ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2025 року Справа № 918/1000/24

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Бучинська Г.Б. , суддя Філіпова Т.Л.

секретар судового засідання Черначук А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Обарівінвест" на рішення Господарського суду Рівненської області від 10 грудня 2024 року по справі №918/1000/24 (суддя Ю.Г. Романюк)

час та місце ухвалення рішення: 10 грудня 2024 року; м. Рівне, вул. Давидюка Тараса, 26А; повний текст рішення складено 16 грудня 2024 року

за позовом Городоцької сільської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Обарівінвест"

про стягнення 582 815 грн 48 коп.

за участю представників сторін:

від Позивача - Панчук І.В.;

від Відповідача - Троянчук Д.М..

ВСТАНОВИВ:

Городоцька сільська рада (надалі Позивач) звернулася до Господарського суду Рівненської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Обарівінвест" з позовом про стягненя грошових коштів в сумі 582815 грн 48 коп..

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 2008 року між сторонами існують господарські правовідносини щодо оренди земельної ділянки загальною площею 12,5332 Га з кадастровим номером :03:012:0034, та що 1 січня 2023 року набрало чинності рішення Позивача від 11 липня 2021 року №588 "Про затвердження технічних документацій з нормативної грошової оцінки земельних ділянок за межами населених пунктів на території Позивача, відповідно до якого нова нормативна грошова оцінка земельної ділянки склала 30 077 806 грн.

Вказано, що відповідач почав сплачувати орендну плату із застосуванням нової нормативної грошової оцінки земельної ділянки з дати укладення додаткової угоди (внесено зміни у основний Договір оренди, зокрема у пункти, що стосувалися нової нормативної грошової оцінки земельної ділянки, орендної плати за землю у відсотковому відношенні та порядок її сплати), а саме з 9 травня 2023 року. В той же час, обов`язок сплати орендної плати у зв`язку з оновленою нормативною грошовою оцінкою земельної ділянки виникає у орендаря автоматично в частині розміру орендної плати, якщо він визначений у відсотковому співвідношення до нго земельної ділянки.

Рішенням Господарського суду Рівненської області від 10 грудня 2024 року в справі №918/1000/24 позов задоволено. Стягнуто з Відповідача на користь Позивача 582815 грн 48 коп..

Приймаючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що Велика Палата Верховного Суду в постанові від 5 червня 2024 року по справі №914/2848/22 виснувала, що з моменту початку застосування відповідно до пункту 271.2 статті 271 Податкового кодексу України нового розміру нормативної грошової оцінки земельних ділянок державної та комунальної власності автоматично змінюються і права та обов`язки сторін договору оренди в частині розміру орендної плати, якщо він визначений у відсотковому співвідношенні до нормативної грошової оцінки. Суд виснував, що незастосування нормативної грошової оцінки земельної ділянки з кадастровим номером :03:012:0034 у розмірі 30 077 806 грн з 1 січня 2023 року дійсно призвело до недоотримання бюджетом громади орендної плати за Договором оренди землі від 19 серпня 2008 року, укладеним із Відповідачем за період з 1 січня 2023 року по 8 травня 2023 року в загальній сумі 582 815 грн 48 коп. з урахуванням коефіцієнта індексанції.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням місцевого господарського суду, Відповідач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення Господарського суду Рівненської області від 10 грудня 2024 року в справі №918/1000/24 та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права та неповним з`ясуванням всіх обставин справи.

Скаржник зазначає, що нормативна грошова оцінка згідно норм податкового законодавства (статтей 7, 23, 271, 289 Податкового кодексу України) є елементом податку, тобто, базою оподаткування (вартісним виразом об`єкта оподаткування, до якого застосовується податкова ставка і який використовується для визначення розміру податкового зобов`язання-розміру орендної плати), а орендна плата за землю комунальної власності є відповідною формою податку на майно.

Відповідач в апеляційній скарзі зауважує, що чинним законодавством, яке регулює питання у сфері здійснення державного нагляду (контролю) за фінансовою, господарською діяльністю визначається основний принцип державного нагляду (контролю) - принцип неприпустимості дублювання повноважень органів державного нагляду (контролю) та неприпустимості здійснення заходів державного нагляду (контролю) різними органами державного нагляду (контролю) з одного й того самого питання. Необхідність розмежування напрямів державного контролю в ході інспектування та, відповідно, органів, які уповноважені його здійснювати (на органи державного фінансового контролю або органи виконавчої влади, уповноважені здійснювати контроль за нарахуванням і сплатою податків та зборів) визначена також статтею 11 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні».

