ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2025 року м.Дніпро Справа № 910/1771/22

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя: Чус О.В. (доповідача),

судді: Дармін М.О., Кощеєв І.М.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Концепт Інжиніринг" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.09.2024 (повний текст рішення складено 27.09.2024, суддя Кеся Н.Б.) у справі №910/1771/22

за позовом Акціонерного товариства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі філії Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція", м. Енергодар Запорізька область

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Концепт Інжиніринг", м. Кривий Ріг

про стягнення 196 782,53 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Концепт Інжиніринг" (далі - ТОВ "Концепт Інжиніринг") 07.02.2022 року звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" (далі - ДП "НАЕК "Енергоатом") про стягнення заборгованості в сумі 3 668 805,30 грн. за договором поставки від 12.05.2021 № 53-121-01-21-10265.

Позовна заява обґрунтовується неналежним виконанням Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" зобов`язань з оплати отриманого від Товариства з обмеженою відповідальністю "Концепт Інжиніринг" товару за договором поставки № 53-121-01-21-10265 від 12.05.2021.

11.04.2022 Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" звернулося до суду із зустрічною позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Концепт Інжиніринг" 130261,25 грн. пені та 66521,28 грн. штрафу за порушення строків поставки товару за договором поставки № 53-121-01-21-10265 від 12.05.2021.

В обґрунтування позову Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" посилається на неналежне виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Концепт Інжиніринг" зобов`язань за Договором поставки №53-121-01-21-10265 від 12.05.2021.

08.12.2022 ухвалою Господарського суду міста Києва позов ТОВ "Концепт Інжиніринг" залишено без розгляду на підставі пункту 4 частини 1 статті 226 ГПК України, яка була залишена без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 26.04.2023 та постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 19.09.2023.

23.12.2022 ухвалою Господарського суду міста Києва зустрічну позовну заяву Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Концепт Інжиніринг" про стягнення 196 782,53 грн. передано за підсудністю до Господарського суду Дніпропетровської області.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 27.09.2024 у справі №910/1771/22 позов Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Концепт Інжиніринг" задоволено у повному обсязі.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Концепт Інжиніринг" (50074, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, пр. Миру, буд. 33, кв. 113, ) на користь Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (01032, м. Київ, вул. Назарівська, 3, ) в особі відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" (71503, Запорізька область, м. Енергодар, вул. Промислова, 133, ) 130261,25 грн. пені, 66 521,28 грн. штрафу за порушення строків поставки товару за договором поставки №53-121-01-21-10265 від 12.05.2021, а також 2951,74 грн. судового збору.

Не погодившись із зазначеним рішенням, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "Концепт Інжиніринг", в якій просить: скасувати рішення Господарського Дніпропетровської області від 27.09.2024 року по справі № 910/1771/22 та ухвалити нове судове рішення, яким зменшити розмір штрафних санкцій до мінімальної суми, та задовольнити позовні вимоги Позивача в розмірі п`ятдесяти відсотків від позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована наступним:

- статтею 233 ГК України встановлено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. За змістом наведених норм зменшення розміру заявленого до стягнення штрафу є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе його зменшення. Тобто, вирішення питання про зменшення штрафних санкцій та їх розмір, до якого вони підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду. Вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання (пункт 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України), господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо (п. 3.17.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції");

- факт надмірності пред`явлених до стягнення штрафних санкцій порівняно із збитками, понесеними Позивачем, підтверджується наступним. Так, виходячи зі змісту позовної заяви, Позивач та інші учасники господарських відносин не зазнали збитків внаслідок порушення Відповідачем договірних зобов`язань (відповідно до вимог ст. 73, ст. 74 ГПК України доказів наявності у Позивача і інших учасників господарських відносин таких збитків до позовної заяви Позивачем не додано). Отже, відсутність у Позивача та інших учасників господарських відносин будь-яких збитків, спричинених несвоєчасною поставкою Товару, підтверджує, що належні до сплати штрафні санкції є надмірно великими;

- скаржник посилається на практику касаційного суду про зменшення судом розміру неустойки, а саме на постанову Верховного Суду від 23.03.2021 у справі №921/580/19, постанову Верховного Суду від 30.03.2021 р. у справі 902/538/18, постанову Верховного Суду від 16.03.2021 у справі №922/266/20, постанову Верховного Суду від 24.02.2021 у справі №924/633/20, постанову Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 р. у справі № 902/417/18;

- апелянт зазначає, що Конституційний Суд України в рішенні від 11.07.2014 р. № 7-рп/2013 у справі №1-12/2013 сформував правову позицію, що наявність у кредитора можливості стягувати зі споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання штрафна санкція перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором;

