через те, що до кожної партії товару надавались оригінали паспортів, а їх копій товариство не робило і не зберігало.

При цьому, судом встановлено, що станом на час здійснення спірних поставок будь-яких заперечень чи зауважень щодо якості та кількості товару у позивача за первісним позовом не було, що підтверджується наявними у справі видатковими та товаро-транспортними накладними.

Зважаючи на те, що ані договором, ані паспортами (на які посилається апелянт) гарантійний строк на спірний товар не визначено, то у відповідності до частини 1 статті 679 ЦК України тягар доказування того, що такі недоліки виникли до його передачі покладається саме на покупця.

Близький за змістом правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 20.07.2023 року у справі № 910/14003/21, від 30.04.2020 у справі №904/8794/17.

З матеріалів справи слідує, що позивач за первісним позовом на обґрунтування обставин поставки відповідачем за первісним позовом неякісного товару надано протокол №v1830ч147 (за вих. №1830 від 30.06.2023) ТОВ «ВЕРУМ» (сертифікат визнання вимірювальних можливостей №Пт-312/19 від 25.07.2019) з результатами випробувань цегли, якість якої підтверджено паспортом №157 від 04.08.2022, що була відібрана за актом відбору, з висновком випробування: «водопоглинання зразків цегли, як поодиноких зразків, так і середнє по партії перевищує заявлений показник у паспорті на виріб (11%) Додаток П2; цегла, відібрана з конструкцій згідно акту відбору (додаток Б2-1), не відповідає критеріям водопоглинання та міцності, заявленим у паспорті на виріб». Водопоглинання відібраних на випробування зразків склало від 17,7 до 20,9%.

Згідно акта відбору проб цегли від 21.06.2023, ЖК «Лавандовий» м. Бровари за участі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відбір проб цегли повнотілої для проведення лабораторного вишукування, були відібрані зразки цегли з конструкцій стін на відміткі +3,300, в вісях 3.1-4.1/Д.1; Житловий будинок №2; секція-1. Представник відповідача за первісним позовом ОСОБА_3 акт не підписала, внесла свої заперечення щодо обстеження, факту та підставі для відбирання проб цегли та повідомила, що товариство немає жодного відношення до зазначеної цегли, заперечення будуть надіслані на адресу позивача письмо протягом 5-ти робочих днів.

В листі за вих.№38 від 28.06.2023 відповідач за первісним позовом повідомив про відсутність доказів поставки саме відповідачем цегли, що має дефекти та недоліки, а також відхилено заперечення щодо будь-яких результатів проведених обстежень через їх упередженість та необґрунтованість.

Колегія суддів, дослідивши наведені вище докази, погоджується з висновками суду попередньої інстанції про недоведення позивачем за первісним позовом належними засобами доказування, що відібрана на дослідження цегла належить до тієї, що була поставлена відповідачем за первісним позовом в межах спірних поставок. Суд першої інстанції слушно зауважив, що з наданого протоколу неможливо встановити, з якої саме партії товару було відібрано проби цегли, оскільки з позиції позивача за первісним позовом вся цегла була влаштована в кладку зовнішніх стін та простінків, будинку № 1 та будинку №2, хоча згідно доданого до позову протоколу випробування цегли на водопоглинання ТОВ «Верум» від 30.06.2023р. № v1830ч147, зразки цегли відібрано з кладки стіни маркування Б1 та з палети маркування Б2. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач за первісним позовом був єдиним постачальником цегли для потреб будівництва об`єкта позивача за первісним позовом.

Серед іншого, як слушно наголошує відповідач за первісним позовом, що у відповідності до п. 13.1 ДСТУ Б В.2.7-61:2008 виробник гарантує відповідність виробів вимогам даного стандарту за умови додержання вимог до транспортування, зберігання і застосування, встановлених даним стандартом. Отже, невідповідність товару вимогам якості до моменту передання його покупцю за даних обставин справи підтверджується в т.ч. належним його зберіганням покупцем після прийняття товару.

Позивач за первісним позовом належними доказами та доводами не спростував заперечення відповідача за первісним позовом про неналежне зберігання покупцем цегли в розрізі доводів самого апелянта (згідно відповіді на відзив на позовну заяву) про те, що останній мав обмежені умови для зберігання матеріалів і не здійснював зберігання цегли, одразу відправляючи її в роботу.

