ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" січня 2025 р. м. Київ Справа № 911/2535/24

Розглянувши матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Хлібороб»

до Фізичної особи-підприємця Деркач Олександри Володимирівни

про стягнення 212 000,00 грн.

Суддя Карпечкін Т.П.

За участю представників:

Від позивача: Романенко Н.В.;

Від відповідача: не з`явився.

Обставини справи:

До Господарського суду Київської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Хлібороб» до Фізичної особи-підприємця Деркач Олександри Володимирівни про стягнення 212 000,00 грн.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 30.09.2024 відкрито провадження у справі № 911/2535/24 за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

В ході розгляду спору позивач позовні вимоги підтримував, відповідач в судові засідання не з`являвся, подав заяву про розгляд справи за відсутності його представника, позовні вимоги заперечував.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 233 Господарського процесуального кодексу України суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення та постанови приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Відповідно до ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України рішення суду проголошується у судовому засіданні, яким завершується розгляд справи, публічно, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд може проголосити лише вступну та резолютивну частини рішення.

У зв`язку з чим, в судовому засіданні 15.01.2025 судом закінчено розгляд справи та за результатами оцінки поданих сторонами доказів, у нарадчій кімнаті, прийнято рішення.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд ВСТАНОВИВ:

Як зазначає позивач, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Хлібороб» (позивач) та Фізичною особою-підприємцем Деркач Олександрою Володимирівною (відповідач) 17.02.2022 укладено усний Договір про надання послуг у сфері права щодо супроводження господарської діяльності ТОВ «Хлібороб».

Після укладення усного Договору ФОП Деркач О.В. надіслано на електрону пошту ТОВ «Хлібороб» рахунки на оплату: рахунок на оплату № 14 від 17.02.2022 на суму 95 000,00 грн.; рахунок на оплату № 15 від 17.02.2022 на суму 117 000,00 грн., які оплачено ТОВ «Хлібороб» 17.02.2022.

Зокрема, ТОВ «Хлібороб» на рахунок ФОП Деркач О.В. перераховано платіжною інструкцією кредитового переказу коштів від 17.02.2022 № 88 95 000,00 грн.; платіжною інструкцією кредитового переказу коштів від 17.02.2022 № 1063 117 000,00 грн.

Позивач стверджує, що ФОП Деркач О.В. отримала 212 000,00 грн., проте нею ніяких послуг у сфері права щодо супроводження господарської діяльності ТОВ «Хлібороб» не надано та не складено акти приймання-передачі наданих послуг.

За твердженням позивача, відповідні платежі ним здійснено як авансові, на які відповідачем не виконано покладені на нього зобов`язання за Договором про надання послуг у сфері права щодо супроводження господарської діяльності ТОВ «Хлібороб», виконання будь-яких робіт не здійснювалося.

У зв`язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань, на його електронну та юридичну адресу ТОВ «Хлібороб» надіслано Повідомлення про розірвання усного договору між ТОВ «Хлібороб» та ФОП Деркач О.В. про надання послуг у сфері права щодо супроводження господарської діяльності (вих. № 51 від 08.07.2024) в односторонньому порядку з 10.07.2024.

Однак, після отримання наведеного Повідомлення авансові кошти відповідач не повернув, намірів їх повернути не проявляв.

У зв`язку з чим, ТОВ «Хлібороб» на електронну та юридичну адресу відповідача надіслано Вимогу повернення грошових коштів у розмірі 212 000,00 грн. (вих. № 56 від 06.08.2024), яка отримана відповідачем 06.08.2024.

Відповіді на отриману Вимогу від відповідача на адресу ТОВ «Хлібороб» впродовж 7 (семи) календарних днів не надходило, грошові кошти на рахунок позивача не повернуто.

Позивач вважає, що оскільки відповідачем не виконано умови усного Договору та не надано послуги на передплачену суму, у нього виникло право відмовитись від Договору в односторонньому порядку та вимагати повернення виконаного з його боку.

У зв`язку з чим, позивач звернувся до суду з даним позовом, у якому просить стягнути з відповідача 212 000,00 грн. передплачених коштів, на які послуги не надані.

В ході розгляду спору відповідач в судові засідання не з`являвся, подав заяву про розгляд справи за відсутності його представника. При цьому, відповідач зазначав, що позов заперечує і відповідний спір вже вирішено судом у справі № 911/3818/23 між тими ж сторонами про той же предмет і з тих же підстав. Рішенням Господарського суду Київської області від 04.06.2024 у справі № 911/3818/23 позивачу було відмовлено у задоволенні позовних вимог, рішення у справі № 911/3818/23 набрало законної сили і позивачем не оскаржувалось.