- викладені вище обставини слугують вагомою підставою для зменшення розміру штрафу до найменшого мінімального розміру, за умови, якщо суд не визнає відсутність вини з боку Відповідача та вжиття всіх заходів для виконання договору. Фінансовий стан Позивача та Відповідача не має жодного порівняння. Відповідач не може продовжувати свою господарську діяльність в тих самих межах, що і до 24.02.2022. На відміну від Позивача, який є найбільшою та єдиною компанією в галузі виробництва атомної енергії України. Є великим платником податків, та згідно даних з реєстрів належить на 100 % Державі;

- позивачем не доведено того, що порушенням виконання зобов`язань у встановлений Договором строк, Відповідач заподіяв йому збитків, розмір яких перевищує або дорівнює заявленому розміру штрафу. Позивачем взагалі не надано розрахунок суми збитків, а тому відсутність збитків є фактично визначеними обставинами з боку Позивача;

- скаржник вважає, що фінансово адекватним для Відповідача буде сплата на користь Позивача суми штрафних санкцій в розмірі 98 391,27 грн., що становить 50% від суми позовних вимог. Зазначена сума стягнення дозволить Відповідачу повноцінно продовжити господарську діяльність. Відповідач таке зменшення вважає оптимальним балансом дотримання інтересів сторін у спорі;

- відповідачем вчинено усе можливе для вчасної поставки товару Позивачу та здійснення своїх зобов`язань. Прострочення поставки товару сталося з поважної причини та не спричинило збитків Позивачу.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.10.2024 у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Чус О.В., судді: Дармін М.О., Кощеєв І.М.

З огляду на відсутність в суді апеляційної інстанції матеріалів справи на час надходження скарги, ухвалою ЦАГС від 14.10.2024 здійснено запит матеріалів справи №910/1771/22 із Господарського суду Дніпропетровської області та відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження матеріалів справи до суду апеляційної інстанції.

16.10.2024 матеріали справи надійшли до ЦАГС.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 30.10.2024 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Концепт Інжиніринг" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.09.2024 у справі №910/1771/22 залишено без руху. Апелянту надано строк, протягом 10 днів з дня отримання цієї ухвали, усунути вказані недоліки апеляційної скарги, а саме: надати Центральному апеляційному господарському суду докази оплати судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 2977,20 грн.

08.11.2024 від ТОВ "Концепт Інжиніринг" до ЦАГС надійшло клопотання про усунення недоліків апеляційної скарги, яким, на виконання ухвали ЦАГС від 30.10.2024 по справі № 910/1771/22 надано докази оплати судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 2977,20 грн. платіжну інструкцію №825 від 06.11.2024.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 11.11.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Концепт Інжиніринг" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.09.2024 у справі №910/1771/22; визначено розглянути апеляційну скаргу у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, в порядку письмового провадження.

Представником Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі філії «Відокремлений підрозділ «Запорізька атомна електрична станція» подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить суд залучити до участі у справі правонаступника учасника справи, а саме акціонерне товариство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» в особі філії «ВП «Запорізька АЕС»; відмовити ТОВ «Концепт Інжиніринг» в задоволенні апеляційної скарги на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.09.2024.

Відзив обґрунтований наступним:

- позивач звертає увагу суду, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2023 р. №1420 утворено акціонерне товариство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (далі - товариство), 100 відсотків акцій якого належать державі, шляхом перетворення державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (код згідно з ). Вказаною постановою затверджено Статут акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (далі - Статут) (постанова розміщена у відкритому доступі за посиланням: https://www.kmu.gov.ua/npas/pro- utvorennia-aktsionernoho-tovarystva-natsionalna-a1420). Згідно з пунктами 1, 2 Статуту акціонерне товариство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (далі - товариство) утворено в результаті реорганізації шляхом перетворення державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» відповідно до Закону України «Про акціонерне товариство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом». Товариство є правонаступником усіх прав і обов`язків державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» із дня його державної реєстрації. Згідно з ч. 1 ст. 52 ГПК України у разі, зокрема, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу;

- позовні вимоги у спірних правовідносинах полягають у стягненні з відповідача штрафних санкцій за порушення строків поставки товару. У відповідності до статті 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 530 ЦК України передбачено строк (термін) виконання зобов`язання. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню за настанням цієї події. Так, Договором (пунктом 1.2. в редакції Додаткової угоди від 31.05.2021 №1) визначений строк поставки товару до 15.07.2021. Порушення строків поставки товару за Договором відповідачем не заперечується. Згідно зі статтею 75 ГПК України цей факт не підлягає доказуванню, оскільки він визнається усіма учасниками судового процесу;

- учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором (частини перша статті 216 ГК України). Відповідно до абзацу 3 частини другої статті 231 ГК України у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості. Аналогічне застереження міститься в пункті 7.2. Договору, яким передбачено, що за порушення строків поставки або недопоставку товару постачальник зобов`язаний сплатити покупцеві пеню в розмірі 0,1% вартості товару, за яким допущено прострочення виконання за кожен день прострочення, а за порушення більш 30 днів, постачальник додатково сплачує покупцеві штраф у розмірі 7% від вказаної вартості. Встановлені вище обставини, а саме наявність прострочення виконання відповідачем господарського зобов`язання, свідчить про наявність правових та фактичних підстав для стягнення з відповідача пені та штрафу;

- позивач звертає увагу суду, що строк поставки товару, передбачений додатковою угодою № 1, враховано позивачем, тобто, нарахування штрафних санкцій здійснено виключно з 15.07.2021;

- твердження відповідача щодо наявності підстав для зменшення розміру штрафних санкцій є безпідставними та направлені виключно на уникнення відповідальності за порушення умов договору. Так, відповідно до ст. 44 ГК України, підприємництво здійснюється на основі: вільного вибору підприємцем видів підприємницької діяльності; самостійного формування підприємцем програми діяльності, вибору постачальників і споживачів продукції, що виробляється, залучення матеріально-технічних, фінансових та інших видів ресурсів, використання яких не обмежено законом, встановлення цін на продукцію та послуги відповідно до закону; вільного найму підприємцем працівників; комерційного розрахунку та власного комерційного ризику; вільного розпорядження прибутком, що залишається у підприємця після сплати податків, зборів та інших платежів, передбачених законом; самостійного здійснення підприємцем зовнішньоекономічної діяльності, використання підприємцем належної йому частки валютної виручки на свій розсуд. Відповідно до ст. 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Тобто, учасник господарських правовідносини (в нашому випадку відповідач) мав усвідомлювати власні ризики щодо укладення відповідного договору та наслідків порушення взятих на себе зобов`язань. Таким чином, відповідач повинен був виконати умови Договору та здійснити поставку продукції, зазначеної в Договорі у встановлені строки. Факт неналежного виконання відповідачем господарського зобов`язання з поставки продукції за Договором підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, в тому числі наданими самим відповідачем;

- позивач посилається на ст. 73 ГПК України, ст. 74 ГПК України, ст. 76 ГПК України, ст. 77 ГПК України, ст. 16 ЦК України, ст. 20 ГК України, п. 4 ч. 3 ст. 162 ГПК України та зазначає, що відповідач зобов`язаний довести належними та допустимими доказами наявність обставин, що підтверджують надмірність пред`явлених до стягнення штрафних санкцій порівняно зі збитками кредитора та вплив на господарську діяльність відповідача надзвичайних, невідворотних та об`єктивних обставин;

- слід зауважити, що сума заявлених до стягнення штрафних санкцій (196 782,53 грн), в порівнянні з ціною укладеного договору (3 631 200,00 грн), є незначною та не може кваліфікуватись надмірно великою порівняно зі збитками;

- не заслуговують на увагу доводи Відповідача щодо наявності підстав для зменшення заявлених до стягнення санкцій, оскільки обставини карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом Sars-Cov-2, на що посилається Відповідач, були враховані сторонами договору під час укладення додаткової угоди №1 від 31.05.2021 до Договору поставки (арк.с. 275 Т.1), в якій строк поставки відтермінували до 15.07.2021. При цьому розрахунки Позивача визначають прострочку з 16.07.2021року;

- позивач вважає маніпулятивними заяви Відповідача та намаганням завести суд в оману щодо економічного стану Позивача у порівнянні з Відповідачем. В зв`язку із складною ситуацією на ринку електричної енергії, зокрема, в зв`язку зі зниженням рівня оплати електричної енергії, дефіцитом коштів за відпущену електроенергію, нерегулярністю та в неповному обсязі розрахунків з АТ «НАЕК «Енергоатом», тривалим перебуванням філії «ВП «ЗАЕС» в умовах тимчасової окупації, перебоями постачання електроенергії, Позивач перебуває в надскрутних умовах на відміну від Відповідача. Крім того, АТ «НАЕК «Енергоатом» внесене до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави (затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року № 83). Внаслідок масованих ракетних атак і атак БПЛА на об`єкти енергетичної системи України, спричинено шкоду, яка складає більше 80 % енергетичних потужностей держави. Це означає, що основним постачальником електричної енергії у цей критично важливий для України період є АЕС, що зумовлює необхідність безумовного виконання фінансових зобов`язань контрагентами Позивача.

