ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2025 року

м. Київ

cправа № 910/6198/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Бакуліна С.В. головуючий (доповідач), Баранець О.М., Кібенко О.Р.,

за участю секретаря судового засідання - Федорченка В.М.,

представників:

позивача - Гвоздецького А.М.,

відповідача - Будника Б.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг"

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.11.2024 (головуючий суддя - Тарасенко К.В., судді: Коробенко Г.П., Тищенко О.В.) та рішення Господарського суду міста Києва від 20.08.2024 (суддя Літвінова М.Є.)

у справі №910/6198/24

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг"

про визнання недійсними пунктів договору та внесення змін,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

2. Товариство з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" (далі також ТОВ "Євро-Реконструкція") звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" (далі також ТОВ ГК "Нафтогаз Трейдинг"), у якому просило:

- визнати недійсними пункти 5.1 та 5.4 Договору постачання природного газу №4501-НГТ-41 від 01.06.2021, укладеного між ТОВ "Євро-Реконструкція" та ТОВ ГК "Нафтогаз Трейдинг";

- внести зміни до Договору постачання природного газу №4501-НГТ-41 від 01.06.2021, укладеного між ТОВ "Євро-Реконструкція" та ТОВ ГК "Нафтогаз Трейдинг", шляхом його доповнення пунктами 5.1-1 та 5.8 у наступній редакції:

"5.1-1. Крім випадків, передбачених пунктом 5.8 цього Договору, Споживач здійснює розрахунок за придбані обсяги природного газу в наступному порядку:

- 70 відсотків вартості фактично переданого відповідно до акту/актів приймання-передачі природного газу - до останнього числа місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено постачання газу;

- остаточний розрахунок за фактично переданий відповідно до акту/актів приймання-передачі природний газ - до 15-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем, в якому Споживач повинен був сплатити 70 відсотків грошових коштів за відповідний розрахунковий період.

У разі відсутності акту/актів приймання-передачі, фактична вартість переданого Споживачу природного газу розраховується відповідно до умов підпункту 3.5.3 пункту 3.5 цього Договору.

5.8. Розрахунки за Договором в обсязі заборгованості з різниці в тарифах, підтвердженої для Споживача територіальними комісіями з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах, здійснюється за рахунок видатків Державного бюджету за цільовим призначенням в порядку організації взаєморозрахунків, встановленому законодавством. До завершення процедури врегулювання заборгованості Споживачем за рахунок видатків Державного бюджету, розрахунки між сторонами за Договором на узгоджену суму заборгованості з різниці в тарифах можуть здійснюватися виключно шляхом відступлення Споживачем на користь Постачальника права вимоги на відшкодування заборгованості з різниці в тарифах".

3. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що порядок та строки здійснення оплати за договором є несправедливими, і такі умови були погоджені позивачем під впливом тяжкої обставини.

4. Стислий виклад обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій

5. 01.06.2021 між ТОВ ГК "Нафтогаз Трейдинг" (постачальник) та ТОВ "Євро-Реконструкція" (споживач) укладено договір постачання природного газу №4501-НГТ-41 (далі - Договір).

6. Відповідно до умов пункту 1.2 Договору газ, що продається за цим Договором, використовується споживачем для власних потреб або в якості сировини і не може бути використаний для перепродажу.

7. Відповідно до пункту 2.1 Договору постачальник передає споживачу на умовах цього Договору замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу у період з червня 2021 до червня 2024 року. Період та обсяг замовленого природного газу визначений пунктом 2.1.1 Договору.

8. Порядок та умови передачі природного газу встановлені частиною третьою Договору. Ціна - частиною 4 Договору.

9. Розділом 5 Договору сторони встановили порядок та умови розрахунків за природний газ.

10. Відповідно до пункту 5.1 Договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно грошовими коштами в наступному порядку:

- 30% вартості замовленого на відповідний розрахунковий період природного газу в обсягах, визначених в пункті 2.1 цього Договору, - до 10 числа розрахункового періоду, в якому здійснюється постачання газу;

- 30% вартості замовленого на відповідний розрахунковий період природного газу в обсягах, визначених в пункті 2.1 цього Договору, - до 20 числа розрахункового періоду, в якому здійснюється постачання газу;

- остаточний розрахунок за фактично переданий відповідно до акту приймання-передачі природний газ здійснюється до 22 числа (включно) місяця, наступного за розрахунковим періодом. У разі відсутності акту приймання-передачі, фактична вартість використаного споживачем газу розраховується відповідно до умов підпункту 3.5.4 пункту 3.5 цього Договору.

11. Пунктом 5.2 Договору визначено, що для цілей виконання пункту 5.1 цього Договору споживач починаючи з вересня 2021 року, за п`ять робочих днів до початку відповідного розрахункового періоду зобов`язується для проведення розрахунків за цим Договором виконати одну з таких умов:

а) надати постачальнику безвідкличну безумовну банківську гарантію (Гарантія) для забезпечення споживачем грошових зобов`язань споживача за цим Договором по оплаті постачальнику за природний газ. Сума Гарантії має бути не менше суми грошових зобов`язань споживача за цим Договором, що виникають протягом відповідного розрахункового періоду. Ця сума розраховується як різниця між вартістю замовленого обсягу газу на відповідний розрахунковий період, зазначеного в пункті 2.1, та сумою грошових коштів, сплачених споживачем, як попередня оплата за цей обсяг. Строк дії Гарантії - протягом відповідного розрахункового періоду і додатково протягом 50 календарних днів після його закінчення. Гарантія має бути видана банківською установою та відповідати вимогам, що наведені у Додатку №1 до цього Договору. Усі витрати, пов`язані з Гарантією, здійснюються за рахунок споживача;