За таких обставин, скаржник зазначає, що у Держаудитслужби відсутні повноваження щодо перевірки достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, а тому встановлюючи відповідні порушення та приймаючи у зв`язку з цим вимогу про усунення порушень, на підставі якої Позивач звернувся до суду, такий орган діяв всупереч вищенаведеним нормам.

В апеляційній скарзі Відповідач вказав, що суд першої інстанції не врахував, що постановою Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2024 року по справі №914/2448/22 визначено спосіб захисту порушеного права, а саме: за подібних обставин належному способу захисту орендодавця відповідає позовна вимога про стягнення орендної плати, не сплаченої орендарем. Водночас несплачена орендна плата підлягає стягненню за весь період прострочення з моменту початку застосування відповідно до пункту 271.2 статті 271 Податкового кодексу України рішення ради щодо зміни розміру нормативної грошової оцінки земельних ділянок державної та комунальної власності. Разом з тим, на переконання скаржника Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення збитків, в той час, як має місце несплачена Відповідачем орендна плата за землю, контроль за дотримання нарахування та сплати належить податковому органу згідно п. 1 апеляційної скарги.

Відповідач вважає, що суд першої інстанції не навів обґрунтувань щодо наявності як усіх елементів складу господарського правопорушення (протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку та вини), так і не врахував, що в даній справі взагалі відсутній факт наявності збитків, тому що відсутнє саме господарське правопорушення. Констатував, що в даній справі має місце несплата податку орендної плати за землю, що не є збитками.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 16 січня 2025 року в справі №918/1000/24 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Відповідача на рішення Господарського суду Рівненської області від 10 грудня 2024 року по справі.

16 грудня 2024 року через підсистему «Електрони суд» від представника Позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому Позивач просив залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Позивач вказав, що 1 січня 2023 року набрало чинності рішення Відповідача від 11 липня 2021 року №588 "Про затвердження технічних документацій з нормативної грошової оцінки земельних ділянок за межами населених пунктів на території Позивача", відповідно до якого нова нормативна грошова оцінка земельної ділянки склала 30 077 806 грн. Констатував, що Відповідач почав сплачувати орендну плату із застосуванням нової нормативної грошової оцінки земельної ділянки з дати укладення додаткової угоди (внесено зміни у основний Договір оренди, зокрема у пункти, що стосувалися нової нормативної грошової оцінки земельної ділянки, орендної плати за землю у відсотковому відношенні та порядок її сплати), а саме: 9 травня 2023 року. В той же час, на переконання Позивача, обов`язок сплати орендної плати у зв`язку з оновленою нормативною грошовою оцінкою земельної ділянки виникає у орендаря автоматично в частині розміру орендної плати, якщо він визначений у відсотковому співвідношення до нго земельної ділянки. Зазначив, що відповідну позицію висловлено у постанові Великої Палати Верховного Суду України від 5 червня 2024 року, постановленої у справі №914/2448/22.

Відповідач вказав, що управлінням Західного офісу Держаудитслужби в Рівненській області проведено ревізію бюджету Городоцької сільської територіальної громади, якою встановлено порушення внаслідок незастосування НГО земельної ділянки з 1 січня 2023 року (з моменту, коли НГО вступила в дію) до 8 травня 202 року, що призвело до недоотримання бюджетом громади орендної плати за Договором, що відображено в акті ревізії від 06.09.2024 №13-17-20-06/112.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 3 лютого 2025 року проведення підготовчих дій закінчено. Розгляд апеляційної скарги призначено на 26 лютого 2025 року об 14:00 год..

26 лютого 2025 року через підсистему «Електронний суд» від представника Відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження, обгрунтоване тим, що Відповідач оскаржив рішення Позивача до Рівненського окружного адміністративного суду, який ухвалою від 21 січня 2025 року відкрив провадження у справі №460/674/25 за позовом Відповідача до Позивача про визнання протиправним та скасуваня рішення Позивача №588 від 14 липня 2021 року «Про затвердження технічних документацій з нормативної грошової оцінки земельних ділянок за межами населених пунктів на території Позивача» в частині затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки площею 12,5332 Га (кадастровий номер :03:012:0034), цільове призначення 03.17. Для будівництва та експлуатації закладів обслуговування відвідувачів об`єктів рекреаційного призначення. Тому, Відповідач просив провадження у справі №918/1000/24 зупинити до набрання законної сили судовим рішенням у справі №460/674/25, що розглядається Рівненським окружним адміністративним судом.