Зазначені ствердження апелянта є суперечливими, адже спірна поставка товару проведена в червні - серпні 2022, тоді як роботи з укладання цегли (за доводами самого позивача за первісним позовом) проводились до грудня 2022. Тобто в осінньо-зимовий період покупець повинен забезпечити належне зберігання товару згідно стандартів ДСТУ Б В.2.7-61:2008, про що вірно зазначав суд першої інстанції та встановив недоведеність цих обставин позивачем за первісним позовом.

Інший протокол випробування (№v1831ч147) був здійснений на підставі відібраної цегли з об`єкта «Житловий будинок з приміщеннями громадського призначення і підземним паркінгом по вул. Велика Васильківська, 102 (літера У), вул. Антоновича, 83 в Голосіївському районі міста Києва». Тоді як, згідно п. 4.1 Договору і додаткової угоди поставка товару здійснювалась на об`єкт позивача за первісним позовом «Нове будівництво блокованої малоповерхової житлової забудови Київська область, м. Бровари, вул. Чорновола В`ячеслава. (Ділянка № 1)» Житловий будинок № 1. Житловий будинок № 2» (ЖК «Лавандовий»).

Також колегія суддів погоджується з вірно наданою судом попередньої інстанції оцінкою звіту про науково-технічну роботу від 28.11.2023 ДП «Державний науково-дослідний інститут будівельних конструкцій», який не може вважатись висновком судової експертизи в розумінні статей 98, 101 ГПК України. Адже не містить вказівки на те, що його підготовлено для подання до суду судовим експертом, а експерт обізнаний про кримінальну відповідальність.

До того ж, зі змісту цього звітну не вбачається за можливе встановити, що в ньому досліджено обставини, які входять в предмет доказування, оскільки цей звіт жодним чином не встановлює факт наявності причинно-наслідкового зв`язку між поставкою спірної цегли на суму 555 375, 00 грн, та виявленням неякісного товару. Звіт містить лише констатацію факту необхідності заміни відповідних об`ємів кладки на об`єкті.

Колегія суддів, серед іншого, враховує, що в матеріалах справи відсутній висновок експертного дослідження, який відповідав приписам процесуального закону, про те, що руйнування цегли було спричинено недотриманням виробником технології її виготовлення, яка впливає на міцність цього будівельного матеріалу.

Таким чином судова колегія вважає, що місцевий господарський суд, надаючи правову кваліфікацію доказам, які надані сторонами з урахуванням фактичних обставин справи та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, дійшов правильного висновку про недоведення позивачем за первісним позовом обставин здійснення поставки неякісного товару саме відповідачем за первісним позовом. Доводами апеляційної скарги цих висновків не спростовано.

Оскільки апелянтом не доведено того, що недоліки товару виникли до його прийняття або з причин, які існували до цього моменту, спірна цегла прийнята позивачем без зауважень, суд відповідно до частини 1 статті 679 Цивільного кодексу України правомірно виснував про безпідставність позовних вимог первісного позову.

Щодо позовної вимоги первісного позову про стягнення 555 375,00 грн, сплачених за неякісний товар згідно Договору та Додаткової угоди № 1

Позивач за первісним позовом, обґрунтовуючи дану вимогу, зазначав, що відповідачем за первісним позовом було передано позивачу фальсифікований неякісний товар, при цьому таке порушення з боку постачальника є істотними порушеннями вимог щодо якості товару, а тому у відповідності до п. 4.7. Договору, ст.ст. 678, 700, 708 ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів» вправі вимагати повернення сплаченої за такий товар грошової суми згідно наданих видаткових накладних та платіжних інструкцій на загальну суму 555 375,00 грн.

Колегія суддів звертає увагу на те, що зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору (аналогічну правову позицію викладено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 р. у справі № 761/6144/15-ц (провадження № 61-18064св18).

Суд, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини (аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 р. у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19)).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.06.2021 у справі №904/5726/19 зазначила, що "у процесуальному законодавстві діє принцип "jura novit curia" ("суд знає закони"), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus). Активна роль суду в цивільному процесі проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При цьому, слід враховувати, що у відповідності до вимог п.3 ч.1 ст. 237 ГПК України при ухваленні рішення саме суд, а не позивач вирішує яку правову норму належить застосувати до спірних правовідносин.