б) укласти Договори або додаткові угоди до Договорів банківського рахунку щодо здійснення Договірного списання (надалі - Договір про Договірне списання) з рахунків Споживача, на який надходять кошти в оплату за послуги, для надання яких використано поставлений природний газ. Договір про Договірне списання укладається між споживачем, постачальником та банком, в якому обслуговується відповідний рахунок споживача. Споживач також зобов`язується не відкривати інших рахунків в будь-яких банківських установах для отримання коштів в якості оплати за послуги, для надання яких використано поставлений природний газ, та не здійснювати розрахунки за послуги, для надання яких використано поставлений природний газ, із застосуванням будь-яких інших рахунків, ніж рахунок, відносно якого укладений Договір про Договірне списання. Умови Договору банківського рахунку, укладеного між банком і споживачем, згідно з яким обслуговується рахунок споживача, на який надходять кошти в оплату за послуги, для надання яких використано поставлений природний газ, підлягають виконанню сторонами Договору банківського рахунку у частині, в якій вони не суперечать умовам Договору про Договірне списання, та сторони підтверджують свої зобов`язання за ними. У випадку порушення Споживачем будь-яких зобов`язань, передбачених даним пунктом цього Договору, Споживач зобов`язаний сплатити Постачальнику штраф у розмірі 10% від вартості природного газу, поставленого протягом відповідного розрахункового періоду. розрахункового періоду. Споживач має право здійснити передоплату за природний газ до початку

12. Відповідно до пункту 5.3 Договору сторони погоджуються, що під час перерахування коштів у призначенні платежу посилання на номер Договору є обов`язковим. Зміна споживачем призначення платежу здійснюється виключно листом, який надається постачальнику, але в будь-якому випадку не пізніше 10 календарних діб з дня надходження відповідних коштів на рахунок постачальника.

13. Відповідно до пункту 5.4 Договору оплата за природний газ здійснюється споживачем шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника, зазначений в розділі 14 цього Договору. Споживач зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі розрахуватися за поставлений природний газ відповідно до пункту 5.1 цього Договору. Кошти, які надійшли від Споживача, зараховуються як передоплата за умови відсутності заборгованості за попередні розрахункові періоди за цим Договором.

14. Договір набирає чинності з дати його укладення і діє до 30.06.2024 включно, а в частині розрахунків - до повного їх виконання. Продовження або припинення Договору можливе за взаємною згодою Сторін шляхом підписання додаткової угоди до Договору (пункт 13.1 Договору).

15. Сторонами не заперечується факт виникнення заборгованості позивача перед відповідачем за придбаний відповідно до Договору природний газ, яка є непогашеною станом на момент розгляду справи.

16. Позивач не заперечує свого обов`язку оплатити поставлений відповідачем природний газ, проте вважає порядок та строки здійснення оплати несправедливими, а саме такими, що були погоджені позивачем під впливом тяжкої обставини.

17. За доводами позивача, тяжкими обставинами є: 1) необхідність забезпечити проведення опалювального сезону; 2) мораторій на підвищення тарифів на теплову енергію та комунальні послуги; 3) відсутність коштів у бюджеті на покриття заборгованості підприємств через економічну необґрунтованість тарифів.

18. Позивач додатково стверджує, що закупити природний газ він міг тільки у відповідача, а саме укладення сторонами договору є безпосереднім наслідком державного регулювання, а не результатом вільного волевиявлення сторін.

19. Листом від 26.03.2024 №12/5-18/769 позивачем на адресу відповідача направлено додаткову угоду до договору постачання природного газу від №4501-НГТ-41 від 01.06.2021 з пропозицією доповнити договір пунктом наступного змісту: "5.8. Розрахунки за Договором в обсязі заборгованості з різниці в тарифах, підтвердженої для споживача територіальними комісіями з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах, здійснюється за рахунок видатків Державного бюджету за цільовим призначенням в порядку організації взаєморозрахунків, встановленому законодавством. До завершення процедури врегулювання заборгованості споживача за рахунок видатків Державного бюджету, розрахунки між сторонами за Договором на узгоджену суму заборгованості з різниці в тарифах можуть здійснюватися виключно шляхом відступлення споживачем на користь постачальника права вимоги на відшкодування заборгованості з різниці в тарифах." (лист наявний в матеріалах справи).

20. Матеріали справи не містять доказів направлення відповідачем відповіді на зазначений лист.

21. У свою чергу, відповідач заперечував факт наявності тяжких обставин, вкрай невигідних умов, причинно-наслідкового зв`язку між тяжкими обставинами та умовами укладеного договору.

22. Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

23. Господарський суд міста Києва рішенням від 20.08.2024 у справі №910/6198/24, яке Північний апеляційний господарський суд залишив без змін постановою від 13.11.2024, позов задовольнив повністю.

24. Вирішуючи спір у справі, суди попередніх інстанцій виходили з того, що позивачем належним чином доведено наявність обставин щодо укладення ним Договору під впливом тяжкої обставини на вкрай невигідних для нього умовах, у зв`язку з чим задовольнили відповідні вимоги. Крім того, суди дійшли висновків про наявність правових підстав для зміни спірного Договору шляхом доповнення його пунктами 5.1-1 та 5.7, замість пунктів договору, які були визнані недійсними, установивши, що обраний позивачем спосіб захисту є ефективним та забезпечить поновлення порушених прав позивача.

25. Короткий зміст вимог касаційної скарги та її обґрунтування. Доводи іншої сторони. Розгляд клопотань

26. ТОВ ГК "Нафтогаз Трейдинг" звернулось до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 20.08.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.11.2024 у справі №910/6198/24 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

27. Скаржник, обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження, посилається на те, що судами попередніх інстанцій при прийнятті оскаржуваних рішень не враховано висновків Верховного Суду, викладених в постановах: (1) від 17.11.2021 у справі №910/10481/20, від 10.08.2021 у справі №754/16128/17, від 26.05.2021 у справі №544/690/19, від 27.06.2024 справі №910/17359/23, від 02.08.2018 у справі №918/341/16, від 14.02.2018 у справі №910/8862/17, від 06.03.2018 у справі №910/8866/17, від 14.07.2022 у справі №910/9626/20, від 12.08.2021 у справі №910/4288/20, від 25.07.2018 у справі №487/7703/15-ц, від 10.12.2018 у справі №219/6385/16-ц, від 16.09.2021 у справі №404/8483/15-ц, від 16.11.2021 у справі №21/89б/2011(913/630/20), щодо застосування статті 233 Цивільного кодексу України (далі - ЦК); (2) від 13.07.2022 у справі №363/1834/17, від 16.02.2021 у справі 910/2861/18, від 16.10.2018 у справі №910/3568/18, від 17.04.2019 у справі №910/6381/18, від 14.08.2019 у справі №910/8819/18, щодо застосування статті 651 ЦК; (3) від 11.08.2021 у справі №926/324/20, від 18.11.2021 у справі №907/12/19, від 12.03.2018 у справі 910/22319/16, від 02.05.2018 у справі №910/14411/16, щодо застосування статті 215 ЦК; (4) від 27.06.2024 у справі №910/17359/23, щодо застосування Закону України "Про ринок природного газу".

