ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2025м. ДніпроСправа № 910/14955/24

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Татарчука В.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) представників сторін справу

За позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" (м. Київ)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" (м. Київ)

про стягнення заборгованості з орендної плати

СУТЬ СПОРУ:

Акціонерне товариство "Українська залізниця" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" про стягнення заборгованості з орендної плати в розмірі 140279,22грн. Судові витрати по сплаті судового збору просить покласти на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за договором оренди нерухомого майна №ПР/ВЧД-16-2019-001/НКМ-дч від 24.07.2019 в частині здійснення розрахунків з орендної плати за період з 01.09.2024 по 31.10.2024, а саме після закінчення строку оренди.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.12.2024 позовну заяву Акціонерного товариства "Українська залізниця" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" про стягнення заборгованості з орендної плати передано за виключною підсудністю до Господарського суду Дніпропетровської області на підставі статей 30, 31 Господарського процесуального кодексу України.

Супровідним листом Господарського суду міста Києва від 19.12.2024 направлено матеріали справи №910/14955/24 за підсудністю до Господарського суду Дніпропетровської області.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.12.2024 матеріали позовної заяви передано для розгляду судді Татарчуку В.О.

Зважаючи на те, що справа є незначної складності, враховуючи приписи статті 12, частини першої статті 247, частини сьомої статті 250 Господарського процесуального кодексу України, ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 02.01.2025 справу прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін за наявними в матеріалах справи документами. Зобов`язано відповідача надати відзив на позовну заяву протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

17.01.2025 до канцелярії суду через систему "Електронний суд" від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він заперечує проти позовних вимог та просить відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування своїх заперечень зазначає, що договір оренди діяв до 23.07.2024, але відповідач продовжує використовувати орендоване майно. Крім того вказує, що користування майном після припинення договору є таким, що здійснюється не відповідно до його умов, а до умов чинного законодавства. Разом з тим, відповідно до частини другої статті 785 Цивільного кодексу України та пункту 8.6 договору відповідач сплатив неустойку у подвійному розмірі орендної плати за період з 24.07.2024 по 31.10.2024 на загальну суму 352067,79грн

31.05.2024 до канцелярії суду через систему "Електронний суд" від представника позивача надійшла відповідь на відзив.

В своїх поясненнях на заперечення відповідача зазначає, що факт закінчення строку дії договору не звільняє відповідача від оплати орендної плати, адже вона сплачується до моменту повернення орендованого майна.

24.01.2025 до канцелярії суду через систему "Електронний суд" від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву.

У додаткових запереченнях відповідач стверджує, що із закінченням строку договору оренди, на який його було укладено, за наявності заперечень орендодавця щодо подальшого користування орендарем майном, договір є припиненим, що означає припинення дії (чинності) для сторін всіх його умов, а їх невиконання (невиконання окремих його умов) протягом дії договору є невиконанням зобов`язання за цим договором та має відповідні наслідки (настання відповідальності за невиконання чи неналежне виконання обов`язків під час дії договору тощо). Однак наведене не зумовлює продовження дії (чинність) договору в цілому або тих його умов, що не були виконані сторонами. Разом з тим, наголошує, що з орендаря, який не повертає майно після припинення строку дії договору, стягується неустойка у розмірі подвійної орендної плати за користування майном за час прострочення, але не допускається стягнення за той самий період орендної плати за користування майном.

Відповідно до статті 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Положеннями пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 04.11.1950, ратифікованої Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 №475/97-ВР) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

З огляду на практику Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника.

Відповідно до пункту 10 частини третьої статті 2 Господарського процесуального кодексу України одним з основних засад господарського судочинства є розумність строків розгляду справи судом.

Враховуючи достатність часу наданого сторонами для подання заяв по суті справи чи з процесуальних питань, суд вважає за можливе завершити розгляд справи.

Згідно з частиною четвертою статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з розглядом справи без виклику учасників справи, рішення прийнято без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, господарський суд,-

УСТАНОВИВ:

24.07.2019 між Акціонерним товариством "Українська залізниця" (далі орендодавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" (далі орендар, відповідач) укладено договір оренди нерухомого майна №ПР/ВЧД-16-2019-001/НКМ-дч (далі договір).

