РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

25.02.2025Справа № 910/14588/24
Суддя Мудрий С.М., розглянувши справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Рівнеобленерго"

до Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"

про зобов`язання вчинити дії

При секретарю судового засідання: Габорак О.М.

Представники сторін:

від позивача: Гуз Сергій Борисович - представник за довіреністю №175 від 17.12.2024;

від відповідача: Яковченко Роман Григорович - представник за довіреністю №20/11-13 від 20.11.2024;

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2024 року Приватне акціонерне товариство "Рівнеобленерго" (далі - Товариство) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (далі - Компанія), в якому просило суд:

- визнати відсутнім у відповідача права нараховувати платежі після 06.06.2024 за послуги з передачі електричної енергії згідно договору від 01.01.2024 № 0527-02041-ПП;

- зобов`язати Компанію провести для Товариства перерахунок обсягу та вартості послуг з передачі електричної енергії шляхом надання Оператором системи передачі рахунків та актів про надання послуги з передачі електричної енергії відповідно до умов чинного договору №0527-02041-ПП від 07.06.2024 з урахуванням фактично здійснених позивачем оплат.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що після припинення дії та належного виконання умов договору про надання послуги з передачі електричної енергії №0527-02041-ПП від 01.01.2024 (договір №1), а також після укладення нового договору про надання послуги з передачі електричної енергії №0527-02041-ПП від 07.06.2024 (договір №2), Компанія продовжує виставляти рахунки за договором №0527-02041-ПП від 01.01.2024. Така ситуація породжує правову невизначеність для позивача, оскільки фактичні обставини надання послуг та документального оформлення їх передачі не узгоджуються з положеннями діючого договору №2.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.12.2024 позовну заяву Товариства прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №910/14588/24 за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 14.01.2025. Встановлено сторонам строки для подання заяв по суті справи.

20.12.2024 через систему "Електронний суд" Компанія подала клопотання про продовження строку на подання відзиву.

26.12.2024 через систему "Електронний суд" Компанія подала відзив, в якому просила відмовити у задоволенні позову.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач вказав, що у зв`язку із внесенням змін до типової форми договору про надання послуг з передачі електричної енергії постановою НКРЕКП від 28.05.2024 №1036, Компанія, керуючись пунктом 15.1. договору, в односторонньому порядку внесло зміни до договору про надання послуг з передачі електричної енергії шляхом затвердження договору зі змінами наказом від 07.06.2024 № 343. Таким чином, станом на 26.12.2024 договір №1 є чинним.

30.12.2024 через систему "Електронний суд" позивач подав відповідь на відзив, в якій не погодився із запереченням відповідача, з огляду на те, що внесення змін до вже існуючого договору підтверджується виключно відповідним правочином, який повинен мати чітку прив`язку до договору, що змінюється, однак такого правочину не було укладено, відтак договір №1 було припинено;

- дата акцепту - це дата прийняття позивачем пропозиції відповідача, відтак договір №2 було укладено 07.06.2024;

- оскільки 07.06.2024 Компанією згідно Наказу №343 та в силу статей 633, 634 ЦК України запропонувало договір в новій редакції, до якого приєднався позивач, а попередні договірні зобов`язання від 01.01.2024 закінчуються рахунками-фактури та актом приймання передачі послуги за травень 2024 рік, які частково позивачем оплачені, тому після їх повної сплати, договірні зобов`язання згідно договору №1 в силу статті 599 ЦК України припиняться;

- дії Компанії щодо проведення нарахувань, виставлення рахунків-фактур, актів приймання-передачі послуг після 06.06.2024 по договору від 01.01.2024, суперечить добросовісності, чесній діловій практиці та своїй попередній поведінці.

03.01.2025 через систему "Електронний суд" Компанія подала заперечення на відповідь на відзив, в яких додатково зазначила про необґрунтованість позовних вимог Товариства.

13.01.2025 через систему "Електронний суд" від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи та долучення доказів - рахунків-фактур та актів приймання-передачі за період листопад-грудень 2024 року до договору №1.

Протокольною ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.01.2025 задоволено клопотання про продовження відповідачу процесуального строку для подання відзиву до 27.12.2024.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.01.2025 відкладено підготовче засідання на 04.02.2025.