Щодо заяви про залучення до участі у справі правозаступника учасника справи, колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи слідує, що позивачем у цій справі є Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", м. Київ в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція", м. Енергодар Запорізька область.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2023 № 1420 «Про утворення акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом»:

- утворено Акціонерне товариство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (далі - товариство), 100 відсотків акцій якого належать державі, шляхом перетворення Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (код згідно з ) (п. 1);

- затверджено Статут Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», Положення про наглядову раду Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» та Положення про принципи формування наглядової ради Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (п. 2);

- установлено, що товариство є правонаступником усіх майнових і немайнових прав та обов`язків Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» із дня державної реєстрації товариства (ч. 1 п. 3).

Державна реєстрація Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» відбулася 11.01.2024, що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо Акціонерного товариства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом».

Відповідно до статті 52 ГПК України:

- у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу (ч. 1);

- усі дії, вчинені в судовому процесі до вступу у справу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку правонаступник замінив (ч. 2);

- про заміну або про відмову в заміні учасника справи його правонаступником суд постановляє ухвалу (ч. 3).

За таких обставин, заява представника Акціонерного товариства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом про залучення до участі у справі в якості правонаступника позивача Акціонерне товариство Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі філії «ВП «Запорізька АЕС» підлягає задоволенню.

Встановлені судом першої інстанції та перевірені апеляційним господарським судом обставини справи.

Як вбачається з матеріалів справи, 12.05.2021 року між Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" (далі - Покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Концепт Інжиніринг" (далі-Постачальник) укладено Договір поставки №53-121-01-21-10265 (далі-Договір).

Відповідно до умов Договору:

1.1. Постачальник зобов`язується поставити, а Покупець прийняти і сплатити товар, який зазначений в договорі, загальною вартістю 3 631 200,00 грн.

1.2. Строк поставки товару: травень 2021 - поз. 2, 3, 4, червень 2021 - поз. 1, 5.

1.3. Покупець має право зменшити обсяг закупівлі з урахуванням фактичного обсягу своїх видатків.

1.4. Підприємство - виробник товару: ТОВ "НВО "Союзенергомаш", Україна.

3.1. вартість товару за договором без врахування ПДВ - 3 026 000,00 грн, крім того ПДВ - 605 200,00 грн. Разом з урахуванням ПДВ - 3 631 200,00 грн.

4.1. Поставка товару відбувається відповідно до Правил ІНКОТЕРМС - 2010 на умовах DDP - вул.Промислова, 133, м.Енергодар, Запорізька область, (склад №5). Вантажоодержувач ЗВ ВП "Складське господарство".

12.1. Договір вважається укладеним з моменту підписання сторонами і діє 12 місяців з дати укладення.

31.05.2021 року Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" та Товариство з обмеженою відповідальністю "Концепт Інжиніринг" підписали Додаткову угоду №1 до Договору поставки (арк.с. 275 Т.1), в якій п. 1.2 розділу 1 Договору виклали в наступній редакції: строк поставки товару: до 15.07.2021 включно для позицій 1, 2, 3, 4, 5 п. 1.1 договору.

Так, на виконання умов Договору Постачальник здійснив поставку товару за позиціями:

- №4 п.1.1 Договору - «Засувка клинова з висувним шпинделем СЭ.ЗКС.1.3.2.100.10.9 301002 DN00 Рр10 Тр 200°С з електроприводом» у кількості 1 шт., на суму 218 400,00 грн з ПДВ, що підтверджується видатковою накладною №20 від 16.07.2021 (арк.с. 276 Т.1);

- №3 п.1.1 Договору - «Засувка клинова з висувним шпинделем СЭ.ЗКС.1.3.2.100.10.9 301002 DN100 Рр 10 Тр 200°С з електроприводом» у кількості 3 шт., на суму 655 200,00 грн з ПДВ, що підтверджується видатковою накладною №21 від 29.07.2021 (арк.с. 277 Т.1);

- №2 п.1.1 Договору - «Засувка клинова з висувним шпинделем СЭ.ЗКС.1.3.2.100.10.9 301002 DN100 Рр10 Тр 200°С з електроприводом» у кількості 4 шт., на суму 873 600,00 грн з ПДВ, що підтверджується видатковою накладною №23 від 03.08.2021 (арк.с. 278 Т.1);

- №5 п.1.1 Договору - «Засувка клинова з висувним шпинделем СЭ.ЗКС. 1.3.3.300.16.9 301017 DN300 Рр16 Тр250°С з електроприводом» у кількості 2 шт., на суму 933 696,00 грн з ПДВ, що підтверджується видатковою накладною №24 від 10.08.2021 (арк.с. 279 Т.1);

- №1 п.1.1 Договору - «Засувка клинова з висувним шпинделем СЭ.ЗКС. 1.3.3.600.16.9 301025 DN6ОО Рр16 Тр250°С з електроприводом» у кількості 1 шт., на суму 950 304,00 грн з ПДВ, що підтверджується видатковою накладною №29 від 11.10.2021 (арк.с. 280 Т.1).