На умовах та в порядку, визначених цим договором, орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно, загальною площею 416,9кв.м, а саме: частину будівлі адміністративного корпусу (приміщення першого поверху (№1-2 1-15) площею 189,8кв.м та підвалу (№1-32 1-39, IV)площею 227,1кв.м) структурного підрозділу "Вагонне депо Кам`янське" регіональної філії "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Укрзалізниця", розташовану у м. Кам`янське Дніпропетровської області за адресою:

вул. Енергетиків, будинок 28 б (двадцять вісім літера "б"), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 245, триповерхового будинку загальною площею 898,7кв.м (далі майно), в тому числі коефіцієнт загальних площ 46,4% згідно з планом за поверхами, відповідно до викопіювання з поповерхового плану, що складає невід`ємну частину цього договору (пункт 1.1 договору).

Згідно з пунктом 1.3 договору майно надається орендарю для його використання за цільовим призначенням - виробнича діяльність (проведення ремонту залізничного рухомого складу).

За змістом пункту 2.1 договору передача орендареві майна в користування здійснюється на підставі Акта приймання-передачі майна від орендодавця до орендаря, складеного згідно з формою, що є невід`ємною частиною цього договору (додаток 1). Майно вважається переданим орендодавцем орендарю з дати підписання Акта приймання - передачі майна від орендодавця до орендаря уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками (у разі наявності). При цьому ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження майна переходить до орендаря з дати підписання Акта приймання-передачі майна від орендодавця до орендаря.

Передача майна в оренду не тягне за собою виникнення в орендаря права власності на це майно. Власником орендованого майна залишається орендодавець, а орендар користується ним протягом строку дії цього договору (пункт 2.3 договору).

Відповідно до пункту 2.4 договору орендар не пізніше останнього дня строку дії цього договору зобов`язаний повернути, а орендодавець прийняти майно за Актом приймання передачі майна від орендаря до орендодавця, що складається сторонами відповідно до форми (додатку 2 до цього договору). Майно має бути повернуто з усіма поліпшеннями, які неможливо відокремити від майна без нанесення шкоди цьому майну, в стані не гіршому, ніж на момент прийняття майна в оренду за актом приймання передачі майна від орендодавця до орендаря, з урахуванням його нормального зносу.

Згідно з пунктом 2.5 договору майно вважається повернутим орендодавцю з дати підписання Акта приймання-передачі майна від орендаря до орендодавця уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками (у разі наявності) (Додаток 2).

Пунктом 3.3 договору передбачено, що розмір орендної плати визначається за результатами електронних торгів (аукціону) і становить за 1 (один) календарний місяць користування 1кв.м. майна 64,15грн (шістдесят чотири гривні 15 коп.), крім того ПДВ - 12,83грн (дванадцять гривень 83 коп.), а всього з ПДВ - 76,98грн (сімдесят шість гривень 98 коп.).

Загальний розмір орендної плати за 1 (один) календарний місяць користування майном становить 26744,00грн (двадцять шість тисяч сімсот сорок чотири), крім того ПДВ 5348,80грн (п`ять тисяч триста сорок вісім грн 80 коп.), а всього з ПДВ 32092,80грн (тридцять дві тисячі дев`яносто дві грн 80 коп.) (надалі орендна плата).

Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць. Оперативна інформація про індекси інфляції, розраховані Державною службою статистики України, розміщується на веб-сайті Фонду державного майна України (пункт 3.2 договору).

За змістом пункту 3.4 договору орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць з урахуванням індексу інфляції за поточний місяць.

Пунктом 3.3 договору визначено, що орендна плата щороку автоматично збільшується на 5% (п`ять відсотків) від ставок, що діяли за попередній рік оренди через рік з дати укладення договору. При цьому сторони погодилися, що така зміна розміру орендної плати відбуватиметься без укладення будь-яких змін та доповнень до цього договору.

Приписами пункту 3.4 договору встановлено, що орендна плата нараховується починаючи з дати передачі майна за Актом приймання-передачі майна від орендодавця до орендаря та сплачується орендарем щомісяця, шляхом перерахування у безготівковій формі на поточний банківський рахунок орендодавця до 20 числа місяця, що передує місяцю, за який здійснюється розрахунок. Невиставлення рахунку орендодавцем не звільняє орендаря від сплати орендної плати за договором.

Нарахування орендної плати здійснюється за весь час фактичного користування майном (пункт 3.6 договору).