З приводу рішення Господарського суду Київської області від 04.06.2024 у справі № 911/3818/23, позивач навів пояснення у позові. Зокрема, як стверджує позивач, позов у справі № 911/3818/23 подавався ТОВ «Хлібороб» до ФОП Деркач О.В. про стягнення заборгованості за усним Договором про надання послуг в сфері права щодо супроводження господарської діяльності від 17.02.2022 у розмірі 212000,00 грн., однак з інших підстав.

Зокрема, у рішенні Господарського суду Київської області від 04.06.2024 у справі № 911/3818/23 судом встановлено, що між позивачем та відповідачем існували договірні відносини та фактично було укладено Договір про надання послуг у спрощений (усний) спосіб.

Відповідачу ТОВ «Хлібороб» надсилало Вимогу (вих. № 87 від 08.11.2023) про повернення грошових коштів у розмірі 212 000,00 грн. із строком виконання впродовж семи календарних днів.

Дослідивши зміст рішення Господарського суду Київської області від 04.06.2024 у справі № 911/3818/23, судом встановлено наступне.

У рішенні Господарського суду Київської області від 04.06.2024 у справі № 911/3818/23 розглядався позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Хлібороб» про стягнення з Фізичної особи-підприємця Деркач Олександри Володимирівни заборгованості за усним Договором про надання послуг в сфері права щодо супроводження господарської діяльності від 17.02.2022 у розмірі 212 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач оплатив виставлені відповідачкою рахунки на загальну суму 212 000,00 грн., однак жодних послуг у сфері права щодо супроводження господарської діяльності на вказану суму відповідачкою надано не було, тому позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідачки грошових коштів на підставі ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України.

ТОВ «Хлібороб» звернувся до ФОП Деркач О.В. із вимогою від 08.11.2023 № 87, в якій посилаючись на оплату позивачем виставлених відповідачкою рахунків та те, що жодних послуг у сфері права щодо супроводження господарської діяльності ТОВ «Хлібороб» останньою надано не було та відповідно Акти виконаних робіт ФОП Деркач О.В. не надавалися та не підписувалися, вимагав протягом семи днів з дня отримання вимоги повернути перераховані позивачем грошові кошти у загальному розмірі 212 000 грн.

Стверджуючи про відмінність підстав позову, позивач зазначає, що з урахуванням зауважень суду, які були підставою для відмови у позові у справі № 911/3818/23, після розгляду відповідної справи позивачем було надіслано на адресу відповідача Повідомлення про розірвання усного Договору між ТОВ «Хлібороб» та ФОП Деркач О.В. про надання послуг у сфері права щодо супроводження господарської діяльності (вих. № 51 від 08.07.2024) в односторонньому порядку з 10.07.2024 у зв`язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань.

Після отримання наведеного Повідомлення авансові кошти відповідач не повернув, намірів їх повернути не проявляв.

У зв`язку з чим, ТОВ «Хлібороб» на електронну та юридичну адресу відповідача надіслано Вимогу повернення грошових коштів у розмірі 212 000,00 грн. (вих. № 56 від 06.08.2024), яка отримана відповідачем 06.08.2024.

Відповідні вимоги про повернення коштів, викладені у Повідомленні № 51 від 08.07.2024 та Вимозі № 56 від 06.08.2024 відповідач також не виконав, що позивач вважає новими підставами позову.

В той же час, судом досліджено та встановлено, що у справі № 911/3818/23 підставами для відмови у позові були наступні обставини.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд у справі № 911/3818/23 встановив існування між сторонами господарських відносин за усним Договором від 17.02.2022 про надання послуг у сфері права щодо супроводження господарської діяльності ТОВ «Хлібороб», який є договором про надання послуг.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог у справі № 911/3818/23, суд виходив із наступних обставин.

Судом встановлено факт перерахування позивачем, на підставі виставлених відповідачкою рахунків на оплату від 17.02.2022 №№ 14, 15, в якості попередньої оплати на користь відповідачки грошових коштів у загальній сумі 212 000 грн.

Доказів надання відповідачкою оплачених позивачем послуг до матеріалів справи не надано.

З наявних у матеріалах справи рахунків на оплату від 17.02.2022 №№ 14, 15 вбачається, що сторони узгодили надання послуг в сфері права щодо супроводження господарської діяльності. Втім, у матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про надання позивачем завдання відповідачці щодо надання узгоджених сторонами послуг, а також докази, з яких би вбачалось встановлення строку виконання зобов`язання іншою стороною - відповідачкою.

Не встановлено таких вимог, зокрема строку виконання зобов`язання, і у висунутій позивачем вимозі від 08.11.2023 № 87.