Отже, обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначати, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено саме на суд, що є складовою класичного принципу jura novit curia".

Колегія суддів, керуючись принципом "jura novit curia", не приймає та не враховує посилання позивача за первісним позовом на норми Закону України «Про захист прав споживачів» та положення статей 700, 708 параграфу 2 «Роздрібна купівля-продаж» Глави 54 Розділу ІІІ Цивільного кодексу України як такі, що не підлягають застосуванню до спірних правовідносин суб`єктів господарювання.

Не підлягають врахуванню також і посилання апелянта на положення п. 4.7. Договору, оскільки виходячи із їх буквального тлумачення слід констатувати, що ця умова визначає процедуру відмови від прийняття товару та його оплати на стадії прибуття товару за місцем поставки (до підписання видаткових накладних). При цьому, якщо на стадії прийняття товару покупець відмовляється від прийняття вже оплаченого товару, то у такому випадку він вправі вимагати повернення цієї суми передплати, що фактично узгоджується з приписами частини 2 статті 693 ЦК України.

Як вже зазначалось у цій постанові, наслідки передання товару неналежної якості визначено в статті 678 ЦК України, згідно частини другої якої у разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов`язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з`явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором: 1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару.

Для застосування частини другої статті 678 Цивільного кодексу України покупець, який вимагає повернення сплаченої за неякісний товар грошової суми, важливим є встановлення: чи має місце істотне порушення вимог щодо якості товару, зокрема, чи були наявні у товарі недоліки, які виявилися неодноразово або з`явилися знову після їх усунення. Подібні висновки Верховного Суду викладені у постанові від 26 січня 2022 року у справі № 921/765/20, а також у постанові від 11 липня 2024 року у справі № 910/10585/23, в якій суд касаційної інстанції зазначив про те, що покупець має право вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми або його заміни відповідно до частини другої статті 678 Цивільного кодексу України лише у випадку, якщо недоліки товару є істотними.

Отже, у разі застосування судом зазначеної норми права для вирішення спору слід з`ясовувати обставини істотності порушення вимог щодо якості товару. Виявлення у проданому товарі звичайних (несуттєвих) недоліків не надає покупцеві право відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар суми або вимагати заміни товару.

В контексті вищенаведених правових висновків щодо застосування названої норми цивільного законодавства колегія суддів вважає, що оскільки позивач за первісним позовом не довів факт належності до спірних поставок цегли щодо якої в протоколі №v1830ч147 зафіксовано її невідповідність державним стандартам, то підстави для ствердження про поставку відповідачем за первісним позовом товару з істотними недоліками відсутні.

Одне лише бездоказове ствердження позивача за первісним позовом про те, що кладка була виконана із цегли, поставленої відповідачем за первісним позовом, за відсутності інших доказів, наприклад, укладення договору поставки цегли лише з ТОВ «УВТК «Київміськбуд» як єдиним постачальником будівельного матеріалу для забезпечення будівництва об`єкта, - не може бути покладено в основу висновку про обґрунтованість первісного позову.

Довід позивача за первісним позовом про постачання фальсифікованого неякісного товару судова колегія оцінює критично, позаяк в долучених до матеріалів справи паспортах на цеглу (на які посилається апелянт і яким слід надати оцінку) відсутнє посилання на номер партії (накладної) товару, що давало б змогу ідентифікувати їх приналежність до спірних поставок.

Одночасно колегія суддів звертає увагу на те, що непередання продавцем документів, що стосуються товару, згідно статті 666 ЦК України є підставою для звернення покупця з відповідною вимогою до продавця та встановлення йому розумного строку для їх передання. Наслідком невиконання такої вимоги покупця є виникнення у останнього права на відмову від договору та повернення товару. Тоді як, право на відмова від договору та, як наслідок, повернення оплаченого товару виникає на підставі пункту 1 частини 2 статті 678 ЦК України за умови доведення істотності недоліку поставленого товару, а згодом на повернення передплати згідно частини 2 статті 693 ЦК України (якщо товар оплачено).

Судом також враховується, що у відповідності до правових висновків Верховного Суду (постанова від 10.05.2020 у справі 910/22541/16) можливість реалізації права на відмову від договору у випадку його істотного порушення продавцем, пов`язується з дотриманням форми повідомлення про відмову, а отже пов`язано із вимогами частини третьої статті 214 ЦК України, відповідно до якої відмова від правочину вчиняється у такій самій формі, у якій було вчинено правочин.