Відповідно до пункту 3.10 договору у разі припинення (розірвання) цього договору орендар сплачує орендну плату до дати фактичного повернення майна за Актом приймання-передачі майна від орендаря до орендодавця включно. Закінчення строку дії цього договору не звільняє орендаря від обов`язку сплатити орендодавцю заборгованість з орендної плати, якщо така виникла, у повному обсязі, враховуючи штрафні санкції.

Приписами пункту 8.6 договору встановлено, що у разі невиконання обов`язку щодо повернення майна орендар сплачує неустойку у подвійному розмірі орендної плати за час прострочення зобов`язання щодо повернення.

За пунктом 11.1 договору договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів відбитками печаток сторін з 24.07.2019 (двадцять четвертого липня дві тисячі дев`ятнадцятого року) і діє до 23.07.2024 (двадцять третього липня дві тисячі двадцять четвертого року) включно та до повного виконання зобов`язань у частині здійснення розрахунків.

Договір підписаний сторонами та скріплений печатками без зауважень та заперечень до нього.

Згідно зі статтею 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

В матеріалах справи відсутні докази того, що договір визнавався недійсним в судовому порядку.

Відповідно до акту приймання-передачі майна від 24.07.2019 (а.с. 14 том 1) орендодавець передав, а орендар прийняв відповідно до умов договору №ПР/ВЧД-16-2019-005/НКМ-дч від 24.07.2019 у будинку за адресою: м. Кам`янське, вул. Енергетиків, 28 б, частину будівлі адміністративного корпусу, а саме: приміщення першого поверху (№1-2 1-15) площею 189,8кв.м та підвалу (№1-32 1-39, IV) площею 227,1кв.м згідно з планом за поверхами. Загальна площа приміщень, прийнятих в оренду: 416,9кв.м. Дата приймання-передачі майна в користування: 24.07.2019.

У липні 2024 року позивач направив на адресу відповідача лист за вих.№НГ-3/554 від 29.07.2024, в якому зазначив, що листом від 21.05.2024 № НГ-2-3/361 регіональна філія "Придніпровська залізниця" Акціонерного товариства "Укрзалізниця" повідомила про свій намір не продовження з Товариством з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" договірних відносин по вищезазначеному договору та необхідності направлення 23.07.2024 уповноваженої особи орендаря за адресою розташування майна для підписання Актів приймання-передачі майна від орендаря до орендодавця. Враховуючи припинення дії договорів та неповернення орендованого майна, позивач повідомив, що починаючи з 24.07.2024 позивачу необхідно здійснювати оплату відповідно до пунктів 3.10 та 8.6 договорів (а.с. 22 зворотній аркуш том 1).

У відповіді за вих.№405 від 08.08.2024 на лист №НГ-3/554 від 29.07.2024 відповідач повідомив, що орендодавцем заявлено вимогу про сплату орендарем потрійного розміру орендної плати. Однак, сплата орендарем орендної плати згідно пункту 3.10 договорів на вимогу орендодавця має розглядатися як фактичне продовження орендних правовідносин між сторонами, за відповідними договорами оренди, після закінчення строку їх дії. Додатково повідомлено про зацікавленість стосовно продовження та/або встановлення нових орендних правовідносин (а.с. 21-зворотній аркуш 21 том 1).

У серпні 2024 року позивач направив на адресу відповідача претензію за вих.№ВПридн-02/2424 від 19.08.2024 про сплату неустойки у розмірі подвійної плати за період з 24.07.2024 по 31.07.2024 у розмірі 27886,56грн. Також запропоновано добровільно виконати умови пункту 2.4 договору щодо повернення орендованого майна за Актом приймання передачі та сплатити орендну плату (а.с. 70-зворотній аркуш том 1).

У відповіді за вих.№326-В від 10.09.2024 на претензію за вих.№ВПридн-02/2424 від 19.08.2024 позивач повідомив, що задовольняє вимоги претензії частково та перерахував грошові кошти у розмірі 27886,56грн, згідно платіжної інструкції №7111 від 09.09.2024. Призначення платежу: оплата неустойки за оренду майна за претензією №ВПридн-02/2424 від 19.08.2024 за договором №ПР/ВЧД-16-2019-001/НКМ-дч від 24.07.2019., без ПДВ (а.с. 71-75 том 1).