28. Позивач подав відзив на касаційну скаргу, в якому зазначаючи про безпідставність викладених у скарзі доводів, просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення залишити без змін. Позивач вважає, що посилаючись на неврахування судами висновків Верховного Суду, скаржник, фактично, спонукає Суд до здійснення переоцінки встановлених судами першої та апеляційної інстанцій фактичних обставин справи, з огляду на які суди задовольнили позов.

29. Позивач, зокрема, вказує, що:

- опалювальні сезони 2020/2021 та 2021/2022 років мали проходити в умовах, за яких підприємства мали працювати собі у збиток, адже держава встановила заборону на підвищення тарифів;

- ТОВ "Євро-Реконструкція", враховуючи статус відповідача як монополіста на ринку оптового постачання природного газу, не мало можливості придбати необхідний обсяг газу для забезпечення безперебійного виробництва теплової енергії у інших суб`єктів та вимушено було погодитись на неконкурентні умови реалізації газу, встановлені в імперативному порядку відповідачем, що виключає вільне волевиявлення сторін при укладенні договору;

- у постанові від 11.11.2021 у справі №925/1367/19 Верховний Суд вказав, що необхідність своєчасного початку опалювального сезону (ризик зриву опалювального сезону) є тяжкою обставиною;

- факт монопольного становища скаржника є загальновідомим і не потребує самостійного доказування;

- законодавство вимагає від виробника теплової енергії забезпечення найнижчої собівартості та використання палива з найменшою вартістю. Вказане, в свою чергу, означало необхідність закупити газ саме у скаржника як особи, яка пропонувала газ за найнижчою ціною;

- довгостроковий характер спірного Договору (2021-2024 роки) та встановлення фіксованої ціни за Обсягом І свідчить про те, що: 1) його умови визначено на виконання пункту 4 розділу ІІІ Меморандуму від 09.02.2021, а тому є безпосереднім результатом втручання в господарську діяльність сторін, та 2) є наслідком дотримання імперативних положень Ліцензійних умов, які зобов`язували позивача закупити газ за найнижчими цінами, які були можливі;

- ураховуючи 1) відсутність підстав для укладення договору з постачальником "останньої надії", 2) вищі ціни в такого постачальника в майже 4 рази порівняно зі скаржником, 3) невигідні умови договору з постачальником "останньої надії", у тому числі і щодо порядку оплати, - аргумент скаржника щодо можливості позивача отримувати газ від постачальника "останньої надії" не може братися до уваги;

- що стосується нібито неусунення Договором тяжкої обставини, позивач зазначає лише про такий самоочевидний факт: опалювальний сезон 2021/22 було успішно проведено у встановлені містом строки та порядку. Без поставленого за Договором природного газу це було б неможливим. Відповідно, ключова тяжка обставина якраз і була усунена. Таку ж логіку в подібних спорах займає і Верховний Суд, зокрема у постанові від 11.11.2021 у справі №925/1367/19;

- встановлені судами у справі №910/17359/23 обставини є принципово різними порівняно зі справою №910/6198/24, а тому висновки Верховного Суду на які посилається скаржник не можуть застосовуватися у справ №910/6198/24;

- за нормального перебігу подій позивач би очевидно встановив (або вимагав встановлення) умову, за якої оплата залежить від наявності субвенції - це, в принципі, і був єдиний можливий варіант реальної оплати заборгованості за поставлений газ. Разом з тим, враховуючи, що у позивача реального переговорного впливу на скаржника не було (і він був для скаржника одним з багатьох "типових" споживачів), Позивач був вимушений погодитися на безумовну оплату газу (знову ж таки, що економічно не мало жодного сенсу - "власних" коштів на це у позивача не було і не могло бути);

- оскільки суди в справі №910/6198/24 вже надали оцінку наявності "вкрай невигідних умов" в розрізі положень Договору та ситуації позивача, переоцінка цих обставин у Верховному Суді неможлива;

- загальними та спеціальними положеннями вищезазначених законів України не визначено порядок оплати за природний газ істотною умовою договору постачання природного газу;

- позивач не просить визнати недійсними всі пункти Договору, які стосуються оплати (зокрема стосовно пунктів 5.2, 5.5 та 5.7 такі вимоги не заявлялись). Позивач просить визнати недійсними лише несправедливі положення, які стосуються строку оплати за природний газ, оскільки за відсутності джерела для оплати (надання субвенції) виконання обов`язку з оплати у встановлений Договором строк є неможливим;

- скаржник залишає поза увагою той факт, що позивач не просто просив визнати недійсними пункти 5.1 та 5.4 Договору, а й запропонував справедливу альтернативу визнаних недійсними пунктів Договору шляхом доповнення пунктами 5.1-1 та 5.8 Договору;

- ураховуючи той факт, що у цій справі презумпція правомірності пунктів 5.1 та 5.4 спростована одночасно з набранням чинності змінами до Договору шляхом доповнення його пунктами 5.1-1 та 5.8, відповідно, нові пункти замістили собою недійсні пункти Договору одночасно. Отже, за таких обставин відсутній проміжок часу, в який Договір існував без умов щодо строку (порядку) оплати;

- у разі визнання пунктів 5.1 та 5.4 Договору недійсними без внесення до нього змін, зазначені положення були б автоматично заміщені приписами статті 530 ЦК. Відповідно, відсутній проміжок часу, в який Договір існував без умов щодо строку (порядку) оплати;

- стаття 233 ЦК жодним чином не забороняє суду не просто визнати недійсним певне положення правочину, а "замінити" його іншим, більш справедливим положенням в ситуації, що склалася. Мета суду - забезпечити баланс інтересів сторін, бо просте "визнання недійсним положення" може призвести до непропорційних результатів щодо однієї із сторін;