Проте, в порушення умов Договору Товар за позиціями №№3, 2, 5, 1 був поставлений з порушенням строку.

У випадку неналежного виконання або невиконання сторонами зобов`язань за договором сторони несуть майнову відповідальність відповідно до чинного законодавства України (п.7.1 Договору).

За порушення строків поставки або недопоставку товару Постачальник зобов`язаний сплатити Покупцеві пеню в розмірі 0,1 % від вартості товару, за яким допущено прострочення виконання зобов`язання (поставки) за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 (тридцять) днів додатково сплачує Покупцеві штраф у розмірі 7 % від вказаної вартості. Нарахування штрафних санкцій не обмежується шестимісячним строком та здійснюється за весь час прострочення виконання зобов`язання по день його фактичного виконання (п.7.2 Договору).

Згідно з розрахунком Позивача (арк.с. 251 Т.1 Т.1) сума пені складає 130 261,25 грн, яка нарахована по кожній позиції окремо за період з 16.07.2021 по 28.07.2021, з 16.07.2021 по 02.08.2021, з 16.07.2021 по 09.08.2021, з 16.07.2021 по 10.10.2021.

Сума пені розрахована Позивачем на суму боргу, визначену у національній валюті України, з правильним визначенням періоду прострочення та правильним застосуванням розміру облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочки, а також з дотримання вимог Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань".

Згідно з розрахунком Позивача сума штрафу у розмірі 7 % від вартості не своєчасно поставленого товару складає 66 521,28 грн.

Отже, загальна сума штрафних санкцій згідно з п. 7.2 Договору складає 196 782,53 грн.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Права та обов`язки сторін у даній справі виникли на підставі договору поставки №53-121-01-21-10265 від 12.05.2021.

Договір укладений належним чином, підписаний повноважними особами, у встановленому порядку не визнаний недійсним, отже, є обов`язковим для сторін.

Статтею 265 Господарського кодексу України, яка кореспондується з положеннями статті 712 Цивільного кодексу України, встановлено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими, відповідно до актів цивільного законодавства.

Таким чином, за укладеним договором Товариство з обмеженою відповідальністю "Концепт Інжиніринг" зобов`язалося поставити товар відповідно до п. 1.2. Договору, строк поставки товару: травень 2021 - поз. 2, 3, 4, червень 2021 - поз. 1, 5.

Як вже зазначалося вище, 31.05.2021 року Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" та Товариство з обмеженою відповідальністю "Концепт Інжиніринг" підписали Додаткову угоду №1 до Договору поставки (арк.с. 275 Т.1), в якій п. 1.2 розділу 1 Договору виклали в наступній редакції: строк поставки товару: до 15.07.2021 включно для позицій 1, 2, 3, 4, 5 п. 1.1 договору.

Згідно з частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

На підставі укладеного між сторонами договору у відповідача виник обов`язок здійснити поставку товару, а у позивача - прийняти та оплатити такий товар на умовах викладених у спірному договорі.

З урахуванням укладеної Додаткової угоди №1 до Договору поставки (арк.с. 275 Т.1) Товариство з обмеженою відповідальністю "Концепт Інжиніринг" повинно було поставити товар не пізніше 15.07.2021.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

В силу приписів статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю "Концепт Інжиніринг" не весь товар поставило у визначений строк, в порушення умов Договору Товар за позиціями №№3, 2, 5, 1 був поставлений з порушенням строку.

Таким чином, можна зробити висновок, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Концепт Інжиніринг" порушило взяті на себе зобов`язання та не здійснило поставку товару у визначений строк.

Згідно з частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Статтею 216 Господарського кодексу України визначено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За приписами пункту 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Стаття 549 Цивільного кодексу України конкретизує визначення таких штрафних санкцій, а саме за частиною 2 штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання, а за частиною 3, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (частина 1 статті 550 Цивільного кодексу України).