У постанові Верховного Суду від 17.12.2020 у справі №904/1598/18 зазначено, що відповідно до положень частини третьої статті 651 ЦК України розірвання договорів стало б безумовним правовим наслідком обґрунтованої відмови від договорів, у випадку, якщо б позивач (як покупець) від них відмовився і цей наслідок настав би одразу після здійснення відмови. Однак, позивач від договорів не відмовлявся.

За змістом правової позиції, що викладена у постанові Верховного Суду від 30.01.2019 у справі 164/882/15-ц, тлумачення пункту 1 частини 2 статті 678 ЦК України свідчить, що у разі істотного порушення вимог щодо якості товару покупець має право вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми лише за умови, якщо він відмовився від договору.

У справі, що розглядається, позивач за первісним позовом пред`явив вимогу про повернення вартості оплаченого товару, при цьому, відмову від договору у зв`язку з істотним недоліками частини товару не висловлював. Відтак підстави для застосування правового механізму, унормованого пунктом 1 частини 2 статті 678 ЦК України, - відсутні.

За встановленого, колегія суддів визнає вірним висновок суду попередньої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення 555 375,00 грн вартості неякісного товару, адже стороною не було доведено того, що саме товар, поставлений відповідачем за первісним позовом, мав істотні недоліки.

Щодо позовної вимоги первісного позову про стягнення 55 537,50 грн штрафу

Згідно п. 7.2. Договору у випадку не усунення недоліків поставленого товару у встановлений Договором строк, в т.ч. не усунення недоліків, виявлених протягом гарантійного строку, покупець має право вимагати, а постачальник зобов`язаний сплатити штраф у розмірі 10% від вартості неякісного Товару, по якому не усунені недоліки.

Враховуючи те, що позивачем за первісним позовом не доведено належність неякісної цегли до тих партій товару, що поставлялись відповідачем за первісним позовом згідно спірних поставок, вірним є висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні вимог про стягнення суми штрафу, у заявленому розмірі.

Щодо позовної вимоги первісного позову про стягнення збитків

За приписами статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до частин 1, 2 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є:

1) витрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Статтею 224 Господарського кодексу України (далі - ГК України) визначено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно з пунктом 1 статті 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

- вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

- додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною;

- неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Тобто, збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує її інтереси як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також у не одержаних кредитором доходах, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником (пункт 6.14 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.04.2020 у справі № 925/1196/18).

Реальні збитки - це втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Верховний Суд неодноразово та послідовно вказував на те, що для застосування такого заходу відповідальності як стягнення збитків необхідна наявність усіх елементів складу правопорушення: 1) протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи (порушення зобов`язання); 2) шкідливого результату такої поведінки - збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; 4) вини особи, яка заподіяла шкоду.

Протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи (така поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці - діях або бездіяльності).

Під збитками розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага тощо.

Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяними збитками виражається в тому, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки.

Вина заподіювача збитків є суб`єктивним елементом відповідальності і полягає в психічному ставленні особи до вчинення нею протиправного діяння і проявляється у вигляді умислу або необережності.

Суд виходить з того, що причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стає об`єктивним наслідком протиправної поведінки заподіювача шкоди. Наявність такої умови цивільно-правової відповідальності, як причинний зв`язок між протиправною поведінкою і шкодою (збитками), зумовлена необхідністю встановлення факту, що саме протиправна поведінка конкретної особи, на яку покладається така відповідальність, є тією безпосередньою причиною, що з необхідністю та невідворотністю спричинила збитки.

Отже збитки є наслідками неправомірної поведінки, дії чи бездіяльності особи, яка порушила права або законні інтереси іншої особи, зокрема невиконання або неналежне виконання установлених вимог щодо здійснення господарської діяльності, господарське правопорушення, порушення майнових прав або законних інтересів інших суб`єктів тощо.

Відсутність хоча б одного із перелічених елементів, що утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Враховуючи положення статті 74 ГПК України, саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. При цьому важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдано особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Натомість відповідачу потрібно довести відсутність його вини у завданні збитків позивачу.

