ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.01.2025 року м.Дніпро Справа № 912/666/24

Центральний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді: Мороза В.Ф.,

суддів: Іванова О.Г., Чередка А.Є.

секретар судового засідання Жолудєв А.В.

розглянувши апеляційну скаргу Приватного підприємства "Гранкомплектцентр" на рішення господарського суду Кіровоградської області від 16.05.2024 (суддя Тимошевська В.В.)

у справі № 912/666/24

За позовом - Приватного підприємства "Шанс"

до відповідача - Приватного підприємства "Гранкомплектцентр"

про стягнення 603 836,00 грн

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Кіровоградської області надійшла позовна заява Приватного підприємства "Шанс" (далі - ПП "Шанс", позивач) з вимогами до Приватного підприємства "Гранкомплектцентр" (далі ПП "Гранкомплектцентр", відповідач) про стягнення 603 836,00 грн .

Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 16.05.2024 у справі №912/666/24 позов задоволено. Стягнуто з Приватного підприємства "Гранкомплектцентр" на користь Приватного підприємства "Шанс" 603 836,00грн заборгованості, а також 7 246,03 грн судового збору.

Не погодившись з вказаним рішенням Приватним підприємством "Гранкомплектцентр" подано апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати рішення господарського суду Кіровоградської області від 16.05.2024 у справі № 912/666/24 та ухвалити нове, про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги апелянт зазначає, що позивач стверджує, що на виконання укладеного сторонами у спрощений спосіб договору поставки, останнім було сплачено на користь відповідача грошові кошти в якості передоплати за товар, однак товар від відповідача на суму попередньої оплати у розмірі 603 836 грн позивач не отримав. Апелянт зазначає, що рахунок-фактура №СФ- 0000008 від 04 серпня 2021 року на загальну суму 1489080, 76 грн., був виданий замовнику - Фермерському господарству «Ігульське-2009». Даний документ підтверджує наявність правовідносин між ПП «Гранкомплектцентр» та ФГ «Інгульське-2009». Будь-яких домовленостей, як усних, так і письмових, на поставку сендвіч-панелей, які зазначені у вказаному рахунку-фактурі між ПП «Шанс» та ПП «Гранкомплектцентр» не було, відповідно права вимоги щодо поставки даного товару позивач немає. Проте судом не було враховано зазначені обставини. Зважаючи на те, що ПП «Гранкомплектцентр» не укладало з ПП «Шанс» договору поставки сендвіч-панелей та не виставляло ПП «Шанс» рахунків на оплату такого товару, натомість письмові докази наявні в матеріалах справи є достатніми для твердження, що правовідносини щодо поставки зазначеного товару були саме з ФГ «Інгульське-2009». Отже ПП «Шанс» не має права як вимагати поставки зазначеного в рахунку товару, так і вимагати повернення кошів у зв`язку з не поставленням йому даного товару. Окрім того, звертаючись до суду з позовом, позивачем не було надано жодних доказів, які містять відомості щодо конкретних дат чи строків поставки товару, зазначеного у рахунку №СФ-0000007 від 04 серпня 2021 року, в зв`язку з чим така поставка мала бути здійснена відповідачем після спливу семиденного строку від дня пред`явлення позивачем вимоги про поставку товару в порядку, визначеному частиною 2 статті 530 ЦК України. Вищенаведене свідчить про відсутність факту порушення відповідачем зобов`язань з поставки товару в установлений строк, що в свою чергу свідчить про відсутність у ПП «Шанс» права вимагати повернення спірної суми грошових коштів.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 08.08.2024 апеляційну скаргу Приватного підприємства "Гранкомплектцентр" на рішення господарського суду Кіровоградської області від 16.05.2024 у справі № 912/666/24 залишено без руху. Скаржнику надано строк 10 днів з дня вручення ухвали усунути недоліки апеляційної скарги, а саме: подати до апеляційного суду докази сплати судового збору у сумі 10 869,05 грн., докази реєстрації електронного кабінету в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі).