У вересні 2024 року позивач направив на адресу відповідача претензію за вих.№ВПридн-04/10 від 17.09.2024 про сплату неустойки у розмірі подвійної плати за період з 01.08.2024 по 31.08.2024 у розмірі 114144,48грн (а.с. 76-зворотній аркуш 76 том 1).

У відповіді за вих.№382-В від 14.10.2024 на претензію за вих.№ВПридн-04/10 від 17.09.2024 позивач повідомив, що задовольняє вимоги претензії частково, оскільки розрахунок розміру неустойки здійснюється без урахування ПДВ та перерахував грошові кошти у розмірі 108060,42грн, згідно платіжної інструкції №7895 від 11.10.2024. Призначення платежу: оплата неустойки за оренду майна за претензією №ВПридн-04/10 від 17.09.2024 за договором №ПР/ВЧД-16-2019-001/НКМ-дч від 24.07.2019., без ПДВ (а.с. 77-81 том 1).

У жовтні 2024 року позивач направив на адресу відповідача претензію за вих.№ВПридн-04/26 від 17.10.2024 про сплату неустойки у розмірі подвійної плати за період з 01.09.2024 по 30.09.2024 у розмірі 115856,64грн (а.с. 82-зворотній аркуш 82 том 1).

У відповіді за вих.№429-В від 06.11.2024 на претензію за вих.№ВПридн-04/26 від 17.10.2024 позивач повідомив, що задовольняє вимоги претензії частково, оскільки розрахунок розміру неустойки здійснюється без урахування ПДВ та перерахував грошові кошти у розмірі 108060,42грн, згідно платіжної інструкції №8379 від 05.11.2024. Призначення платежу: оплата неустойки за оренду майна за претензією №ВПридн-04/26 від 17.10.2024 за договором №ПР/ВЧД-16-2019-001/НКМ-дч від 24.07.2019, без ПДВ (а.с. 83-87 том 1).

У листопаді 2024 року позивач направив на адресу відповідача претензію за вих.№ВПридн-04/47 від 13.11.2024 про сплату неустойки у розмірі подвійної плати за період з 01.10.2024 по 31.10.2024 у розмірі 117942,06грн (а.с. 88-зворотній аркуш 88 том 1).

У відповіді за вих.№478-В від 296.11.2024 на претензію за вих.№ВПридн-04/47 від 13.11.2024 позивач повідомив, що задовольняє вимоги претензії частково, оскільки розрахунок розміру неустойки здійснюється без урахування ПДВ та перерахував грошові кошти у розмірі 108060,42грн, згідно платіжної інструкції №8866 від 27.11.2024. Призначення платежу: оплата неустойки за оренду майна за претензією №ВПридн-04/47 від 13.11.2024 за договором №ПР/ВЧД-16-2019-001/НКМ-дч від 24.07.2019., без ПДВ (а.с. 90-93 том 1).

Позивач зазначає, що 24.07.2024 строк дії договору закінчився, але орендоване майно не було повернуто орендодавцю та орендна плата з 24.07.2024 орендарем не сплачується, що є порушенням умов договору, зокрема, пунктів 2.4 та 3.6. договору. У зв`язку з вказаними обставинами позивачем здійснено розрахунок орендної плати за весь час фактичного користування майном, що передбачено пунктом 3.6 договору, за розрахунком позивача за період з 01.09.2024 по 31.10.2024 підлягає сплаті відповідачем орендна плата в загальній сумі 140279,22грн.

Зазначене і є причиною виникнення спору.

Предметом доказування є обставини укладання договору, строк дії договору, наявність акту приймання-передачі орендованого майна в оренду, порядок сплати орендних платежів, повернення майна з оренди, наявність/відсутність заборгованості зі сплати орендних платежів, наявність підстав для стягнення заборгованості

Дослідивши матеріали справи, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочин.

Згідно з приписами статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.

Частиною першою статті 173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 Господарського кодексу України).

