ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

26.02.2025 р. Справа № 914/480/25

Суддя Господарського суду Львівської області Гоменюк З.П., розглянувши матеріали

за позовом W.D. Huisman в особі директора Willem Huisman, KVK: 82673586, Goldhoon 5, 9684XP Finsterwolde

до відповідача Фізичної особи-підприємця Галясовського Василя Тарасовича , м. Дрогобич, м. Стебник, Львівська область

про стягнення 5143,13 євро, що еквівалентно 221322,77 грн.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява W.D. Huisman в особі директора Willem Huisman до відповідача Фізичної особи-підприємця Галясовського Василя Тарасовича про стягнення 5143,13 євро, що еквівалентно 221322,77 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.02.2025, справу №914/480/25 передано на розгляд судді Гоменюк З.П..

Розглянувши позовну заяву та додані до неї документи, господарський суд дійшов висновку про необхідність залишити її без руху з огляду на таке.

Відповідно до п. 8 ч. 3 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України, позовна заява повинна містити перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.

Частиною 2 статті 164 Господарського процесуального кодексу України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ч. 1 ст. 14 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 2 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви.

Так, частинами 2, 4 та 5 статті 91 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Дослідивши додані до матеріалів позовної заяви додатки та згідно складеного працівниками загального відділу діловодства суду Акта №5 від 24.02.2025 судом виявлено, що матеріали позовної заяви не містять доказу, на який покликається представник позивача, а саме: «скріншот переписки щодо узгодження дати поставки товару покупцем».

Крім того, суд звертає увагу на те, що надана представником позивача копія Контракту №34 від 11.11.20224 не містить реквізитів сторін щодо підтвердження підписання такого договору.

Відповідно до статті 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частинами 1, 3 статті 639 Цивільного кодексу України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Разом з цим, суд зауважує про те, що приписами пункту 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

З огляду на вище викладене, зважаючи на приписи Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» та Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис має бути використаний для забезпечення юридичної чинності електронних документів, а відтак, електронний документ та електронний підпис мають таку ж юридичну силу, як паперові документи та власноручні підписи.

Таким чином, з огляду на приписи законодавства України, що регулює загальні правила укладання договорів, насамперед, згідно статті 641 Цивільного кодексу України, що дозволяє укладення договорів у будь-якій формі, включаючи електронну форму, суд враховую норму статті 638 Цивільного кодексу України, що встановлює основні умови договору, які сторони повинні дотримуватися при укладанні паперових та/або електронних договорів та визначенні статтею 644 Цивільного кодексу України законодавчо врегульовані питання щодо згоди на укладання відповідного договору, позивач повинен надати суду належні та допустимі докази на підтвердження дійсності підписання Контракту №34 від 11.11.2024 із зазначенням особистих власноручних підписів уповноважених представників сторін на таке підписання договору, а також за наявності із скріпленням (відтиском) печатки сторін у реквізитах такого договору, а у випадку укладення договору (Контракту №34 від 11.11.2024) в електронній формі надати належні та допустимі докази щодо підписання такого договору з використанням власного цифрового підпису із зазначенням дати, часу такого підписання.

Згідно з ч. 1 ст. 10 Господарського процесуального кодексу України, господарське судочинство в судах здійснюється державною мовою.

За приписами частини 1 статті 12 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судочинство і діловодство в судах України проводяться державною мовою.

Також, згідно пункту 5 частини 3 статті 162 Господарського процесуального кодексу України, позовна заява повинна містити, зокрема, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову.

Відповідно до ст. 10 Конституції України, державною мовою в Україні є українська мова.

У рішенні Конституційного Суду України від 14.12.1999 (справа №10-рп/99) зазначено, що українська мова як державна є обов`язковим засобом спілкування на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування (мова актів, роботи, діловодства, документації тощо), а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначаються законом (частина п`ята статті 10 Конституції України).

З огляду на зазначене, позовна заява разом із долученими до неї документами повинні бути викладені державною (українською) мовою, або належним чином (нотаріально) засвідчені переклади на державну (українською) мову (аналогічна позиція Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду викладена в: ухвалі від 11.02.2019 у справі №904/712/18, в ухвалі від 04.02.2019 у справі №26/17-4058-2011; в ухвалі від 18.01.2019 у справі №922/234/18.

Наказом Державної судової адміністрації України №814 від 20.08.2019 з метою вдосконалення порядку ведення діловодства в місцевих та апеляційних судах України затверджено Інструкцію з діловодства в місцевих та апеляційних судах України. Так, статтею 1 вказаної Інструкції визначено, що вхідна кореспонденція це документи, а також судові справи й матеріали, що надходять до суду. Статтею 8 Інструкції передбачено, що у діловодстві суду можуть використовуватися вхідні документи, викладені іноземною мовою, забезпечені перекладом відповідно до вимог чинного законодавства.