Апелянтом усунено недоліки апеляційної скарги.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 13.09.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою приватного підприємства "Гранкомплектцентр" на рішення господарського суду Кіровоградської області від 16.05.2024 у справі № 912/666/24.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, апелянт у своїй скарзі не зазначає, в чому саме полягає неправильність чи неповнота дослідження доказів, не спростовує висновки суду першої інстанції. Вимоги апеляційної скарги зводяться лише до необхідності переоцінки доказів. Відповідач до даного часу не здійснив поставку товару, вказаного у рахунках фактурах від 04 серпня 2021 року №СФ-000008 та від 04 серпня 2021 року №СФ-0000007, та не повернув суми попередніх оплат, що не заперечується відповідачем. Твердження відповідача про те, що він не отримував вимогу про поставку товару, відомості про дату прибуття для отримання товару є неспроможними, оскільки згідно частини першої статті 664 ЦК України товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець проінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема, шляхом маркування. Діюче законодавство України, а саме частина перша статті 664 ЦК України, передбачає обов`язок продавця протягом строку, встановленого договором для здійснення поставки, повідомити покупця про готовність товару до відвантаження та про конкретну дату та місце, коли саме і де саме товар буде наданий в розпорядження покупця, а обов`язок покупця прийняти товар виникає саме після належного повідомлення продавцем покупця про конкретну дату та місце, коли саме і де саме товар буде наданий в розпорядження покупця, тобто переданий покупцю. Заперечуючи проти позову відповідач не надає доказів поставки на користь позивача товару на суму оплати, підписання первинних документів (видаткової накладної, ТТН, акта), передачу товару службі доставки, надсилання будь-яких повідомлень про готовність відвантаження товару та про конкретну дату та місце, коли саме і де саме товар буде наданий в розпорядження покупця, у тому числі станом на час розгляду справи у суді.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 17.10.2024 розгляд справи №912/666/24 призначено на 29.01.2025 о 10 год. 30 хв.

В судове засідання 29.01.2025 з`явились представники сторін, надали пояснення по справі.

Апеляційний господарський суд, дослідивши наявні у справі докази, повноту їх дослідження місцевим господарським судом, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність висновків суду першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, між ПП "Шанс", як покупцем, та ПП "Гранкомплектцентр", як продавцем було досягнуто усні домовленості щодо купівлі-продажу товару, на виконання яких ПП "Гранкомплектцентр" було виставлено рахунки-фактури на оплату, які оплачено ПП "Шанс".

До матеріалів справи надано копії платіжних інструкцій № 741 від 10.08.2021 на суму 106 020,00 грн, № 733 від 06.08.2021 на суму 148 908,00 грн. № 732 від 06.08.2021, № 742 від 10.08.2021 на суму 148 908,00 грн, згідно яких ПП "Шанс" сплатило на рахунок ПП "Гранкомплектцентр" грошові кошти в загальній сумі 603 836,00 грн.

Вказані платіжні інструкції у призначені платежу містять посилання на рахунки № СФ-0000007 від 04.08.2021 та № СФ-0000008 від 04.08.2021 із зазначенням найменування товару - сендвіч-панель, ворота.

До матеріалів справи додано копії зазначених рахунків-фактур, в яких міститься підпис та печатка ПП "Гранкомплектцентр", як постачальника, найменування товару, його кількість та ціна.

Одержувачем в рахунках зазначено:

ПП "Шанс" - у рахунку-фактурі № СФ-0000007 від 04.08.2021;

ФГ "Інгульське-2009" - у рахунку-фактурі № СФ-0000008 від 04.08.2021.

У зв`язку з непоставкою погодженого та оплаченого товару позивач звернувся до відповідача з претензією від 22.12.2023, згідно якої повідомив про відмову від договору та просив в семиденний строк повернути покупцю сплачені на виконання Договору грошові кошти у загальній сумі 603 836,00 грн.

Дана претензія залишена відповідачем без відповіді.

Непоставна товару та неповернення відповідачем коштів у сумі 603 836,00 грн. і стала причиною виникнення спору.

Однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, за приписами ч. 2 статті 11 Цивільного кодексу України (ЦК України), є договір.