- стаття 233 ЦК, як мінімум, не сформульована у спосіб, який прямо забороняє суду відступати від неї. Більш того, позивач не вбачає "виключного та особливого значення для держави чи суспільства" в частині тлумачення статті 233 ЦК в найбільш формальний та "обмежений" спосіб - навпаки, тлумачення норми має бути максимально гнучким, щоб відповідати реаліям правовідносин, які вже склалися;

- нічого не заважає ні стороні, ні суду поєднати в межах одного позову декілька способів захисту, якщо вони пов`язані між собою та в сукупності відновлюють порушене право. Сама ж стаття 233 ЦК не містить жодних заборон застосування в додаток до неї будь-яких інших способів захисту, які суд визнає доцільними;

- у касаційній скарзі скаржник пише, що суди нібито неправильно застосували норми статей 651, 652 ЦК, оскільки ні про істотне порушення умов Договору, ні про істотну зміну обставин мова не йшла. Разом з тим, неправильного застосування цих норм судами попередніх інстанцій не було, оскільки саме принципи справедливості та пропорційності стали безпосередньою підставою внесення змін в Договір, а не істотні зміна обставин чи порушення Договору;

- навіть якщо припустити, що суд міг змінити умови Договору тільки на підставі статті 651 ЦК, то якраз ця стаття і дозволяє це зробити в спосіб, обраний судом;

- група компаній Нафтогаз безпосередньо виконувала умови Меморандуму, сповістивши про це учасників ринку теплопостачання (Режим доступу: https://www.naftogaz.com/news/naftogaz-pidgotuvav-tryrichnyy-dogovir-napostachannya-gazu-dlya-tke). Зараз, коли цей Меморандум став для групи невигідним, його юридична сила та будь-яка роль заперечуються.

30. Відповідач подав заперечення на відзив, у яких не погоджується з викладеними у відзиві доводами та просить задовольнити вимоги касаційної скарги.

31. У судовому засіданні 19.02.2025 представником позивача - адвокатом Гвоздецьким А.М. було заявлено клопотання про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, яке обґрунтоване тим, що оскільки одним з ключових питань, які постали перед Судом у зв`язку з переглядом цієї справи, є можливості на підставі статей 215, 233 ЦК вносити зміни у договір, необхідно сформувати єдину судову практику щодо такого питання. З цих підстав заявник вказує, що справа містить виключну правову проблему.

32. Колегія суддів вважає відсутніми підстави для передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду з огляду на таке.

33. Згідно з усталеною практикою Великої Палати Верховного Суду виключна правова проблема має оцінюватися з урахуванням кількісного та якісного вимірів. Кількісний ілюструє той факт, що вона наявна не в одній конкретній справі, а у невизначеній кількості спорів, які або вже існують, або можуть виникнути з урахуванням правового питання, щодо якого постає проблема невизначеності. З погляду якісного критерію про виключність правової проблеми свідчать такі обставини, як відсутність сталої судової практики в питаннях, що визначаються, як виключна правова проблема; невизначеність на нормативному рівні правових питань, які можуть кваліфікуватися як виключна правова проблема; необхідність застосування аналогії закону чи права; вирішення правової проблеми необхідне для забезпечення принципу пропорційності, тобто належного балансу між інтересами сторін у справі. Метою вирішення виключної правової проблеми є формування єдиної правозастосовчої практики та забезпечення розвитку права.

34. Пунктом 1 частини другої статті 45 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що Велика Палата Верховного Суду у визначених законом випадках здійснює перегляд судових рішень у касаційному порядку з метою забезпечення однакового застосування судами норм права.

35. Аналізуючи зміст викладених позивачем доводів в обґрунтування підстав для передачі цієї справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів доходить висновку, що питання, порушені позивачем, свідчать не про існування виключної правової проблеми в спірних правовідносинах, а про відсутність висновку Верховного Суду з питань застосування указаних позивачем норм. Відтак спірне питання може вирішити Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду як належний суд, який відповідно до законодавчо визначених повноважень може зробити власний висновок щодо застосування відповідних норм права та надати відповідь на питання, які постали перед Судом під час перегляду цієї справи.

36. Позиція Верховного Суду

37. На розгляд Верховного Суду у зв`язку зі здійснення касаційного перегляду цієї справи постало питання щодо наявності/відсутності підстав для визнання недійсним пунктів договору відповідно до статті 233 ЦК, які (пункти) за доводами позивача, було погоджено під впливом тяжкої обставини.

38. Тяжкими обставинами на думку позивача є неможливість, в умовах мораторію на підвищення тарифів та за наявності монопольного становища відповідача на ринку щодо постачання газу, закупити природний газ для проведення опалювального сезону 2021/2022 в будь-якого іншого постачальника. Позивач вважає, що за нормального перебігу подій він би не укладав договір постачання газу з умовами, які передбачають оплату позивачем власними коштами природного газу в частині різниці в тарифах, які мають бути компенсовані за рахунок субвенції з Державного бюджету.

39. Надаючи оцінку доводам та запереченням сторін, колегія суддів зазначає таке.

40. Згідно з частиною першою статті 202 ЦК правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

41. Статтею 203 ЦК встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: - зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; - особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; - волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; - правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; - правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; - правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

42. Згідно з частинами першою, третьою статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

43. Отже, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

44. Згідно з частиною першою статті 233 ЦК правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

45. Для визнання правочину недійсним з наведеної вище підстави позивач має довести наявність у сукупності таких обставин: 1) наявність тяжкої обставини; 2) наявність нерозривного причинно-наслідкового зв`язку між тяжкими обставинами та вчиненням спірного правочину. Тобто, позивач має довести те, що оспорюваний ним договір був вчинений саме для усунення та/або зменшення тяжких обставин та/або їх негативних наслідків і внаслідок вчинення такого правочину він отримав можливість усунути тяжку обставину, внаслідок якої був укладений договір. Також має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не був би вчинений взагалі або був би вчинений на інших умовах; 3) наявність невигідних для себе умов правочину; 4) факт вчинення правочину добровільно, без насильства, обману чи помилки; 5) факт того, що він, вчиняючи договір на невигідних умовах, усвідомлював свої дії, але вимушений був це зробити через тяжкі для нього обставини.