17.01.2025 через систему "Електронний суд" від Товариства надійшла заява про участь у засіданні в режимі відеоконференції.

03.02.2025 через систему "Електронний суд" від Компанії надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.02.2025 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про відкладення підготовчого засідання, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 25.02.2025.

20.05.2025 через систему "Електронний суд" від Товариства надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

25.02.2025 через систему "Електронний суд" Компанія подала додаткові письмові пояснення, в яких просила відмовити у задоволенні позову у зв`язку з обранням неефективного способу захисту, оскільки у провадженні Господарського суду Рівненської області перебуває справа №918/822/24 за позовом Компанії до Товариства про стягнення заборгованості за договором від 01.01.2024 № 0527-02041-ПП, а тому саме в межах вказаної справи позивач повинен доводити відсутність заборгованості за відповідним правочином.

У судовому засіданні 25.02.2025 представник Товариства підтримав позовні вимоги, просив суд позов задовольнити.

Представник Компанії заперечив проти позовних вимог, просив суд відмовити у задоволенні позову.

У судовому засіданні 25.02.2025 на підставі статті 240 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов Товариства не підлягає задоволенню.

Наказом Компанії №549 від 03.10.2023 затверджено умови Договору про надання послуг з передачі електричної енергії у новій редакції.

Відповідно до пункту 2 Наказу №549 установлено, що умови договору набирають чинності з 01.01.2024.

Листом №01/65681 від 30.11.2023 Компанія повідомила про укладання договору про надання послуг з передачі електричної енергії із ідентифікатором договору №0527-02041-ПП, дата акцептування 01.01.2024.

Таким чином, з 01.01.2024 між Компанією (за текстом договору - ОСП) та Товариством (за текстом договору - Користувач) було укладено договір №0527-02041-ПП, відповідно до пункту 1.1. якого договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови надання послуг з передачі електричної енергії користувачам системи передачі. Цей Договір укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом приєднання Користувача до умов цього Договору згідно з заявою-приєднання, що є Додатком 1 до цього Договору.

За цим Договором ОСП безперервно надає послугу з передачі електричної енергії (далі - Послуга), а Користувач зобов`язується здійснювати оплату за Послугу відповідно до умов цього Договору (пункт 2.1. Договору).

Відповідно до пункту 5.1. Договору для розрахунків за цим Договором використовується плановий і фактичний обсяги Послуги. Плановий обсяг Послуги визначається відповідно до розділу ХІ Кодексу систем передачі (КСП) на підставі даних Адміністратора комерційного обліку (далі - АКО) за кожну відповідну декаду розрахункового періоду. Плановий обсяг послуги формується без урахування даних щодо обсягів експорту та/або імпорту електричної енергії. Фактичний обсяг Послуги в розрахунковому періоді визначається відповідно до розділу ХІ КСП.

Згідно з пунктом 9.2. Договору Відповідач - ОСП зобов`язаний складати та надавати Користувачу акти, рахунки, повідомлення у терміни та у порядку, що визначені в главах 6 та 10 цього Договору.

Пунктом 9.3. Договору встановлено, що Користувач зобов`язаний підписувати зі свого боку акти приймання-передачі Послуги, акти коригування до актів приймання-передачі Послуги, акти звірки розрахунків наданої Послуги та повертати ОСП. Здійснювати вчасно та у повному обсязі оплату за Послугу на умовах, визначених цим Договором.

Згідно з пунктом 9.1. Договору при невиконанні або неналежному виконанні умов цього Договору Сторони несуть відповідальність відповідно до цього Договору та законодавства України.

У відповідності до пунктів 15.1., 15.2. Договору цей правочин може бути змінений ОСП в односторонньому порядку у разі внесення змін або скасування нормативно- правових актів, що регулюють відносини, пов`язані з наданням Послуги. У такому випадку зміни до цього Договору вносяться ОСП протягом 10 днів з дня набрання чинності відповідними нормативно-правовими актами. Цей Договір зі змінами оприлюднюється на офіційному вебсайті ОСП. Якщо Користувач не ініціював розірвання цього Договору протягом одного місяця з дати набрання чинності змінами, вважається, що він погодився зі зміненим Договором.