Згідно з ст. 79 Закону України «Про нотаріат», нотаріус засвідчує вірність перекладу документа з однієї мови на іншу, якщо він знає відповідні мови. Якщо нотаріус не знає відповідних мов, переклад документа може бути зроблено перекладачем, справжність підпису якого засвідчує нотаріус.

Крім того, відповідно до приписів статті 38 Закону України «Про нотаріат» консульські установи України також засвідчують вірність перекладу документів з однієї мови на іншу.

Враховуючи вищенаведене, суд зазначає, що при зверненні із позовною заявою позивачем разом із документами, які викладені іноземною мовою, повинні бути подані належним чином (нотаріально) засвідчені переклади цих документів державною мовою.

Проте, представником позивача подано до суду доказ, який викладений іноземною мовою без належним чином засвідченого перекладу, а саме: роздруківка з веб-сайту Укренергосерт, копія платіжної інструкції (Transactiedetails Rabo Business Banking). Зазначені докази викладені російською та англійською мовами.

Суд враховує положення ч. 3 ст. 12 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», якими закріплено, що суди використовують державну мову в процесі судочинства та гарантують право громадян на використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють.

Зважаючи на вище викладене, надані до матеріалів справи докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, не можуть бути прийняті судом без належного перекладу, що дасть суду можливість встановити усі фактичні обставини справи, викладені у таких доказах.

Згідно п. 4.1. Контракту №34 від 11.11.2024 покупець зобов`язується провести оплату продавцю в євро згідно рахунку-фактури із укаранням маршруту платежу по кожній партії товару.

Представником позивача долучено копію інвойсу №1 від 12.11.2024, що не підписана відповідачем. Відтак, з наданої позовної заяви судом також не вбачається, яким чином позивачем було отримано відповідний інвойс. Крім того, представник позивача в обґрунтуванні заявлених позовних вимог стверджує про те, що товар згідно Контракту №34 від 11.11.2024 повинен був бути поставлений у Нідерланди. Однак, ні з умов договору, ні з наданих доказів судом не вбачається маршрут за яким мав бути виконаний відповідний Контракт.

З огляду на вище наведене, суд дійшов висновку про те, що представнику позивачу необхідно долучити до матеріалів позовної заяви усі наявні докази щодо заявлених позовних вимог та належним чином обґрунтувати заявлені позовні вимоги.

Варто також наголосити на тому, що відповідно до пункту 5.26 Національного стандарту України Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів (ДСТУ 4163:2020), затвердженого наказом Державного підприємства Український науково-дослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості» від 01.07.2020 №144, відмітка про засвідчення копії документа складається з таких елементів: слів «Згідно з оригіналом» (без лапок), найменування посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її власного імені та прізвища, дати засвідчення копії. Відмітку про засвідчення копії документа проставляють нижче реквізиту «Підпис» на лицьовому боці останнього аркуша копії документа.

При огляді матеріалів позовної заяви суд виявив, що надана копія Сертифікату №UA-20/09/077 від 15.01.2023 не засвідчена належним чином відповідно до встановлених вимог законодавства України.

Також варто зазначити щодо наданих представником позивача доказів щодо представництва інтересів позивача у Господарському суду Львівської області.

Відтак, позивачем є W.D. Huisman в особі директора Willem Huisman, KVK: 82673586, Goldhoon 5, 9684XP Finsterwolde, який є нерезидентом України, інформація щодо наявності на території України офіційно зареєстрованого представництва позивача на момент вирішення питання про відкриття провадження у справі у суду відсутня.

Відповідно до статті 365 Господарського процесуального кодексу України іноземні суб`єкти господарювання мають такі самі процесуальні права і обов`язки, що і суб`єкти господарювання України, крім винятків, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно статті ст. 73 Закону України «Про міжнародне приватне право» іноземці, особи без громадянства, іноземні юридичні особи, іноземні держави (їх органи та посадові особи) та міжнародні організації (далі - іноземні особи) мають право звертатися до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересів. Міжнародними договорами України та законами України можуть бути встановлені особливості участі у процесі дипломатичних агентів, персоналу міжнародних організацій та інших осіб.

Статтю 13 Закону України «Про міжнародне приватне право» унормовано, що документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

Згідно ст. 74 Закону України «Про міжнародне приватне право» процесуальна правоздатність і дієздатність іноземних осіб в Україні визначаються відповідно до права України. На вимогу суду який розглядає справу, іноземна юридична особа має представити оформлений з урахуванням ст. 13 цього закону документ, що є доказом правосуб`єктності юридичної особи (сертифікат реєстрації, витяг з торгового реєстру тощо).

Таким чином, оскільки позивачем у даній справі є нерезидент України, до позовної заяви мають бути додані докази правосуб`єктності такої особи (інформацію, витяг, свідоцтво тощо), що підтверджує поточний правовий статус та адресу місцезнаходження позивача (виписки з торгового, банківського, судового або іншого реєстру про реєстрацію позивача).

Згідно з ч. 5 ст. 164 Господарського процесуального кодексу України до позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.

Сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника (ч. 1 ст. 56 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Господарського процесуального кодексу України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Згідно частини 4 статті 60 Господарського процесуального кодексу України, повноваження адвоката як представника підтверджуються одним з таких документів: 1) довіреністю; 2) ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; 3) дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги, виданим відповідно до Закону України «Про безоплатну правничу допомогу».

Згідно із ч. 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

На підтвердження наданих адвокату Покоєвичу Андрію Олексійовичу повноважень діяти від імені позивача у матеріалах позовної заяви міститься Ордер Серії АІ №1421800 від 10.02.2025, виданий останньому на підставі договору про надання правничої допомоги №б/н від 17.01.2025 року.

Ордер письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката (ч. 2 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з ч. 3 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом.

Договір про надання правничої допомоги укладається в письмовій формі. До договору про надання правничої допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права (ч.ч. 1, 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Також представником позивача одночасно долучено копію договору про надання правової допомоги від 06.12.2024 року та копію договору про надання правничої допомоги від 17.01.2025 року.

З наданих представником позивача копій договорів вбачається, що такі підписані з двох сторін між Адвокатським об`єднанням «Захист у криміналі» та W.D. Huisman, однак, наявні підписи на договорі суттєво відрізняються між собою, як зі сторони АО, так і зі сторони позивача. З огляду на те, що у матеріалах справи не міститься копії Контракту №34 від 11.11.2024, на якому б було відображено підпис позивача, суду не вдається можливим встановити оригінальність таких підписів. Таким чином, суд зобов`язує позивача надати належні докази щодо підпису позивача W.D. Huisman в особі директора Willem Huisman та самого адвоката.

Крім того, суд також зазначає про те, що відповідно до п. 2 Положення про ордер про надання правничої (правової) допомоги (далі Положення), затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 12.04.2019 №41 (з наступними змінами), ордер на надання правової допомоги письмовий документ, що посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги у випадках і порядку, встановлених Законом України від 05.07.2012 №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та іншими законами України.

В Україні встановлюється єдина, обов`язкова для всіх адвокатів, типова форма ордера, яку затверджує Рада адвокатів України (п. 3 Положення).

Згідно з п. 4 Положення ордер видається адвокатом, адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням та повинен містити обов`язкові реквізити, передбачені цим Положенням.

Пунктом 10 Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги, передбачено, що Ордер, який видається адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням, обов`язково має містити підпис адвоката, який надає правничу (правову) допомогу на підставі цього ордера, та підпис керівника адвокатського бюро, адвокатського об`єднання і скріплений печаткою юридичної особи.

Ордер, встановленої цим Положенням форми, є належним та достатнім підтвердженням правомочності адвоката на вчинення дій в інтересах клієнта (п. 11 Положення).

У свою чергу за змістом пункту 12 Положення імперативно визначено, що ордер містить реквізити, зокрема, згідно пунктів 12.11., 12.12. Положення: підпис адвоката, який надає правову допомогу, якщо ордер, виданий адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням (у графі «Адвокат»); підпис керівника адвокатського бюро/адвокатського об`єднання, відтиск печатки адвокатського бюро/адвокатського об`єднання (за наявності) у випадку, якщо ордер видається адвокатським бюро/адвокатським об`єднанням.

Під час дії воєнного стану на території України реквізити, передбачені цим підпунктом, можуть оформлятись у відповідності до п. 10 цього Положення.

Проте, з наданого представником позивача Ордеру Серії АІ №1421800 від 10.02.2025 не вдається встановити, чи відповідає такий приписам пунктів 10, 12.11., 12.12. Положення про ордер про надання правничої (правової) допомоги щодо графи «Керівник адвокатського бюро/об`єднання», адже не зрозуміло, чи підпис адвоката Покоєвича А.О. заповнює цю графу, чи це є підписом самого керівника. З урахуванням того, що підпис керівника адвокатського об`єднання є обов`язковою умовою для належного підтвердження повноважень представника позивача у Господарському суді Львівської області, суд зобов`язує представника позивача надати відповідні докази такого.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст.174 Господарського процесуального кодексу України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

З огляду на вищенаведене, відповідно до вказаних норм Господарського процесуального кодексу України позовну заяву слід залишити без руху, встановивши позивачеві спосіб і строк для усунення недоліків.

Керуючись ст. ст. 162, 164, 172, 174, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву залишити без руху.

2. Надати W.D. Huisman в особі директора Willem Huisman, KVK: 82673586, Goldhoon 5, 9684XP Finsterwolde - десятиденний строк з дня вручення цієї ухвали на усунення допущених недоліків, зазначених у мотивувальній частині цієї ухвали.

У випадку невиконання цієї ухвали у встановлений судом строк, позовна заява вважається неподаною і підлягає поверненню позивачу зі всіма доданими до неї документами.

Ухвала набирає законної сили в порядку ст. 235 ГПК України та не підлягає оскарженню.

Суддя Гоменюк З.П.