46. Задовольняючи позовні вимоги суди попередніх інстанцій погодилися з доводами позивача про наявність тяжких обставини щодо укладення Договору з оспорюваними умовами, оскільки дійшли висновків, що позивач міг придбати природний газ для проведення опалювального сезону 2021/2022 тільки у відповідача.

47. Втім, зазначені висновки судів не відповідають ні фактичним обставинам справи, ні дійсному правовому регулюванню спірних правовідносин, з огляду на таке.

48. У відповідності до Закону "Про ринок природного газу" в Україні діє ринок природного газу.

49. Згідно зі статтею 3 Закону "Про ринок природного газу" одними із принципів функціонування ринку природного є вільна торгівлю природним газом та вільний вибір постачальників природного газу.

50. У відповідності до статті 13 Закону "Про ринок природного газу" споживач має право на вільний вибір постачальника та безоплатну зміну постачальника.

51. Згідно частиною другою статті 12 Закону "Про ринок природного газу", постачання природного газу здійснюється за цінами, що вільно встановлюються між постачальником та споживачем, крім випадків, передбачених цим Законом.

52. Отже, позивач для забезпечення опалювального періоду 2021/2022 був вільний у виборі будь-якого продавця природного газу на ринку природного газу за цінами, що вільно встановлюються на ринку, а не тільки шляхом отримання природного газу від ТОВ ГК "Нафтогаз Трейдинг", що безпосередньо висновується з положень Закону України "Про ринок природного газу".

53. При цьому доводи позивача та висновки судів про те, що ТОВ "Євро-Реконструкція" було зобов`язано купувати газ саме у відповідача, оскільки ціни на природний газ у нього були значно нижчими за ринкові, очевидно не можуть підтверджувати невигідність умов укладеного сторонами договору та наявність тяжких обставин у спірних правовідносинах, оскільки їх суть навпаки зводиться до того, що позивач врегулював свої відносини щодо отримання природного газу за найвигіднішими на ринку на той час умовами.

54. З цих же підстав колегія суддів відхиляє доводи позивача про наявність монопольного становища відповідача на ринку постачання природного газу, оскільки такі доводи наводяться позивачем в контексті того, що зазначене становище дозволяє відповідачу пропонувати ціну на газ нижче ніж у інших постачальників на ринку. Водночас сторони не заперечують існування на ринку пропозицій інших постачальників природного газу. Відповідно укладення договору з відповідачем за таких доводів обґрунтовано не необхідністю усунення тяжких обставин, а отриманням позивачем як юридичною особою приватного права, яка здійснює господарську діяльність на власний ризик, природного газу за найвигіднішою ціною.

55. Крім того на розгляді Верховного Суду вже перебувала справа №910/17359/23 за позовом споживача до ТОВ "ГК "Нафтогаз Трейдинг" про визнання недійсними пунктів договору постачання природного газу у зв`язку з наявністю тяжких обставин та вкрай невигідних умов.

56. Верховний Суд у справі №910/17359/23, зокрема, зазначив:

"Згідно з пунктом 16 частини третьої статті 4 ЗУ «Про ринок природного газу» Регулятор у межах повноважень, визначених цим Законом та іншими актами законодавства забезпечує споживачам (оптовим покупцям) можливість вільно обирати та змінювати постачальника (оптового продавця) на умовах, передбачених цим Законом та іншими актами законодавства;

Апеляційний господарський суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції, дійшов вірного висновку, що позивачем не доведено наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання спірного Договору недійсним відповідно до вимог частини першої статті 233 ЦК України. Укладення сторонами оспорюваного Договору в частині пункту 4.3. Розділу 4., а саме підписання Додаткової угоди № 1 від 26.05.2022 до Договору, якою сторони погодили новий порядок розрахунків за фактично переданий газ, свідчить про вільне волевиявлення сторін щодо погодження спірного пункту Договору, а тому доводи скаржника, що спірний правочин було вчинено під впливом тяжкої для нього обставини і на вкрай невигідних умовах не знайшли свого підтвердження. ПАТ «Донбасенерго» не доведено, що оспорюваний Договір вчинений ним саме для усунення та/або зменшення тяжких обставин та/або їх негативних наслідків, як і не доведено, що за відсутності тяжкої обставини оспорюваний Договір позивачем би не укладався, або був би укладений на інших умовах.".

57. Колегія суддів вважає, що висновки Верховного Суду, зроблені у постанові від 27.06.2024 справі №910/17359/23, підлягають врахуванню при розгляді справи №910/6198/24, оскільки ці справи є подібними за змістовим критерієм (оспорювання споживачем умов договору постачання природного газу щодо порядку розрахунків з підстав, визначених статтею 233 ЦК, коли постачальник заперечує такі доводи, зокрема посилаючись на те, що договір було укладено внаслідок реалізації права споживача вільно обирати продавця природного газу). Водночас наведені позивачем відмінності у вказаних справах щодо різних видів тяжких обставин, наслідків укладення спірного договору та різного контексту невигідних умов, не свідчать про неподібність порівнюваних відносин.

58. Отже, у цій частині доводи касаційної скарги про неврахування судами попередніх інстанції правової позиції, викладеної Верховним Судом у постанові від 27.06.2024 справі №910/17359/23, знайшли підтвердження.

59. З огляду на вищевикладене у спірних правовідносинах відсутні тяжкі обставини, оскільки позивач міг придбати природний газ для проведення опалювального сезону 2021/2022 не тільки у ТОВ "ГК "Нафтогаз Трейдинг", а у будь-якого продавця на ринку природного газу. Позивач міг отримати природний газ й в постачальника остатньої надії, який згідно Закону України "Про ринок природного газу" не міг відмовити позивачу в укладенні договору на постачання природного газу, зокрема для забезпечення опалювального періоду 2021/2022.

60. При цьому доводи скаржника про те, що отримання газу від інших постачальників могло бути здійснене лише за вищою ціною, що є недопустимим, не спростовують наведених висновків, оскільки суть зазначених доводів стосується комерційної вигоди від здійснюваної позивачем господарської діяльності, а не тяжких обставин за яких мало місце погодження спірних умов.