В силу частин першої, четвертої статті 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору, зокрема, на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно до частини першої статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною сьомою статті 179 Господарського кодексу України унормовано, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

За умовами частини першої статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною першою статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

В силу частини шостої статті 283 Господарського кодексу України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною першою статті 759 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За умовами частин першої, п`ятої статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до частини третьої статті 285, частин першої та четвертої статті 286 Господарського кодексу України, орендар зобов`язаний берегти орендоване майно відповідно до умов договору, запобігаючи його псуванню або пошкодженню, та своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату. Орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Приписами частини першої статті 193 Господарського кодексу України та статті 526 Цивільного кодексу України унормовано, що зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 193 Господарського кодексу України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 525 Цивільного кодексу України обумовлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною першою статті 795 Цивільного кодексу України встановлено, що передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором.

Частиною першою статті 286 Господарського кодексу України передбачено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Згідно з частиною першою статті 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Статтею 785 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Згідно з частиною другою статті 795 Цивільного кодексу України повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Отже, виходячи із змісту частини першої статті 759 та частини першої статті 785 Цивільного кодексу України, договір найму (оренди) зумовлює право наймача (орендаря) користуватися орендованим майном упродовж строку дії договору зі сплатою наймодавцю (орендодавцю) орендної плати, погодженої умовами договору оренди; припинення договору найму зумовлює обов`язок наймача негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Судом встановлено, що позивач повідомив відповідача, що не має наміру продовжувати дію договору оренди нерухомого майна №ПР/ВЧД-16-2019-001/НКМ-дч від 24.07.2019, у зв`язку з чим, листом №577 від 08.07.2024 повідомив відповідача про необхідність повернення орендованого майна (а.с. 19 том 1).

Таким чином, з урахуванням пункту 11.1 договору, договір оренди нерухомого майна №ПР/ВЧД-16-2019-001/НКМ-дч від 24.07.2019 є припиненим з 24.07.2024.

Правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму Цивільного кодексу України.

Частиною першою статті 785 Цивільного кодексу України передбачено, що в разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Як встановлено судом та що не заперечувалось відповідачем під час розгляду справи судом, відповідач після закінчення строку дії договору (23.07.2024) не повернув орендоване майно позивачу.

Відповідач доказів вжиття ним заходів щодо своєчасного повернення об`єкта з оренди після закінченням строку договору, а саме: у спірний період з 24.07.2024 по 31.10.2024, чи вчинення позивачем перешкод у його поверненні, суду не надав.

Суд відзначає, що відповідачем не доведено відсутність своєї вини в порушенні зобов`язань орендаря негайно повернути орендодавцю майно, яке є предметом оренди, після закінчення строку дії відповідного договору оренди.

Отже, відсутні підстави для звільнення відповідача від цивільно-правової відповідальності за таке порушення.

Враховуючи вказане, суд приходить до висновку, що неповернення об`єкта оренди за договором у період після закінчення строку дії договору, а саме: у період з 24.07.2024 по 31.10.2024 відбулося виключно з вини самого орендаря (відповідача), а тому існують усі правові підстави для застосування до відповідача відповідно до частини другої статті 785 Цивільного кодексу України неустойки, розрахованої за безпідставне користування спірним об`єктом оренди після закінчення строку дії договору.

Так, відповідно до вимог частини другої статті 785 Цивільного кодексу України, якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Вказані вимоги закону кореспондуються з положеннями пункту 8.6 договору, в якому сторони погодили, що у разі невиконання обов`язку щодо повернення майна орендар сплачує неустойку у подвійному розмірі орендної плати за час прострочення зобов`язання щодо повернення.

Як убачається з матеріалів справи, після закінчення строку дії договору позивачем щомісяця надсилались відповідачу претензії щодо сплати неустойки у подвійному розмірі орендної плати, а відповідач у свою чергу задовольняв вимоги, зазначені у претензіях, шляхом сплати неустойки у подвійному розмірі орендної плати.

У той же час, як зазначає позивач, укладаючи договір №ПР/ВЧД-16-2019-1НКМ-дч від 24.07.2019, сторони погодили, що нарахування орендної плати здійснюється за весь час фактичного користування майном (пункт 3.6. договору), у зв`язку з чим, позивач у відповідності до положень пункту 3.6 договору розрахував та заявив до стягнення орендну плату за період фактичного користування майном в період з 01.09.2024 по 31.10.2024 в сумі 140279,22грн.

Суд вважає вказані вимоги позивача такими, що суперечать вимогам чинного законодавства, з огляду на таке.