Відповідно до статей 626 - 629 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Згідно статті 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Статтею 628 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За приписами ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Як вбачається з матеріалів справи між сторонами було укладено договір поставки у спрощений спосіб. Укладення сторонами договору в спрощеній формі відбулося шляхом виставлення відповідачем рахунків № СФ-0000007 від 04.08.2021 та № СФ-0000008 від 04.08.2021 із зазначенням найменування товару (сендвіч-панель, ворота), його кількості та вартості, які були оплачені позивачем згідно платіжних інструкцій № 741 від 10.08.2021, № 733 від 06.08.2021, № 732 від 06.08.2021, № 742 від 10.08.2021 з призначеннями платежу «згідно рахунку № СФ-0000007 від 04.08.2021» та «згідно рахунку № СФ-0000008 від 04.08.2021».

Відповідно до приписів ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтею 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк товари у власність покупця для виконання його підприємницької діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар та сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно частини 1 статті 662 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (частина перша статті 692 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

У зв`язку з невиконанням відповідачем обов`язку щодо поставки оплаченого товару, на адресу останнього 22.12.2023 позивачем було надіслано претензію про відмову від договору та повернення протягом семи днів попередньої оплати, про що в матеріали справи долучено опис вкладення у цінний лист, поштову накладну та фіскальний чек.

Відповідачем не надано доказів виконання зобов`язання щодо поставки товару, як не надано і доказів повернення позивачу суми попередньої оплати.

З огляду на викладене, висновок суду про наявність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині є правильними та обґрунтованими.

Щодо доводів апеляційної скарги колегія зазначає наступне.

Велика Палата Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №918/631/19) аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. Аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося.

За приписами частини другої статті 693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

Оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 910/5444/17).

Відповідно до ч.1 ст. 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент:

1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар;

2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.

Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріали справи не містять доказів поставки товару.

З огляду на викладене колегія відхиляє доводи апелянта, що строк поставки товару не настав, оскільки матеріалами справи підтверджується, а відповідачем не спростовано невиконання ним обов`язку щодо поставки товару протягом тривалого часу.

Щодо доводів про відсутність підстав для заявлення позивачем вимог по рахунку № СФ-0000008 від 04.08.2021, оскільки такий рахунок було виписано іншій особі колегія зазначає, що саме ПП «Шанс» було здійснено оплату по даному рахунку. При цьому відповідачем прийнято перераховану суму та не висловлено будь-яких заперечень щодо вказаних обставин, зокрема не вжито дій щодо повернення у разі безпідставності їх отримання.

Окрім того відповідачем не спростовано вказаних обставин належними доказами та не надано, зокрема доказів поставки товару, згідно зазначеного рахунку іншій особі, як не надано і доказів існування договірних відносин у останнього з ФГ «Інгульське-2009» на виконання яких відповідачем було виставлено рахунок.

Відповідно до частин третьої-четвертої статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша). Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі статтею 77 вказаного кодексу обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина перша).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 76 ГПК України).

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

Згідно зі статтею 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У розумінні положень наведеної норми на суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів, що запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених статтею 86 Господарського процесуального кодексу України щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.

У пунктах 1 - 3 частини 1 статті 237 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

Звертаючись з апеляційною скаргою, апелянт не спростував висновків суду першої інстанції та не довів порушення ним норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права, як необхідної передумови для скасування прийнятого ним рішення.

В силу приписів статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи встановлені обставини справи, зазначені положення законодавства, апеляційний господарський суд вбачає підстави, передбачені статтею 276 Господарського процесуального кодексу України, для залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 275, 276, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Гранкомплектцентр" на рішення господарського суду Кіровоградської області від 16.05.2024 у справі № 912/666/24 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Кіровоградської області від 16.05.2024 у справі № 912/666/24 залишити без змін.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Приватне підприємство "Гранкомплектцентр".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, порядок і строки оскарження визначені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписано 24.02.2025

Головуючий суддя В.Ф. Мороз

Суддя О.Г.Іванов

Суддя А.Є. Чередко