Частиною 2 статті 551 Цивільного кодексу України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

За приписами частини 2 статті 231 Господарського кодексу України, у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

- за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

- за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

За порушення строків поставки або недопоставку товару Постачальник зобов`язаний сплатити Покупцеві пеню в розмірі 0,1 % від вартості товару, за яким допущено прострочення виконання зобов`язання (поставки) за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 (тридцять) днів додатково сплачує Покупцеві штраф у розмірі 7 % від вказаної вартості. Нарахування штрафних санкцій не обмежується шестимісячним строком та здійснюється за весь час прострочення виконання зобов`язання по день його фактичного виконання (п.7.2 Договору).

Відповідні штрафні санкції мають певну мету - стимулювати Товариство з обмеженою відповідальністю "Концепт Інжиніринг" до своєчасної поставки товарів; за їх допомогою забезпечуються права Акціонерного товариства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі філії Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція" шляхом створення таких умов, що підвищують рівень вірогідності виконання зобов`язання в обумовлений строк; вони стягуються по факту неналежного виконання зобов`язання, трансформуючись у міру цивільно-правової відповідальності.

Згідно з розрахунком Позивача (а.с. 251 Т.1) сума пені складає 130 261,25 грн, яка нарахована по кожній позиції окремо за період з 16.07.2021 по 28.07.2021, з 16.07.2021 по 02.08.2021, з 16.07.2021 по 09.08.2021, з 16.07.2021 по 10.10.2021.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, сума пені розрахована Позивачем на суму боргу, визначену у національній валюті України, з правильним визначенням періоду прострочення та правильним застосуванням розміру облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочки, а також з дотримання вимог Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань".

Згідно з розрахунком Позивача сума штрафу у розмірі 7 % від вартості не своєчасно поставленого товару складає 66 521,28 грн.

Отже, загальна сума штрафних санкцій згідно з п. 7.2 Договору складає 196 782,53 грн.

Колегією суддів було перевірено розрахунок позивача і апеляційний суд вважає його вірним, тому вимога є такою, що підлягає задоволенню в розмірі 196 782,53 грн.

Щодо доводів апеляційної скарги щодо того, що фінансово адекватним для Відповідача буде сплата на користь Позивача суми штрафних санкцій в розмірі 98 391,27 грн., що становить 50% від суми позовних вимог, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною 1 статті 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір стягуваних санкцій. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні, не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Схоже правило міститься в частині 3 статті 551 Цивільного кодексу України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного ступеню прострочення виконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків (аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постановах від 17.05.2018 у справі № 910/6046/16 та 27.02.2019 у справі № 910/9765/18).

У постанові Верховного Суду від 26.03.2020 у справі № 916/2154/19 зазначено, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання боржником, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, строку прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

У постанові Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 918/116/19 також зазначено, що реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтею 551 ЦК України та статтею 233 ГК України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обставин справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.

При цьому, апеляційний суд також враховує, що у постанові Верховного Суду від 26.03.2020 у справі № 916/2154/19 зазначено, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

В обґрунтування необхідності зменшення розміру штрафних санкцій на 50 % відповідач зазначає про те, що відповідно до вимог ст. 73, ст. 74 ГПК України доказів наявності у Позивача і інших учасників господарських відносин таких збитків до позовної заяви Позивачем не додано. Відсутність у Позивача та інших учасників господарських відносин будь-яких збитків, спричинених несвоєчасною поставкою Товару, підтверджує, що належні до сплати штрафні санкції є надмірно великими; посилається на постанову Верховного Суду від 23.03.2021 у справі №921/580/19, постанову Верховного Суду від 30.03.2021 р. у справі 902/538/18, рішення Конституційного Суду України від 11.07.2014 р. № 7-рп/2013 у справі №1-12/2013, постанову Верховного Суду від 16.03.2021 у справі №922/266/20, постанову Верховного Суду від 24.02.2021 у справі №924/633/20, постанову Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 р. у справі № 902/417/18; зазначає, що фінансовий стан Позивача та Відповідача не має жодного порівняння. Відповідач не може продовжувати свою господарську діяльність в тих самих межах, що і до 24.02.2022. На відміну від Позивача, який є найбільшою та єдиною компанією в галузі виробництва атомної енергії України; зазначає, що позивачем не доведено того, що порушенням виконання зобов`язань у встановлений Договором строк, Відповідач заподіяв йому збитків, розмір яких перевищує або дорівнює заявленому розміру штрафу. Позивачем взагалі не надано розрахунок суми збитків, а тому відсутність збитків є фактично визначеними обставинами з боку Позивача; вказує, що відповідачем вчинено усе можливе для вчасної поставки товару Позивачу та здійснення своїх зобов`язань. Прострочення поставки товару сталося з поважної причини та не спричинило збитків Позивачу.