26 лютого 2025 року через підсистему «Електронний суд» від представника Позивача надійшли заперечення на клопотання про зупинення провадження, в якому Позивач вказав, що приписами частини другої статті 265 КАС України визначено, що нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Наголосив, що процесуальним законодавством регламентовано порядок втрати чинності нормативно-правового акту в разі визнання його протиправним, а саме: з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

В судовому засіданні від 26 лютого 2025 року представник Відповідача підтримав подане ним клопотання та просив провадження у справі №918/1000/24 зупинити до набрання законної сили судовим рішенням у справі №460/674/25, що розглядається Рівненським окружним адміністративним судом.

В судовому засіданні від 25 лютого 2025 року представник Позивача заперечила проти задоволення клопотання про зупинення провадження, з підстав. зазначених у запереченні на клопотання.

Розглянувши клопотання Відповідача про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішення у справі №460/674/25, колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 5 частиною 1 статті 227 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадках об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Частиною 3 статті 195 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що провадження у справі на стадії її розгляду по суті зупиняється тільки з підстав, встановлених пунктами 1-3 частини першої статті 227 та пунктом 1 частини першої статті 228 цього Кодексу.

Метою зупинення провадження у справі до розгляду пов`язаної з нею справи є виявлення обставин, підстав, фактів, тощо, що не можуть бути з`ясовані та встановлені у даному процесі, проте, які мають значення для конкретної справи, провадження у якій зупинено.

Враховуючи вимоги закону, для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному випадку повинен з`ясовувати, як пов`язана справа, яка розглядається даним судом, із справою, що розглядається іншим судом, а також чим обумовлюється неможливість розгляду даної справи.

Неможливість розгляду даної справи до вирішення справи іншим судом полягає в тому, що обставини, які розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені господарським судом самостійно у даній справі. Йдеться про те, що господарський суд не може розглянути певну справу через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок, непідвідомчості, обмеженості предметом позову, неможливості розгляду тотожної справи, певної черговості розгляду вимог.

Таким чином, зупинення провадження у справі процесуальний закон пов`язує із неможливістю розгляду справи, що розглядається, до вирішення іншої справи. При цьому пов`язаність справ полягає в тому, що рішення іншого суду, який розглядає справу, встановлює обставини, що впливають на зібрання та оцінку доказів у даній справі, і ці обставини повинні бути такими, що мають значення для даної справи.

Сама по собі взаємопов`язаність двох справ ще не свідчить про неможливість розгляду даної справи до прийняття рішення у іншій справі.

Предметом судового розгляду у даній справі є договірні відносини, які склалися між Позивачем та Відповідачем на підставі Договору щодо сплати орендної плати, при цьому предметом розгляду справи № 460/674/25 є визнання протиправним та скасуваня рішення Позивача №588 від 14 липня 2021 року «Про затвердження технічних документацій з нормативної грошової оцінки земельних ділянок за межами населених пунктів на території Позивача» в частині затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки площею 12,5332 Га (кадастровий номер :03:012:0034), цільове призначення 03.17.

Чинне законодавство України не передбачає випадків поняття «відновлення» в силі нормативних актів, які у встановленому порядку втратили чинність.

При цьому, приписами частини другої статті 265 КАС України визначено, що нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Таким чином, процесуальним законодавством регламентовано порядок втрати чинності нормативно-правового акту в разі визнання його протиправним, а саме: з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Зважаючи на такі приписи законодавства, нормативно-правовий акт втрачає чинність з моменту набрання законної сили судовим рішенням.

Отже, положення процесуального законодавства містять імперативне положення, яким по суті визначено повноваження суду при розгляді справи про визнання протиправним та скасування нормативно-правового акту та яке передбачає, що відповідний нормативно-правовий акт може бути визнаний нечинним відповідним рішенням суду лише з моменту набрання ним законної сили.