61. Колегія суддів вважає безпідставними посилання скаржника на правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду від 11.11.2021 у справі №925/1367/19, від 25.01.2022 у справі №925/555/20, від 01.06.2022 у справі №925/552/20, від 21.06.2022 у справі №925/1701/20, оскільки по-перше, правозастосування норми статті 233 ЦК у вказаних справах здійснювалося не щодо умов договору поставки природного газу в частині визначення порядку розрахунку, а щодо договорів, які постачальник спонукав укласти споживачів для можливості укладення договору постачання природного газу (договори про переведення боргу, договори гарантії). У вказаних справах оспорювані договори укладалися саме як правова підстава для подальшої можливості споживачу укласти договір постачання природного газу, тоді як у справі №910/6198/24 такі обставини не доводились позивачем, натомість останній послідовно стверджує про наявність його волевиявлення на укладення договору з ТОВ "ГК "Нафтогаз Трейдинг" з огляду на найвигідніші умови щодо ціни на природний газ у останнього на ринку; по-друге, позивачем у вказаних справах виступала юридична особа публічного права, тоді як позивач у справі №910/6198/24 не має такого статусу, натомість здійснює свою господарську діяльність з надання комунальних послуг на принципі комерційного розрахунку та власного комерційного ризику з метою отримання прибутку.

62. Також колегія суддів зазначає, що необхідним критерієм для визнання правочину недійсним на підставі статті 233 ЦК, є доведення нерозривного причинно-наслідкового зв`язку між тяжкими обставинами та вчиненням спірного правочину, який вчиняється виключно для усунення та/або зменшення тяжких обставин. Тобто, внаслідок вчинення такого правочину особа отримує можливість усунути тяжку обставину, яка змусила її це зробити.

63. Верховний Суд у постановах від 02.08.2018 у справі №918/341/16, від 14.02.2018 у справі №910/8862/17, від 06.03.2018 у справі №910/8866/17 неодноразово наголошував, що для застосування статті 233 ЦК має бути причинно-наслідковий зв`язок між тяжкими обставинами та укладеним правочином (його укладання саме з метою усунення обставин).

64. Разом з тим, у спірних правовідносинах, укладення договору постачання природного газу відбулося внаслідок здійснення звичайної господарської діяльності позивача, а не у зв`язку з необхідністю усунення тяжких обставин.

65. Отже, суди попередніх інстанцій застосували статтю 233 ЦК без урахування висновків Верховного Суду, що викладені у постановах від 27.06.2024 справі №910/17359/23, від 02.08.2018 у справі №918/341/16, від 14.02.2018 у справі №910/8862/17, від 06.03.2018 у справі №910/8866/17, та норми Закону України "Про ринок природного газу" без висновку, що вкладений у постанові Верховного Суду від 27.06.2024 справі №910/17359/23. За таких обставин, суди попередніх інстанцій прийшли до необґрунтованих висновків про те, що договір між позивачем та відповідачем було укладено під впливом тяжких обставин, якими є неможливість в умовах мораторію на підвищення тарифів закупити природний газ для проведення опалювального сезону 2021/2022 років в будь-якого іншого постачальника, аніж ТОВ "ГК "Нафтогаз Трейдинг".

66. Крім того позивачем при зверненні з позовною заявою було вказано, що договір у частині розрахунків та строків оплати був укладений на вкрай невигідних умовах. На переконання позивача умова про оплату природного газу за фактом його отримання є невигідною, оскільки не передбачає, що така оплата має здійснюватися тільки після отримання видатків на таку оплату з державного бюджету.

67. Суди попередніх інстанцій погодилися з тим, що Договір був укладений на невигідних умовах.

68. Колегія суддів вважає, що відповідні висновки судів попередніх інстанцій є необґрунтованими, з огляду на таке.

69. Так, згідно з частиною першою статті 233 ЦК правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

70. У відповідності до висновків, зроблених у постанові Верховного Суду від 14.07.2022 у справі №910/9626/20, для визнання правочину недійсним необхідно встановити наявність двох обставин: тяжких обставин та вкрай невигідних умов вчинення правочину.

71. Так, у постанові від 12.08.2021 у справі №910/4288/20 Верховний Суд, зокрема, зазначив, що для застосування статті 233 ЦК умови правочину повинні бути не просто невигідними, а вкрай невигідними. Тобто, такі умови мають бути явно кабальними для особи.

72. Згідно з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 16.09.2021 у справі №404/8483/15-ц, стаття 233 ЦК хоча і не встановлює, чого саме мають стосуватися умови правочину, однак з аналізу цієї норми випливає, що це насамперед ціна або інші обтяжливі для особи обов`язки.

73. Таким чином, для визнання недійним правочину на підставі частини першої статті 233 ЦК позивач має довести не тільки наявність тяжких обставин, а й наявність невигідності умов, на яких укладено договір. При цьому доведенню підлягає не будь-яка форма невигідності, а саме крайня форма невигідності, тобто умови договору мають бути явно кабальними для позивача.

74. У спірних правовідносинах позивач просив визнати недійними пункти Договору, якими передбачено що оплата здійснюється за фактом отримання природного газу.

75. У той же час, умова про оплату за фактично поставлений природний газ не носить крайньої форми невигідності для позивача.

76. Так, згідно з частиною першою статті 628 ЦК зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

77. Відповідно до статті 655 ЦК за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

78. Згідно з пунктом 2 частини другої статті 13 Закону України "Про ринок природного газу" споживач зобов`язаний забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів.

79. За змістом пункту 21 розділу II Правил постачання природного газу, затверджених НКРЕКП постановою від 30.09.2015 №2496 (далі - Правила) споживач своєчасно та в повному обсязі сплачувати за поставлений природний газ на умовах, визначених договорами.

80. Згідно з пунктом 19 розділу II Правил постачання природного газу, постачальник має право отримувати від споживача своєчасну оплату за природний газ відповідно до умов договору.

81. Отже, оплата за фактично поставлений природний газ відповідає положенням ЦК, Закону України "Про ринок природного газу" та Правилам постачання природного газу.

82. Відповідні умови договору не становлять вкрай невигідного (кабального) характеру для позивача, а є загальноприйнятими правилами про те, що поставлений товар має бути оплачений.

83. При цьому колегія суддів враховує, що позивач не доводив і суди не встановлювали наявність нормативно-правових підстав які б ставили оплату вже поставленого товару в залежність від видатків державного бюджетну, а також те, що під час вирішення спору позивач не доводив і суди не встановлювали, що врегулювання договірних відносин з оплати поставленого природного газу на умовах, запропонованих позивачем, є звичайними умовами відповідних аналогічних договорів, які не були застосовані лише у спірних правовідносинах щодо позивача.