Разом із тим, згідно з частиною 1 статті 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями, а статтями 525, 526 Цивільного кодексу України і статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Колегія суддів, оцінюючи обставини справи, враховує, що відповідно до статті 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Юридична особа здійснює свою господарську діяльність на власний ризик, а тому, погоджуючи у пункті 1.2. договору (з урахуванням додаткової угоди №1 від 31.05.2021 до Договору поставки (арк.с. 275 Т.1), в якій строк поставки відтермінували до 15.07.2021) строк поставки товару, відповідач повинен був оцінити погоджений сторонами строк виконання зобов`язання з поставки товару та, відповідно, об`єктивно оцінити можливість виконання такого зобов`язання у вказаний строк.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (частина 1 статті 550 Цивільного кодексу України).

Оцінюючи надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, слід зазначити, що сам лише факт відсутності в матеріалах справи доказів понесення позивачем збитків через неналежне виконання відповідачем свого обов`язку не може бути єдиною самостійною підставою для зменшення розміру штрафних санкцій, оскільки означені посилання нівелюють інститут застосування штрафних санкцій за порушення зобов`язання, у даному випадку, порушення строків поставки товару, розмір яких визначений сторонами.

Щодо практики касаційного суду про зменшення судом розміру неустойки, а саме постанова Верховного Суду від 23.03.2021 у справі №921/580/19, постанова Верховного Суду від 30.03.2021 р. у справі 902/538/18, постанова Верховного Суду від 16.03.2021 у справі №922/266/20, постанова Верховного Суду від 24.02.2021 у справі №924/633/20, постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 р. у справі № 902/417/18, на яку посилається відповідач в апеляційній скарзі, колегія суддів вказує таке.

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22 зазначив, що висновки Верховного Суду у справах щодо спорів, в яких вирішувалось питання щодо зменшення неустойки, демонструють очевидну різноманітність обставин (підстав та чинників), які беруться судом до уваги та впливають на рішення щодо зменшення розміру неустойки, що підлягає стягненню.

Отже, і чинники, якими обґрунтовані конкретні умови про неустойку: обставини (їх сукупність), що є підставою для застосування неустойки за порушення зобов`язань, її розмір; і обставини (їх сукупність), що є підставою зменшення судом неустойки, у кожних конкретних правовідносинах (справах) мають індивідуальний характер.

А тому і розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90 %, 70 % чи 50 % тощо), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень частини першої, другої статті 233 ГК України та частини третьої статті 551 ЦК України, тобто у межах судового розсуду.

Таким чином, в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватись з положенням статті 233 ГК України і частині третій статті 551 ЦК України, а також досліджуватись та оцінюватись судом в порядку статей 86, 210, 237 ГПК України.

Такий підхід є усталеним в судовій практиці, зокрема Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду (постанови від 11.07.2023 у справі № 914/3231/16, від 10.08.2023 у справі № 910/8725/22, від 26.09.2023 у справі № 910/22026/21, від 02.11.2023 у справі № 910/13000/22, від 07.11.2023 у справі № 924/215/23, від 09.11.2023 у справі № 902/919/22).

У зв`язку з викладеним Суд зазначає, що індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, зумовлюють висновок про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права.

Колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що позивачем не доведено того, що порушенням виконання зобов`язань у встановлений Договором строк, Відповідач заподіяв йому збитків, розмір яких перевищує або дорівнює заявленому розміру штрафу, оскільки вони жодним чином не обґрунтовані та відповідачем дані обставини не спростовано належними засобами доказування.

Позивач, у свою чергу, в поданому відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, в Україні запроваджений воєнний стан, строк дії якого неодноразово продовжувався. 04 березня 2022 року місто Енергодар Запорізької області та філія «Відокремлений підрозділ «Запорізька атомна електрична станція» АТ «НАЕК «Енергоатом» (філія «ВП «ЗАЕС») були захоплені збройними силами російської федерації та до теперішнього часу перебувають в тимчасовій окупації.

Енергодарська міська територіальна громада, у якій розташована філія «ВП «ЗАЕС», віднесена до тимчасово окупованих російською федерацією територій України з 02.03.2022 згідно із переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженим наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309.

З моменту окупації, філія «ВП «ЗАЕС» працює в екстремальних умовах, на початку захоплення атомна станція працювала на мінімальних потужностях, а вже з вересня 2022 відпуск електричної енергії у мережу зі станції не здійснюється. Разом з цим, для підтримання життєздатності атомних блоків живлення станції відбувається за рахунок виробленої електричної енергії іншими атомними станціями України.