Користування майном за договором оренди є правомірним, якщо воно відповідає його умовам та положенням чинного законодавства, які регулюють такі правовідносини з урахуванням особливостей предмета найму та суб`єктів договірних правовідносин.

Відносини найму (оренди) у разі неправомірного користування майном можуть регулюватися умовами договору, що визначають наслідки неправомірного користування майном, та нормами законодавства, які застосовуються до осіб, які порушили зобов`язання у сфері орендних відносин.

Правова природа плати за користування річчю (орендної плати) безпосередньо пов`язана із правомірним користуванням річчю протягом певного строку, і обов`язок здійснення такого платежу є істотною ознакою орендних правовідносин, що випливає зі змісту регулятивних норм статей 759, 762, 763 Цивільного кодексу України, статей 283, 284, 286 Господарського кодексу України. Із припиненням договірних (зобов`язальних) відносин за договором у наймача (орендаря) виникає новий обов`язок - негайно повернути наймодавцеві річ.

Після спливу строку дії договору оренди невиконання чи неналежне виконання обов`язку з негайного повернення речі свідчить про неправомірне користування майном, яке було передане в найм (оренду). Тому права та обов`язки наймодавця і наймача, що перебували у сфері регулятивних правовідносин, переходять у сферу охоронних правовідносин та охоплюються правовим регулюванням за частиною другою статті 785 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки невиконання майнового обов`язку щодо негайного повернення речі наймодавцеві.

Відтак, користування майном після припинення договору оренди є таким, що здійснюється не відповідно до його умов - неправомірне користування майном, у зв`язку з чим, вимога щодо орендної плати за користування майном за умовами договору, що припинився (у разі закінчення строку, на який його було укладено тощо), суперечить змісту правовідносин за договором найму (оренди) і регулятивним нормам Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України.

Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма статті 762 Цивільного кодексу України ("Плата за користування майном") і охоронна норма частини другої статті 785 Цивільного кодексу України ("Обов`язки наймача у разі припинення договору найму") не можуть застосовуватися одночасно, адже орендар не може мати одночасно два обов`язки, які суперечать один одному: сплачувати орендну плату, що здійснюється за правомірне користування майном, і негайно повернути майно.

Отже, положення пункту 3 частини першої статті 3 та статті 627 Цивільного кодексу України про свободу договору не застосовуються до договорів оренди в тій їх частині, якою передбачені умови щодо здійснення орендної плати за період від моменту припинення дії договору до моменту повернення орендованого майна, оскільки сторони в такому випадку відступають від положень актів цивільного законодавства (стаття 6 Цивільного кодексу України).

Неврахування таких висновків щодо застосування положень цивільного та господарського законодавства на практиці призводить до того, що з орендаря, який після припинення строку дії договору оренди не повернув майно орендодавцю на його вимогу, фактично стягується потрійний розмір орендної плати, а саме: безпосередньо орендна плата, а також неустойка у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення. Наведений підхід у регулюванні орендних правовідносин, вочевидь, не узгоджується з такими загальними засадами цивільного законодавства, як справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України).

З викладеного вбачається, що обов`язок орендаря сплачувати орендну плату за користування орендованим майном зберігається до припинення договору оренди (до спливу строку його дії), оскільки орендна плата є платою орендаря за користування належним орендодавцю майном та відповідає суті орендних правовідносин, що полягають у строковому користуванні орендарем об`єктом оренди на платній основі.

Водночас, неустойка, стягнення якої передбачено частиною другою статті 785 Цивільного кодексу України, є самостійною формою майнової відповідальності у сфері орендних правовідносин, яка застосовується у разі (після) припинення договору оренди - якщо наймач не виконує обов`язку щодо негайного повернення речі, і є належним способом захисту прав та інтересів орендодавця після припинення вказаного договору, коли користування майном стає неправомірним. Для притягнення орендаря, що порушив зобов`язання, до зазначеної відповідальності необхідна наявність вини (умислу або необережності) відповідно до вимог статті 614 Цивільного кодексу України.

Тому, яким би способом у договорі оренди не регламентувалися правовідносини між сторонами у разі невиконання (несвоєчасного виконання) наймачем (орендарем) обов`язку щодо повернення речі з найму (оренди) з її подальшим користуванням після припинення такого договору, проте ці правовідносини не можуть врегульовуватись іншим чином, ніж визначено частиною другою статті 785 Цивільний кодекс України (зокрема, з установленням для наймача (орендаря) будь-якого іншого (додаткового) зобов`язання, окрім того, що передбачений вказаною нормою).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.04.2021 у справі № 910/11131/19.