Отже, надані позивачем докази на підтвердження своїх вимог не дозволяють встановити строк виконання зобов`язання іншою стороною - відповідачкою.

Окрім іншого, суд зазначає, що договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін (ст. 907 Цивільного кодексу України).

Отже договір про надання послуг може бути розірваний внаслідок односторонньої відмови від нього у повному обсязі, тобто в результаті вчинення замовником (позивачем) дій спрямованих на припинення зобов`язань.

Суд констатує, що звертаючись до відповідачки із вимогою про повернення грошових коштів, позивач при цьому не повідомляв про одностороннє розірвання (припинення) договору в порядку приписів ст. 907 Цивільного кодексу України.

Таким чином враховуючи, що станом як на момент звернення до суду із розглядуваним позовом, так і на момент ухвалення рішення у цій справі, укладений між сторонами договір є чинним, доказів його розірвання або визнання недійсним надано не було, що зумовлює висновки суду про те, що зобов`язання відповідачки щодо надання позивачу послуг не є припиненими.

Згідно з частинами 1, 2 статті 613 Цивільного кодексу України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

Отже, суд дійшов висновку про те, що у розглядуваних правовідносинах відбулось прострочення кредитора (позивача), адже в укладеному сторонами у спрощений спосіб договорі не встановлено строку виконання зобов`язання з надання послуг і позивач не пред`явив відповідачці вимогу щодо його виконання.

Зважаючи на те, що зобов`язання відповідачки щодо належного виконання своїх зобов`язань за договором, укладеному у спрощений спосіб, в частині надання позивачу послуг не припинилося, надіслана позивачем відповідачці вимога від 08.11.2023 № 87 про повернення коштів, не є достатньою підставою для виникнення у позивача права, а у відповідачки обов`язку на повернення грошових коштів за вказаним договором, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та як наслідок відмову у задоволені вимог позивача про стягнення з відповідачки 212 000 грн. боргу.

Відповідно до частини четвертої статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, встановлені в ході розгляду справи № 911/3818/23 обставини стосовно правовідносин позивача та відповідача за усним Договором, укладеним між ФОП Деркач О.В. та ТОВ «Хлібороб» у спрощений (усно) спосіб, не підлягають доказуванню у даній справі № 911/2535/24.

У справі № 911/2535/24, що розглядається, позивач навів нові обставини, які на його думку, є достатніми підставами для задоволення позову.

Зокрема, позивачем було надіслано на адресу відповідача Повідомлення про розірвання усного Договору між ТОВ «Хлібороб» та ФОП Деркач О.В. про надання послуг у сфері права щодо супроводження господарської діяльності (вих. № 51 від 08.07.2024) в односторонньому порядку з 10.07.2024 у зв`язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань.

Після чого, у зв`язку з неповерненням відповідачем коштів, позивачем надіслано відповідачу Вимогу про повернення грошових коштів у розмірі 212 000,00 грн. (вих. № 56 від 06.08.2024), яка отримана відповідачем 06.08.2024, однак не виконана.

Щодо Повідомлення про розірвання усного Договору між ТОВ «Хлібороб» та ФОП Деркач О.В. про надання послуг у сфері права щодо супроводження господарської діяльності (вих. № 51 від 08.07.2024) в односторонньому порядку з 10.07.2024 у зв`язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 907 Цивільного кодексу України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін.

Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Таким чином, відповідна норма ст. 907 Цивільного кодексу України не надає безумовного права на одностороннє розірвання договору про надання послуг, розірвання такого договору може відбутись у загальному порядку, визначеному щодо розірвання договору.

Загальний порядок (підстави) для зміни або розірвання договору визначено у ст. 651 Цивільного кодексу України, згідно з умовами якої,

1. Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

2. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

3. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 612 Цивільного кодексу України,

1. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

2. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

3. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

4. Прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Згідно зі ст. 613 Цивільного кодексу України,

1. Кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.

Кредитор також вважається таким, що прострочив, у випадках, встановлених частиною четвертою статті 545 цього Кодексу.

2. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.

3. Боржник не має права на відшкодування збитків, завданих простроченням кредитора, якщо кредитор доведе, що прострочення не є наслідком його вини або осіб, на яких за законом чи дорученням кредитора було покладено прийняття виконання.

4. Боржник за грошовим зобов`язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора.

У відповідності до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Згідно зі статтею 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з положеннями ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Частинами 1, 2 ст. 530 Цивільного кодексу України закріплено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Однак, з наявних у матеріалах справи рахунків на оплату № 14 та № 15 від 17.02.2022 року вбачається, що такі рахунки виставлялись: «за послуги в сфері права щодо супроводження господарської діяльності» також, у платіжних інструкціях кредитового переказу коштів № 88 та 1063 від 17.02.2022 року у графі призначення платежу зазначено: «оплата послуг у сфері права щодо супроводження господарської діяльності згідно рахунків № 14, № 15 від 17.02.2022».