Таким чином, на теперішній час Компанією втрачено виробничі потужності, що забезпечували значну частку його доходу від реалізації електроенергії. Поряд з цим, АТ «НАЕК «Енергоатом» продовжує нести витрати з утримання об`єктів і персоналу філії «ВП «ЗАЕС», не одержуючи від діяльності цього відокремленого підрозділу жодного доходу.

В зв`язку із складною ситуацією на ринку електричної енергії, зокрема, в зв`язку зі зниженням рівня оплати електричної енергії, дефіцитом коштів за відпущену електроенергію, нерегулярністю та в неповному обсязі розрахунків з АТ «НАЕК «Енергоатом», тривалим перебуванням філії «ВП «ЗАЕС» в умовах тимчасової окупації, перебоями постачання електроенергії, Позивач перебуває в надскрутних умовах на відміну від Відповідача.

Крім того, АТ «НАЕК «Енергоатом» внесене до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави (затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2015 року № 83).

Станом 2024 рік, вперше за всю історію атомної енергетики, Запорізька АЕС недоступна українській енергосистемі через тимчасову окупацію.

Безпека держави та населення України знаходяться у безпосередній залежності від сталої роботи об`єктів АТ «НАЕК «Енергоатом». В свою чергу стала робота енергетичних об`єктів АТ «НАЕК «Енергоатом» залежить від повного та своєчасного фінансування всіх виробничих потреб цих об`єктів.

Внаслідок масованих ракетних атак і атак БПЛА на об`єкти енергетичної системи України, спричинено шкоду, яка складає більше 80 % енергетичних потужностей держави. Це означає, що основним постачальником електричної енергії у цей критично важливий для України період є АЕС, що зумовлює необхідність безумовного виконання фінансових зобов`язань контрагентами Позивача.

З огляду на викладене, та враховуючи те, що відповідачем не надано належних доказів в підтвердження доводів апеляційної скарги про те, що Відповідач не може продовжувати свою господарську діяльність в тих самих межах, що і до 24.02.2022, на відміну від Позивача, який є найбільшою та єдиною компанією в галузі виробництва атомної енергії України, апеляційний суд не приймає до уваги зазначені доводи скаржника.

При цьому, наведені відповідачем підстави для зменшення розміру штрафних санкцій не є об`єктивними (винятковими) обставинами, які унеможливлюють належне (своєчасне) виконання зобов`язань, а мають характер звичайних ризиків підприємницької діяльності, оскільки укладення договорів здійснюється відповідачем з метою отримання прибутку.

Відповідачем не доведено належними та допустимими доказами наявність обставин, що підтверджують надмірність пред`явлених до стягнення штрафних санкцій порівняно зі збитками кредитора та вплив на господарську діяльність відповідача надзвичайних, невідворотних та об`єктивних обставин.

На переконання колегії суддів, сума заявлених до стягнення штрафних санкцій (196 782,53 грн), в порівнянні з ціною укладеного договору (3 631 200,00 грн), є незначною та не може кваліфікуватись надмірно великою порівняно зі збитками.

Заявлені штрафні санкції складають лише 5,4192% від ціни укладеного договору. Таким чином, враховуючи всі фактичні обставини справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для зменшення штрафних санкцій на 50 %.

Інші доводи апеляційної скарги, взяті апеляційним судом до уваги, однак не спростовують вищенаведених висновків суду.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до частини 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, виходячи з фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що оскільки матеріалами справи доводиться факт порушення строків поставки товару Відповідачем, позовні вимоги Позивача про стягнення суми 130 261,25 грн пені та 66 521,28 грн 7% штрафу підлягають задоволенню.

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р.).

Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

З огляду на приписи статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Частиною 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.09.2024 у справі №910/1771/22 ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Концепт Інжиніринг" задоволенню не підлягає.

Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється, а витрати, пов`язані з розглядом апеляційної скарги, покладаються на апелянта.

З підстав наведеного та керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284, 287 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву Акціонерного товариства Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом про залучення до участі у справі в якості правонаступника позивача Акціонерне товариство Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі філії «ВП «Запорізька АЕС» - задовольнити.

Замінити позивача у справі №910/1771/22 - Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом", м. Київ в особі Відокремленого підрозділу "Запорізька атомна електрична станція", м. Енергодар Запорізька область на його правонаступника - Акціонерне товариство Національна атомна енергогенеруюча компанія Енергоатом в особі філії «ВП «Запорізька АЕС».

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Концепт Інжиніринг" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.09.2024 у справі №910/1771/22 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.09.2024 у справі №910/1771/22 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, зазначених у пункті 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.В. Чус

Суддя М.О. Дармін

Суддя І.М. Кощеєв