На виконання умов договору №0527-02041-ПП від 01.01.2024 Компанією формувались та направлялись Товариству відповідні декадні рахунки, фактичні рахунки разом з актами приймання-передачі послуги, які за твердженнями останнього були сплачені в повному обсязі.

Водночас 07.06.2024 Компанією було прийняло наказ №343 "Про затвердження умов договору про надання послуг з передачі електричної енергії" (далі - Наказ №343).

Пунктом 1 Наказу №343 затверджено умови договору про надання послуг з послуг з передачі електричної енергії..

Пунктом 2 Наказу №343 встановлено начальнику Департаменту договірної роботи з учасниками ринку та користувачами системи: забезпечити оприлюднення та розміщення умов договору на вебсайті НЕК Компанії у термін до 07.06.2024; забезпечити оформлення договірних відносин у встановленому законодавством порядку та відповідно до умов договору; організувати направлення користувачам системи передачі повідомлення щодо внесення змін до типової форми договору та затвердження його нових умов.

Відповідно до пункту 3 Наказу №343 установлено, що даний наказ набирає чинності з дня його підписання, крім пункту 4, який набирає чинності з моменту публікації наказу на офіційному вебсайті відповідача. Визнано таким, що втратив чинність, наказ від 03.10.2023 №549 (пункт 4 Наказу №343).

Оскільки Наказ №343 було опубліковано на офіційному вебсайті Компанії 07.06.2024, тому відповідно з вказаної дати пункт 4 також набрав чинності.

Отже, Компанією згідно Наказу №343 було затверджено та розміщено на офіційному вебсайті Договір про надання послуг з послуг з передачі електричної енергії від 07.06.2024 за №0527-02041-ПП у новій редакції.

На думку Товариства, надалі надання послуг з послуг з передачі електричної енергії та проведення відповідних оплат врегульовано договором від 07.06.2024 (договором №2).

Разом із цим, Компанія після затвердження договору в новій редакції від 07.06.2024 продовжила формувати та направляти Товариству декадні рахунки, фактичні рахунки разом з актами приймання-передачі послуги за період з червня 2024 року по грудень 2024 року з призначенням платежу: згідно договору від 01.01.2024 №0527-02041-ПП (договору№1).

Зі змісту вищезазначених документів, на думку позивача, вбачається, що вони сформовані та виставлені на підставі припиненого договору, виконаного належним чином (договір №1).

При цьому, незважаючи на невідповідність виставленим рахункам та актам наданих послуг умовам договору від 07.06.2024, Компанія звернулось до суду з вимогою до Товариства про стягнення заборгованості за надані послуги за договором від 01.01.2024, який припинив свою дію.

Оскільки така ситуація породжує правову невизначеність для Товариства та не узгоджуються з положеннями діючого договору від 07.06.2024, останнє звернулося з даним позовом до суду.

Відповідно до частини 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У статті 4 ГПК України передбачено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Під захистом легітимного інтересу розуміється відновлення можливості досягнення прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом.

Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі №925/1265/16 зазначено, що під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи правоохоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду у постановах від 29.05.2019 у справі №310/11024/15-ц, від 01.04.2020 у справі №610/1030/18 визначила, що спосіб захисту цивільного права чи інтересу - це дії, які спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Спосіб захисту цивільного права чи інтересу має бути доступним та ефективним.

Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах неодноразово зазначала, що перелік способів захисту, визначений у частині другій статті 16 ЦК України, не є вичерпним. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини 2 вказаної статті). Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Подібні висновки, сформульовані зокрема у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17, від 11.09.2018 у справі №905/1926/16, від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц, від 01.10.2019 у справі №910/3907/18.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду.

Застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим. Це означає, що: застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципам верховенства права та процесуальної економії, зокрема не повинно спонукати позивача знову звертатися за захистом до суду (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13), від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц (пункт 82), від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20 (пункт 24)).

Отже, обрання позивачем певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує.

Суд зазначає, що позивач, заявляючи позов та обираючи спосіб захисту повинен дбати про те, щоб резолютивна частина рішення, в якій остаточно закріплюється висновок суду щодо вимог позивача, могла бути виконана в процесі виконавчого провадження у справі, адже у кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу

Одним зі способів захисту, який передбачений частиною другою статті 16 ЦК України, є визнання права. Норми частини другої статті 20 ГК України визначають такі способи захисту, як визнання наявності або відсутності прав.

Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Отже, зобов`язання містить дві нерозривно поєднані складові - обов`язок боржника вчинити дію або утриматись від її вчинення та право кредитора вимагати виконання цього від боржника.

Виходячи з наведеного способами захисту інтересу особи у правовій визначеності при виконанні договірних зобов`язань можуть бути: 1) визнання права позивача; 2) визнання відсутнім (припиненим) обов`язку позивача; 3) визнання відсутнім (припиненим) права вимоги відповідача.

У разі якщо кредитор уже ініціював судовий процес, спрямований на захист порушеного, на його думку, права, або такий спір суд уже вирішив, звернення боржника з позовом про визнання відсутності права вимоги у кредитора або кореспондуючого обов`язку боржника не є належним способом захисту.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.10.2022 у справі №910/14224/20.

Судом встановлено, що у провадженні Господарського суду Рівненської області знаходиться справа №918/822/24 за позовом Компанії про стягнення з Товариства 74 080 572,45 грн (із урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог). Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Товариством зобов`язань за договором про надання послуг з передачі електричної енергії №0527-02041-ПП від 01.01.2024 (договір №1) у частині оплати за надані послуги за період з травня 2024 року по жовтень 2024 року.

Натомість предметом позову Товариства у межах цієї справи є вимоги про визнання відсутнім у Компанії права нараховувати платежі після 06.06.2024 за послуги з передачі електричної енергії згідно договору від 01.01.2024 № 0527-02041-ПП.

Отже, суд вважає, що позовна вимога Товариства про визнання відсутнім права нараховувати платежі не є неефективним способом захисту.

Крім цього, суд дійшов висновку, що позовна вимога про зобов`язання відповідача здійснити перерахунок обсягу та вартості послуг за договором №2 направлена на недопущення стягнення Компанією з Товариства у судовому порядку (справа №918/822/24).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що позивач має на меті домогтись не лише вчинення дій з боку відповідача щодо коригування даних щодо обсягу та вартості наданих послуг, але і одночасно спрямована встановити відсутність заборгованості за договором.

Водночас вимога щодо встановлення певних фактів не може бути самостійним предметом розгляду в господарському суді, оскільки до повноважень останнього не належить встановлення фактів, що мають юридичне значення (аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду 04.09.2020 у справі №910/10764/19, від 24.05.2023 у справі №910/3232/22).

Таким чином, суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту не призводить до захисту прав та охоронюваних законом інтересів Товариства, оскільки питання обсягу та вартості наданих послуг може вирішуватися у межах спору щодо оплати за такі послуги.

З огляду на зазначене, що позовна вимога Товариством про зобов`язання здійснити перерахунок також не є неефективним способом захисту.

Обрання позивачем неналежного або неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові незалежно від інших встановлених судом обставин (аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.02.2025 у cправі №916/2749/23 та узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 14.11.2018 у справі №183/1617/16, від 19.01.2021 у справі №916/1415/19, від 02.02.2021 у справі №92.5/642/19, від 06.04.2021 у справі №910/10011/19, від 22.06.2021 у справі №200/606/18, від 23.11.2021 у справі №359/3373/16), що в свою чергу виключає як необхідність надання судом оцінки будь-яким іншим аргументам скаржника, так і необхідність подальшого дослідження обґрунтованості підстав позову (схожі висновки викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020 у справі № 378/596/16-ц (пункт 77), від 15.09.2022 у справі №910/12525/20 (пункт 148), від 05.07.2023 у справі № 910/15792/20 (пункт 8.18).

Таким чином, у задоволені позову Товариства необхідно відмовити у зв`язку з обранням неефективних способів захисту.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1-3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі статтею 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04.11.1950) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених судом, інші доводи сторін не беруться до уваги, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

Судовий збір згідно статті 129 ГПК України покладається на позивача.

Керуючись статтями 129, 236-238, 240, 241, Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Відповідно до частин 1, 2 статті 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст складено 28.02.2025.

СуддяСергій МУДРИЙ