З огляду на вищевказане імперативне положення Кодексу адміністративного судочинства України, суд не наділений повноваженням визнання нормативно-правового акту нечинним з моменту його прийняття, зокрема, й з огляду на те, що останнє може порушувати принцип правової визначеності.

З огляду на зазначене вище, навіть у випадку прийняття Рівненським окружним адміністративним судом рішення про визнання протиправним та скасування рішення Позивача від 14 липня 2021 року №588 «Про затвердження технічних документацій з нормативної грошової оцінки земельних ділянок за межами населених пунктів на території Городоцької сільської ради» в частині затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки площею 12,5332 Га (кадастровий номер :03:012:0034), цільове призначення 03.17 - то дані правовідносини матимуть місце, до моменту втрати ним чинності. Відтак, зазначене не позбавляє можливості Позивача стягувати орендну плату з Відповідача до набрання чинності рішенням суду, яким може бути визнано недійсним нормативно-правовий акт, яким затверджена нормативна грошова оцінка земельної ділянки. Предметом даної справи є стягнення орендної плати за період з 1 січня 2023 року (з моменту, коли нормативна грошова оцінка вступила в дію) до 8 травня 2023 року (до моменту укладення додаткової угоди), а отже зазначене у клопотанні рішення жодним чином не вплине на оцінку позовних вимог у цій господарській справі. Вказане свідчить про об`єктивну можливість розгляду даної, а отже колегія суддів вважає, що в даному випадку відсутні перешкоди для продовження розгляду по суті.

В той же час як вбачається з пункту 7 частини 2 статті 258 Господарського процесуального кодексу України, законодавці передбачили, що під час апеляційного провадження по справі (котре проводиться у порядку спрощенного позовного провадження) апелянт має подати свої клопотання саме з подачею апеляційної скарги та зазначити про них безпосередньо в апеляційній скарзі.

Водночас суд апеляційної інстанції констатує і те, що апелянтом не було подано відповідне клопотання з поданням апеляційної скарги, і при цьому таке клопотання подано безпосередньо в день судового засідання (що також оцінюється колегією критично) без будь-якого обгрунтування щодо причин не подачі цього клопотання в строки визначені ГПК України.

Водночас подаючи таке клопотання не разом з апеляційною скаргою (з урахуванням дії вимог статті 258 Господарського процесуального кодексу України) Відповідач не обгрунтував неможливості його подання разом із апеляційною скаргою, а також не просив поновити строк для подання клопотання з обгрунтуванням причин пропуску такого строку.

Окрім того, колегія суддів зазначає, що фактичний розгляд апеляційної скарги по суті вже розпочато, тому у суду апеляційної інстанції фактично відсутня процесуальна можливість діючи в правовому полі частин 2, 3 статті 195 Господарського процесуального кодексу України, зупинення апеляційного провадження.

В судовому засіданні від 26 лютого 2025 року, представник Відповідача підтримав подану ним апеляційну скаргу та просив рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову. Представник Відповідача звертає увагу апеляційного господарського суду на те, що нормативна грошова оцінка згідно норм податкового законодавства є елементом податку, а орендна плата за землю комунальної власності є відповідною формою податку на майно. Відповідач зауважує, що чинним законодавством, яке регулює питання у сфері здійснення державного нагляду за фінансовою, господарською діяльністю визначається основний принцип державного нагляду - принцип неприпустимості дублювання повноважень органів державного нагляду та неприпустимості здійснення заходів державного нагляду різними органами державного нагляду з одного й того самого питання. Необхідність розмежування напрямів державного контролю в ході інспектування та, відповідно, органів, які уповноважені його здійснювати (на органи державного фінансового контролю або органи виконавчої влади, уповноважені здійснювати контроль за нарахуванням і сплатою податків та зборів) за доводами представника визначена також статтею 11 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні». За таких обставин, представник Відповідача вказав, що у Держаудитслужби відсутні повноваження щодо перевірки достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, а тому встановлюючи відповідні порушення та приймаючи у зв`язку з цим вимогу про усунення порушень, на підставі якої Позивач звернувся до суду, такий орган на переконання представника діяв всупереч вищенаведеним нормам. Представник Відповідача вказав, що звертатися до суду з даним позовом мали саме податкові органи а не Позивач.