Згідно з частинами 1 та 3 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

При цьому відповідно до статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі статтею 77 ГПК України допустимість доказів полягає у тому, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Колегія суддів звертає увагу, що із внесенням 17.10.2019 змін до ГПК України його статтю 79 викладено у новій редакції, чим фактично впроваджено в господарський процес стандарт доказування «вірогідності доказів».

Зазначений стандарт підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надають позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію вказаного стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Тлумачення змісту статті 79 ГПК України свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Одночасно статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19, провадження № 12-57гс21).

Кожна із сторін судового спору самостійно визначає докази, які, на її думку, належним чином підтверджують або спростовують заявлені позовні вимоги. Суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування. Сторона судового спору, яка не погоджується з доводами опонента, має їх спростовувати шляхом подання відповідних доказів, наведення аргументів, надання пояснень тощо. Інакше принцип змагальності, задекларований у статті 13 ГПК України, втрачає сенс.

З`ясування фактичних обставин справи має здійснюватися судом із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених статтею 86 ГПК України щодо відсутності у доказів заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо та їх сукупності в цілому.

Так, на обґрунтування наявності збитків, позивач за первісним позовом зазначав, що через дефекти/руйнування цегляної кладки з використанням цегли, поставки ТОВ «УВТК «КИЇВМІСЬКБУД», позивачу за первісним позовом необхідно виконувати заміну дефектних конструкцій та ремонт окремих ділянок цегляної кладки, у зв`язку з чим позивач мусить зробити значні витрати на відновлення якості конструкцій на загальну суму 670 450,98 грн.

Однак, як вже зазначалось вище, позивач за первісним позовом не довів, що виявлені недоліки в кладці цегли стосуються спірних поставок, а отже не доведено наявність протиправних дій постачальника з поставки неякісного товару, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяними збитками.

Резюмуючи, колегія суддів приходить до висновку, що стороною позивача за первісним позовом належними засобами доказування не було доведено наявності усього складу цивільного правопорушення як необхідної передумови для застосування до відповідача за первісним позовом такої міри відповідальності як стягнення збитків. Тож суд першої інстанції вірно виснував про відсутність правових підстав для задоволення первісного позову у цій частині.

Крім того, апеляційна інстанція зазначає, що заявлені до стягнення збитки не можуть бути кваліфіковані як відшкодування витрат на усунення недоліків товару в розумінні пункту 3 частини 1 статті 678 ЦК України, оскільки фактичне руйнування цегли (на чому наголошує позивач за первісним позовом) зумовлює необхідність її повної заміни, а не вчинення дій із усунення недоліку.

Щодо позовних вимог зустрічного позову

Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За змістом ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Сторонами в п. 3.3. Договору визначено строк оплати товару, а саме протягом 14 календарних днів з моменту поставки товару покупую.

Матеріалами справи підтверджується, що на виконання умов договору позивачем за зустрічним позовом було поставлено, а відповідачем за зустрічним позовом прийнято цеглу на загальну суму 4 348 356,24 грн, що підтверджується видатковими накладними, що підписані представником відповідача (постачальника) та представником позивача (покупця), товарно-транспортними накладними у кількості 85 штук. Відповідач за зустрічним позовом частково оплатив поставлений товар, а саме в сумі 4 090 230,00 грн. Отже, покупцем неоплачено отриманий товар в сумі 258 126,24 грн.

Беручи до уваги те, що в матеріалах справи відсутні докази оплати в повному обсязі переданого позивачем за зустрічним позовом товару, строк оплати якого настав, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про обґрунтованість зустрічних позовних вимог про стягнення основного боргу в сумі 258 126,24 грн.

Доводи апелянта про те, що позивач за зустрічним позовом не довів дату надання відповідачу за зустрічним позовом визначених Договором оригіналів рахунків-фактур, як підстави для проведення оплати, колегією відхиляються через їх безпідставність. В оскаржуваному рішенні судом цілком обґрунтовано було відхилено доводи відповідача за зустрічним позовом з мотивів того, що згідно п. 3.3 Договору у покупця виникає обов`язок здійснити оплату товару протягом 14 календарних днів з моменту поставки товару покупую.

Водночас, колегія суддів наголошує, що рахунок є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти. Ненадання рахунку-фактури не є відкладальною умовою у розумінні статті 212 ЦК України та не є простроченням кредитора у розумінні статті 613 ЦК України. Тож наявність або відсутність рахунку-фактури не звільняє боржника від обов`язку сплатити грошові кошти за договором.

Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Матеріалами справи підтверджується, що позивачем за зустрічним позовом заявлено вимогу про стягнення 9630,54 грн 3 % річних, нарахованих за період з 22.03.2022 по 31.08.2023 та 49634,57 грн інфляційних втрат, нарахованих за період з квітня 2022 по липень 2023.

Обґрунтовуючи підстави звернення з апеляційною скаргою скаржник звертає увагу на те, що позивачем за зустрічним позовом невірно було здійснено розрахунок інфляційних, а саме здійснено їх нарахування за 4, 3, 9, 10, 12, 13, 15, 16-19 днів прострочення, тобто за неповний місяць прострочення.

В контексті наведених заперечень колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Цивільним кодексом України, як основним актом цивільного законодавства, не передбачено механізму здійснення розрахунку інфляційних втрат кредитора у зв`язку із простроченням боржника у виконанні грошового зобов`язання.

Водночас, частиною першою статті 8 ЦК України визначено, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Частиною п`ятою статті 4 ЦК України передбачено, що інші органи державної влади України у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, можуть видавати нормативно-правові акти, що регулюють цивільні відносини.

Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" визначено індексацію грошових доходів населення як встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг (стаття 1 Закону). Статтею 2 цього Закону передбачено як об`єкти індексації грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України, що не мають разового характеру, перелік яких визначено у частині першій цієї статті; водночас, частиною другою статті 2 цього Закону законодавець передбачив право Кабінету Міністрів України встановлювати інші об`єкти індексації, поряд з тими, що зазначені у частині першій цієї статті.

З метою реалізації Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" Кабінет Міністрів України постановою №1078 від 17.07.2003 затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок), пунктом 1 якого передбачено, що цей Порядок визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (пункти 1-1, 4 Порядку).

Отже, при розрахунку інфляційних втрат у зв`язку із простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003, та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України №265 від 27.07.2007.

Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 ЦК України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 постанови КМУ №1078).

Така правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.06.2020 у справі №905/21/19.

Водночас, у зв`язку із існуванням в судовій практиці різних підходів до застосування механізму розрахунку інфляційних втрат у порядку частини другої статті 625 ЦК України у разі, якщо прострочення виконання грошового зобов`язання становить неповний місяць, Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19 вважала за необхідне надати роз`яснення з цього питання. Зазначені роз`яснення мають універсальний характер та підлягають врахуванню при перевірці судами розрахунку позовних вимог про стягнення інфляційних за неповний місяць прострочення.

Так, у пунктах 25-26 названої постанови Об`єднана палата Касаційного господарського суду роз`яснила, що «сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:

- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;

- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується».

В змісті наведеного, колегія суддів вважає, що нарахування позивачем за зустрічним позовом інфляційних втрат за період прострочення, що становив менше 15 днів (включно) не може бути визнано правомірним, оскільки таке нарахування не відповідає механізму розрахунку інфляційних втрат у порядку частини другої статті 625 ЦК України.

За результатом детального аналізу розрахунку позивача за зустрічним позовом інфляційних втрат Судом встановлено, що за видатковою накладною РН-0000787 від 22.07.2022 (рядок 36 розрахунку) позивачем за зустрічним позовом визначено період прострочення 13 днів (сума інфляції 660,00 грн); за видатковою накладною РН-0000811 від 29.07.2022 (рядок 42 розрахунку) - період прострочення 4 дні (сума інфляції 532,12 грн); за видатковою накладною РН-0000818 від 30.07.2022 (рядок 43 розрахунку) - період прострочення 3 дні (сума інфляції 532,12 грн); за видатковою накладною РН-0000951 від 23.08.2022 (рядок 68 розрахунку) - період прострочення 15 днів (сума інфляції 919,13 грн); за видатковою накладною РН-0000954 від 25.08.2022 (рядок 69 розрахунку) - період прострочення 13 днів (сума інфляції 919,13 грн); за видатковою накладною РН-0000956 від 26.08.2022 (рядок 70 розрахунку) - період прострочення 13 днів (сума інфляції 919,13 грн); за видатковою накладною РН-0000961 від 27.08.2022 (рядок 71 розрахунку) - період прострочення 12 днів (сума інфляції 919,13 грн); за видатковою накладною РН-0000962 від 29.08.2022 (рядок 72 розрахунку) - період прострочення 10 днів (сума інфляції 919,13 грн); за видатковою накладною РН-0000965 від 30.08.2022 (рядок 73 розрахунку) - період прострочення 9 днів (сума інфляції 919,13 грн); за видатковою накладною РН-0000971 від 31.08.2022 (рядок 74 розрахунку) - період прострочення 13 днів (сума інфляції 919,13 грн). Всього позивачем за зустрічним позовом за наведеними видатковими накладними нараховано 8 158,15 грн.