84. Суд також зазначає, що здійснення розрахунку за фактично отриманий природний газ, не може бути крайньою формою невигідного становища, оскільки розрахунки могли би проводитися за умовами передоплати, а не післяплати.

85. Очевидним є те, що передоплата за ще неотриманий природний газ, є більш невигідною для покупця у порівнянні з розрахунком за фактом вже отриманого природного газу.

86. Отже, пункти Договору про здійснення розрахунків за фактично отриманий природний газ не становлять крайньої форми невигідності для позивача, а тому необґрунтованими є висновки про його недійсність з наведених підстав.

87. Сам по собі факт укладання договору на умовах, які позивач суб`єктивно вважає невигідними, не є підставою для визнання оспорюваного правочину недійсним на підставі статті 233 ЦК. Відповідні висновки узгоджуються з висновками Верховного суду, що викладені у постанові від 16.11.2021 у справі №21/89б/2011(913/630/20).

88. Колегія судів вважає, що суди попередніх інстанцій застосували статтю 233 ЦК без урахування висновків Верховного Суду, що викладені у постановах від 14.07.2022 у справі №910/9626/20, від 12.08.2021у справі №910/4288/20, від 16.11.2021 у справі №21/89б/2011(913/630/20), оскільки встановивши усі фактичні обставини справи, дійшли висновків, які таким обставинам не відповідають, а саме щодо вчинення правочину на вкрай невигідних умовах без належного фактичного обґрунтування наявності зазначених умов, пославшись на обставини, які очевидно не можуть підтверджувати існування тяжких обставин у спірних правовідносинах.

89. Колегія суддів зазначає, що позивач у заявленому позові поєднав два способи захисту та просив визнати недійними пункти договору, якими встановлюється порядок та строк оплати за фактично посталений природний газ, натомість замість оспорюваних пунктів договору, просив доповнити його новими умовами.

90. Однак, частина п`ята статті 188 ГК регламентує, що якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

91. Водночас частиною першою статті 236 ЦК нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

92. З огляду на викладені вище норми, застосування обраного позивачем способу захисту порушених, на його думку, прав, який поєднує у собі вимоги про визнання недійсними пунктів договорів та внесення за рішенням суду на їх заміну інших умов , створює правову невизначеність у відносинах сторін щодо строків оплати природного газу з моменту укладення договору і до набрання судовим рішенням про внесення до договору змін законної сили.

93. Позивач зазначає, що така невизначеність може бути усунута згідно з приписами частини другої статті 530 ЦК, яка визначає, що у випадку, коли строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

94. Колегія суддів відхиляє зазначені доводи, оскільки положення частини другої статті 530 ЦК регулюють відносини сторін щодо строку розрахунку, коли такі відносини не врегульовано договором.

95. Однак, відповідно до статті 12 Закону "Про ринок природного газу" постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором.

96. Отже, Законом "Про ринок природного газу" встановлено, що строки та порядок оплати є істотними умовами договору постачання природного газу. Відповідно, умови договору про порядок розрахунків мають регулюватись договором протягом всього часу його дії, а їх зміна можлива лише у спосіб, що визначений договором та/або законом.

97. Згідно висновків Верховного Суду, які викладені у постановах від 11.08.2021 у справі №926/324/20, від 18.11.2021 у справі №907/12/19, від 12.03.2018 у справі №910/22319/16, від 02.05.2018 у справі №910/14411/16, умова договору, щодо якої ставиться вимога про визнання її недійсною, не може бути істотною умовою договору, оскільки у такому випадку правочин має бути визнаний недійсним в цілому.

98. За таких обставин, суди попередніх інстанцій необґрунтовано задовольнили позовні вимоги про визнання недійсними істотних умов Договору, оскільки визнання недійсним договору в частині істотних умов не допускається. Отже, суди попередніх інстанцій застосували статтю 215 ЦК без урахування висновків Верховного Суду, які викладені у постановах від 11.08.2021 у справі №926/324/20, від 18.11.2021 у справі №907/12/19, від 12.03.2018 у справі 910/22319/16, від 02.05.2018 у справі №910/14411/16, внаслідок чого прийшли до хибних висновків про визнання недійними істотних умов договору постачання природного газу.

99. Позивач у позовній заяві, на підставі статті 233 ЦК, просив суд змінити умови Договору шляхом доповнення його новими пунктами щодо порядку та строків розрахунків за поставлений природний газ. На думку позивача, стаття 233 ЦК жодним чином не забороняє суду не просто визнати недійсним певне положення правочину, а замінити його іншим, більш справедливим в ситуації, що склалася.

100. Вирішуючи спір у справі, суди попередніх інстанцій погодилися з відповідними доводами позивача та вирішили внести запропоновані позивачем зміни до умов Договору.

101. Колегія суддів вважає, що відповідні висновки судів попередніх інстанцій є необґрунтованими, з огляду на таке.

102. Норма статті 233 ЦК є імперативною та стосується виключно визнання недійсним правочину у разі його укладення під впливом тяжких обставин та на вкрай невигідних умовах.

103. Стаття 233 ЦК не передбачає зміни умов договору шляхом його доповнення у випадку укладення правочину під впливом тяжких обставин та на вкрай невигідних умовах.

104. Обґрунтовуючи підстави для зміни невигідних, на його думку, умов договору на підставі норми статті 233 ЦК, скаржник зазначає, що такий спосіб захисту є найбільш пропорційним у спірних правовідносинах та цитує наступний коментар до Модельних правил європейського приватного права (DCFR) - переклад українською: "… Можливо, недоречно просто розірвати контракт, який є надто невигідним. Сторона, якій він невигідний, може побажати продовження дії контракту, але в зміненому вигляді. Відповідно до пункту (2) суд може замінити відповідні умови на справедливі умови. Це йде далі, ніж право на часткову відмову, оскільки дозволяє внести в договір справедливі умови…".