Враховуючи викладене, суд визнає обґрунтованими заперечення відповідача в частині неправомірності сплати в період з 24.07.2024 по 31.10.2024 потрійної орендної плати, а саме: орендної плати, розрахованої та заявленої до стягнення у даній справі, а також неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення, розрахованої на підставі частини другої статті 785 Цивільного кодексу України (яка у даній справі була сплачена відповідачем у повному обсязі до моменту звернення із позовом до суду).

З описаних вище підстав, судом приймаються до уваги заперечення відповідача в частині безпідставності застосування положень пунктів 3.2 та 3.3 договору під час розрахунку неустойки за період з 24.07.2024 по 31.10.2024, оскільки договір є припиненим 23.07.2024, а вказані положення договору регулюють відносини правомірного користування річчю. При цьому, як було зазначено вище, відносини найму (оренди) у разі неправомірного користування майном можуть регулюватися умовами договору, що визначають наслідки неправомірного користування майном, та нормами законодавства, які застосовуються до осіб, які порушили зобов`язання у сфері орендних відносин.

Судом також встановлено, що неустойка, яка підлягала сплаті за період неправомірного користування майном у період з 24.07.2024 по 31.10.2024, у відповідності до вимог частини другої статті 785 Цивільного кодексу України, була у повному обсязі сплачена відповідачем до моменту звернення позивача із даним позовом до суду відповідно до наявних в матеріалах справи платіжних інструкцій, а саме:

- платіжна інструкція №7111 від 09.09.2024 на суму 27886,56грн. Призначення платежу: оплата неустойки за оренду майна за претензією №ВПридн-02/2424 від 19.08.2024 за договором №ПР/ВЧД-16-2019-001/НКМ-дч від 24.07.2019., без ПДВ (а.с. 75 том 1).

- платіжна інструкція №7895 від 11.10.2024 на суму 108060,42грн. Призначення платежу: оплата неустойки за оренду майна за претензією №ВПридн-04/10 від 17.09.2024 за договором №ПР/ВЧД-16-2019-001/НКМ-дч від 24.07.2019., без ПДВ (а.с. 81 том 1).

- платіжна інструкції №8379 від 05.11.2024 на суму 108060,42грн. Призначення платежу: оплата неустойки за оренду майна за претензією №ВПридн-04/26 від 17.10.2024 за договором №ПР/ВЧД-16-2019-001/НКМ-дч від 24.07.2019., без ПДВ (а.с. 87 том 1).

- платіжна інструкція №8866 від 27.11.2024 на суму 108060,42грн.. Призначення платежу: оплата неустойки за оренду майна за претензією №ВПридн-04/47 від 13.11.2024 за договором №ПР/ВЧД-16-2019-001/НКМ-дч від 24.07.2019., без ПДВ (а.с. 90-93 том 1).

Слід також наголосити, що розрахунок неустойки щомісяця за період з 24.07.2024 по 31.10.2024 здійснювався самим позивачем та зазначався ним у претензіях, які щомісяця надсилались відповідачу. При цьому, як було зазначено вище, судом визнано неправомірним застосування положень пунктів 3.2 та 3.3 договору під час розрахунку неустойки за період з 24.07.2024 по 31.10.2024, у зв`язку з чим, судом визнається правомірною сплата відповідачем неустойки у зазначених вище (визначених відповідачем) сумах.

Враховуючи всі вказані вище обставини, суд приходить до висновку, що докази на підтвердження правомірності вимог позивача є менш вірогідними, ніж наявні в матеріалах докази на їх спростування, у зв`язку з чим, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Судом були досліджені всі документи, які надані сторонами по справі, аргументи позивача і відповідача та надана їм правова оцінка. Решта доводів та заперечень позивача і відповідача судом до уваги не береться, оскільки не спростовують наведених вище висновків.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору за подання позову слід покласти на позивача.

Керуючись статтями 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову Акціонерного товариства "Українська залізниця" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемтранс" про стягнення заборгованості з орендної плати в розмірі 140279,22грн.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено: 03.03.2025.

Суддя В.О. Татарчук