Зважаючи на те, що час прострочення у наведених вище неповних місяцях становить менше або дорівнює половині місяця, то підстави для стягнення з відповідача за зустрічним позовом нарахованої постачальником інфляції в сумі 8 158,15 грн відсутні.

Наведеного судом першої інстанції при вирішенні спору у даній справі враховано не було, що зумовило постановлення помилкового рішення в означеній частині. Тож оскаржуване рішення щодо задоволення вимог зустрічного позову про стягнення 8 158,15 грн інфляційних слід скасувати та прийняти нове рішення в цій частині про відмову в задоволенні цих вимог у названій сумі.

Позовні вимоги зустрічного позову про стягнення інфляційних в сумі 45 055,79 грн заявлені за арифметично вірного розрахунку, проведеного у відповідності до механізму розрахунку інфляційних втрат у порядку частини другої статті 625 ЦК України, який знайшов своє відображення в усталеній судовій практиці та використовується в бухгалтерських програмах розрахунку цих втрат. Отже в іншій частині вимог про стягнення інфляційних в сумі 45 055,79 грн рішення залишається без змін.

Щодо позовних вимог про стягнення 3% річних в сумі 9630,54 грн колегією суддів не встановлено помилковість їх розрахунку, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про їх задоволення в заявленому розмірі.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно до ч. 1 ст. 277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: нез`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За результатом апеляційного перегляду справи, колегія суддів дійшла висновку, що при прийнятті оскарженого рішення мало місце неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права щодо належної перевірки вірності визначення позивачем за зустрічним позовом розміру інфляційних втрат. Тому оскаржуване рішення в частині стягнення 8 158,15 грн інфляційних втрат скасовується та ухвалюється нове про їх відмову. В іншій частині оскаржуваний судовий акт залишається без змін. Апеляційна скарга за викладених в ній мотивів задовольняється частково.

Судові витрати

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи у відповідності до статті 129 ГПК України розподіляються пропорційно задоволеним вимогам. При цьому, у зв`язку з ухваленням рішення про часткове скасування, апеляційна інстанція перерозподіляє судові витрати, що понесені сторонами в суді першої інстанції.

Керуючись Главою 1 Розділу IV Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Вензабуд" на рішення Господарського суду міста Києва від 18.07.2024 у справі № 910/5113/24 - задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 18.07.2024 у справі № 910/5113/24 скасувати в частині стягнення 8 158,15 грн (вісім тисяч сто п`ятдесят вісім гривень 15 копійок) втрат від інфляції та 122,37 грн (сто двадцять дві гривні 37 копійок) судового збору за подання зустрічної позовної заяви. У цій частині позову відмовити.

3. Рішення Господарського суду міста Києва від 18.07.2024 в частині стягнення 45 055,79 грн (сорок п`ять тисяч п`ятдесят п`ять гривень 79 копійок) втрат від інфляції та 4 787,71 грн (чотири тисячі сімсот вісімдесят сім гривень 71 копійка) судового збору за подання зустрічної позовної заяви у справі № 910/5113/24 - залишити без змін.

4. В іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 18.07.2024 у справі №910/5113/24 - залишити без змін.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Управління виробничо-технологічною комплектацією «Київміськбуд» (02002, м. Київ, вул. Сверстюка Євгена, буд. 13, оф. 1003; ідентифікаційний код: 38134111) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вензабуд» (04119, м. Київ, вул. Зоологічна, буд. 4-А; оф. 139, ідентифікаційний код: 42056140) витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 220,07 грн (двісті двадцять гривень 07 копійок).

6. Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва.

7. Справу № 910/5113/24 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано після виходу головуючого судді Корсака В.А. з лікарняного та судді Алданової С.О. з відпустки, - 24.02.2025.

Головуючий суддя В.А. Корсак

Судді С.О. Алданова

О.О. Євсіков