105. Колегія суддів зазначає, що наведена позивачем цитата стосується випадків, коли сторона, яка вважає невигідними для себе умови договору, обирає між припиненням зобов`язання шляхом його розірвання та зміною його умов. Однак, указаний випадок не є релевантним до правовідносин, які виникли між сторонами у справі №910/6198/24, де позивач просить визнати недійсними умови договору та замінити їх іншими.

106. При цьому указані доводи не спростовують того, що коли особа вважає умови укладеного договору невигідними, така особа вправі ініціювати внесення змін до відповідних умов, однак такі зміни можуть буди внесені лише за згодою сторін, або на підставах, що визначені договором та/або Законом. Водночас запропонований позивачем та застосований судами підхід фактично нівелює встановлені приписами законодавства виключні підстави, за яких умови договору можуть бути змінні.

107. Так, порядок зміни умов договору за рішенням суду врегульовано статтями 651 та 652 ЦК.

108. Згідно з частиною першою статті 651 ЦК зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

109. У відповідності до частини другої статті 651 ЦК, договір може бути змінено за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною.

110. Отже, зміна договору за рішенням суду є винятковим заходом та здійснюється у виключних випадках, визначених статтею 651 та 652 ЦК.

111. Суди попередніх інстанцій у своїх рішеннях послалися на статтю 651 ЦК, проте застосували її без урахування висновків Верховного Суду.

112. У відповідності до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі №363/1834/17, від 16.01.2021 у справі №910/2861/18, істотним є порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Суд має встановити не лише наявність порушення договору, але й завдання цим порушенням шкоди, її розмір, а також те, чи дійсно суттєвою є різниця між тим, на що мала право розраховувати потерпіла сторона, укладаючи договір, і тим, що насправді вона змогла отримати.

113. Схожі за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 16.10.2018 у справі №910/3568/18, від 17.04.2019 у справі №910/6381/18, від 14.08.2019 у справі №910/8819/18.

114. Однак у спірних правовідносинах позивач не доводив і суди не встановлювали наявність підстав для зміни умов договору відповідно до частини першої статті 651 ЦК.

115. Крім цього, згідно зі статтею 652 ЦК, договір може бути змінений у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору. У разі істотної зміни обставин суд може змінити договір за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

116. Відповідно до висновків Верховного Суду, що викладені у постановах від 04.04.2018 у справі №910/12154/16, від 17.04.2018 у справі №927/763/17 закон пов`язує можливість внесення змін до договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю чотирьох умов, визначених частиною другою статті 652 ЦК, при істотній зміні обставин.

117. Істотна зміна обставин, якими сторони керувалися, укладаючи договір, має бути не наслідком поведінки сторін, а бути зовнішньою щодо юридичного зв`язку між ними. Обставини, якими, укладаючи його, керувалися сторони, мають змінитися настільки, що, якби останні могли це передбачити, то б узагалі не уклали договір чи уклали б його на інших умовах. За відсутності істотної зміни обставин, зокрема за незначної їх зміни або за виникнення труднощів у виконанні договору, які сторони могли розумно передбачити, договір не можна змінити за рішенням суду.

118. Втім, у спірних правовідносинах позивач не доводив і суди не встановлювали наявність підстав для зміни умов договору відповідно до статті 652 ЦК.

119. З огляду на викладене колегія суддів вважає, що вирішуючи спір в частині вимог про зміну умов Договору, суди попередніх інстанцій не врахували наведені вище висновки Верховного Суд та неправильно застосували приписи матеріального права, задовольнивши позов щодо зміни зобов`язання коли позивач не доводив належних правових підстав для такої зміни.

120. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги та розподіл судових витрат

121. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 308 ГПК суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішенні у відповідній частині або змінити рішення у відповідній частині, не передаючи справу на новий розгляд.

122. Відповідно до частин першої, третьої статті 311 цього ж Кодексу суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (частина третя статті 311 ГПК).

123. З урахуванням викладеного, Верховний Суд вважає, що доводи скаржника отримали підтвердження під час касаційного провадження, що є підставою для скасування рішень судів попередніх інстанцій про задоволення позову та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

124. Оскільки Верховний Суд дійшов висновку про задоволення касаційної скарги та ухвалення нового рішення про відмову в позові, то витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 7 267,20 грн та за подання касаційної скарги у сумі 9 689,60 грн покладаються на позивача.

125. При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що апеляційний суд здійснив арифметично неправильний розрахунок судового збору, який підлягав сплаті відповідачем за звернення з апеляційною скаргою, оскільки двічі застосував коефіцієнт 0,8 у своїх розрахунках та помилково зазначив про необхідність сплати відповідачем судового збору в розмірі 5 813,76 грн, тоді як відповідач, з урахуванням зазначеного коефіцієнту, мав сплатити судовий збір у сумі 7 267,20 грн.

126. З огляду на викладене та результат вирішення спору у справі №910/6198/24 колегія суддів вважає, що сума судового збору, яка не була доплачена відповідачем до апеляційного суду (1 453,44 грн) підлягає стягненню з позивача на користь Державного бюджету України, натомість за рахунок позивача Суд відшкодовує відповідачу фактично сплачений судовий збір в апеляційній інстанції - 5 813,76 грн.

127. Загальний розмір судового збору, який підлягає сплаті позивачем відповідачу складає 15 503,36 грн (5 813,76 + 9 689,60).

Керуючись статтями 300, 301, 308, 311, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

1.Відмовити у задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" про передачу справи №910/6198/24 на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

2.Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" задовольнити.

3.Постанову Північного апеляційного господарського суду від 13.11.2024 та рішення Господарського суду міста Києва від 20.08.2024 у справі №910/6198/24 скасувати.

4.Ухвалити у справі №910/6198/24 нове рішення, яким у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-Реконструкція" відмовити.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-реконструкція" (02094, місто Київ, вулиця Гната Хоткевича, 20; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз трейдинг" (04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, 1; ) витрати зі сплаті судового збору в розмірі 15 503 (п`ятнадцять тисяч п`ятсот три) грн 36 коп.

6. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Євро-реконструкція" (02094, місто Київ, вулиця Гната Хоткевича, 20; ) на користь Державного бюджету України 1 453 (одну тисячу чотириста п`ятдесят три) грн 44 коп. судового збору.

7.Доручити Господарському суду міста Києва видати відповідні накази.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий С.В. Бакуліна

Судді О.М. Баранець

О.Р. Кібенко