При цьому, суд зауважує, що з відповідних документів не можливо встановити про які саме послуги і які строки йде мова. У матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про надання позивачем завдання відповідачці щодо надання узгоджених сторонами послуг, а також докази, з яких би вбачалось встановлення строку виконання зобов`язання іншою стороною - відповідачкою.

У Повідомленні № 51 від 08.07.2024 про розірвання Договору та повторній Вимозі № 56 від 06.08.2024 про повернення коштів (які позивач вважає новими обставинами), відповідних вимог та строків, які не виконані відповідачкою, також не зазначено. Тобто, позивач фактично повторно надіслав відповідачу вимоги про повернення коштів з тих же підстав, що і вимога, за якою розглядався спір у справі № 911/3818/23.

Відповідні рахунки на оплату № 14 від 17.02.2022 на суму 95 000,00 грн. та № 15 від 17.02.2022 на суму 117 000,00 грн. не містять переліку послуг та строків їх надання, які зобов`язання за договором покладені на відповідача. Вартість послуг є досить значною і позивачем, не зважаючи на вимоги суду, не надано пояснень про які послуги сторони домовились, у позові позивач зазначає, що відповідачкою «ніяких» послуг не надано.

Таким чином, позивачем, як кредитором, не вчинено дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку. Відповідно, має місце прострочення кредитора в розумінні ч. 1 ст. 613 Цивільного кодексу України, що з огляду на ч.ч. 3, 4. ст. 612 Цивільного кодексу України виключає прострочення боржника кредитора та право кредитора відмовитися від зобов`язання та вимагати відшкодування збитків.

Отже, суд дійшов висновку про те, що у розглядуваних правовідносинах відбулось прострочення кредитора (позивача), адже в укладеному сторонами у спрощений спосіб Договорі не встановлено строку виконання зобов`язання з надання послуг і позивач не пред`явив відповідачці вимогу щодо його виконання ні у Повідомленні № 51 від 08.07.2024 про розірвання Договору, ні у повторній Вимозі № 56 від 06.08.2024.

Також, щодо Повідомлення № 51 від 08.07.2024 про розірвання Договору, суд зазначає, що з огляду на відсутність завдання відповідачці щодо надання узгоджених сторонами послуг, а також докази, з яких би вбачалось встановлення строку виконання саме зобов`язання з надання послуг, відсутні підстави стверджувати, що відповідачка є такою, що порушила господарське зобов`язання.

З позиції позивача вбачається відсутність дійсного наміру отримати від відповідачки послуги, про які йде мова у рахунках.

До того ж, формулювання як підстав виставлення рахунків, так і призначення платежу, не дає підстав вважати, що мала місце саме передплата послуг, що за відсутності узгодженого строку та поведінки позивача, який не виявляв наміру отримати (своєчасно вимагати) обумовлених послуг, може свідчити про оплату вже наданих послуг чи ймовірне приховання інших правовідносин, які насправді мали місце між сторонами.

Таким чином, відсутні підстави стверджувати про істотне порушення договору відповідачем, що з огляду на ст. 651 Цивільного кодексу України виключає наявність достатніх підстав для розірвання договору.

Відповідно, Повідомлення № 51 від 08.07.2024 позивача є односторонньою відмовою від зобов`язання, що з оглядку на ст. 525 Цивільного кодексу України не допускається.

Неправомірна відмова від Договору не породжує у позивача права вимагати застосування до відповідача наслідків порушення зобов`язання.

Зважаючи на те, що зобов`язання відповідачки щодо належного виконання своїх зобов`язань за Договором, укладеним у спрощений спосіб, в частині надання позивачу послуг не припинилося, надіслані позивачем відповідачці Повідомлення № 51 від 08.07.2024 про розірвання Договору та повторна Вимога № 56 від 06.08.2024, не є достатніми підставами для виникнення у позивача права, а у відповідачки обов`язку на повернення грошових коштів за вказаним Договором, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та як наслідок відмову у задоволені вимог позивача про стягнення з відповідачки 212 000 грн. боргу.

Згідно з ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними у розумінні ч.1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Згідно з ч.2 ст.76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як визначено ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Проаналізувавши вищезазначені норми чинного законодавства України, повно та всебічно розглянувши матеріали справи господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачем не доведені та не обґрунтовані, відповідачем заперечені, тому не підлягають задоволенню з наведених у позові підстав.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 129, 231, 233, 236-241, Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено у порядку і строк, встановлені ст. ст. 254, 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 26.02.2025.

Суддя Т.П. Карпечкін