В судовому засіданні від 26 лютого 2025 року, представник Позивача заперечив проти доводів апеляційної скарги Відповідача, просив залишити рішення місцевого господарського суду без змін з огляду на його законність та обгрунтованість. Зазначив, що 1 січня 2023 року набрало чинності рішення Позивача від 11 липня 2021 року №588 "Про затвердження технічних документацій з нормативної грошової оцінки земельних ділянок за межами населених пунктів на території Позивача", відповідно до якого нова нормативна грошова оцінка земельної ділянки склала 30 077 806 грн. Представник констатував, що Відповідач почав сплачувати орендну плату із застосуванням нової нормативної грошової оцінки земельної ділянки з дати укладення додаткової угоди (внесено зміни у Договір, зокрема у пункти, що стосувалися нової нормативної грошової оцінки земельної ділянки, орендної плати за землю у відсотковому відношенні та порядок її сплати), а саме: 9 травня 2023 року. В той же час, обов`язок сплати орендної плати у зв`язку з оновленою нормативною грошовою оцінкою земельної ділянки з позиції представника Позивача виникає у Відповідача автоматично в частині розміру орендної плати, якщо він визначений у відсотковому співвідношення до нго земельної ділянки.

Заслухавши пояснення представників Позивача, Відповідача, дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду прийшла до висновку, що апеляційну скаргу Відповідача слід залишати без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. При цьому суд апеляційної інстанції виходив з наступного.

19 серпня 2008 року між Рівненською РДА (як орендодавцем) та Відповідачем (як орендарем) укладено Договір (надалі Договір; а.с. 16-17), згідно умов якого орендодавець передав, а Відповідач прийняв в платне користування терміном на 49 років земельну ділянку загальною площею 12,5332 Га з кадастровим номером :03:012:0034 (нормативна грошова оцінка складає 854 114 грн) для створення та обслуговування комплексу відпочинку за рахунок земель запасу на території Обарівської сільської ради Рівненського району Рівненської області.

За пунктом 9 Договору, орендна плата становить 8% від нормативної грошової оцінки 68 329 грн 12 коп. за рік, але не може бути меншою за розмір земельного податку.

Згідно з пунктом 10 Договору, обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції шляхом внесення змін до цього договору у порядку та у випадках, передбачених законодавством України.

Відповідно до пункту 11 Договору, орендна плата сплачується орендарем щомісячно протягом 30 (тридцяти) календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця на рахунок орендодавця.

Договір посвідчений приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Олинцем В.П. 19 серпня 2008 року за р.№3479.

23 жовтня 2009 року між сторонами укладено Додатковий договір, яким внесено зміни та доповнення до Договору в частині відсоткового розміру сплати орендної плати за землю, згідно котрого орендна плата становить 5% від нормативної грошової оцінки 49 196 грн 97 коп. за рік.

Даний Додатковий договір посвідчений приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Олинцем В.В. 23 жовтня 2009 року за р.№2192, та зареєстрований у Рівненському міськрайонному відділі Рівненської регіональної філії ДП "Центр державного земельного кадастру", про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 14 січня 2010 року №16.

В силу дії пункту 24 Перехідних положень Земельного кодексу України, з дня набрання чинності цим пунктом, а саме: з 27 травня 2021 року, землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, тому зазначена земельна ділянка відноситься до земель комунальної власності.

Рішенням Позивача від 11 липня 2021 року №588 "Про затвердження технічних документацій з нормативної грошової оцінки земельних ділянок за межами населених пунктів на території Позивача" затверджено технічні документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок за межами населених пунктів, яке було опубліковане 19 липня 2021 року та набрало чинності 1 січня 2023 року.

У відповідності до вищевказаного рішення нова нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 30 077 806 гривень.

Листом від 22 грудня 2021 за №вих-1471/02-20/21 Позивач проінформував Відповідача про нову нормативну грошову оцінку земельної ділянки.

В січні 2023 Відповідач розмір орендної плати формував та сплачував на базі попередньої нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Рішенням сесії Позивача від 30 березня 2023 №1195 "Про внесення змін до договору оренди земельної ділянки" вирішено внести зміни до Договору, шляхом укладення додаткової угоди.

На виконання вищевказаного рішення, відповідно до Додаткової угоди від 9 травня 2023 року до Договору замінено сторону "Орендодавець" з Рівненської районної державної адміністрації на Позивача.

Крім того, сторони погодилися внести зміни у пункти вищевказаного Договір, що стосувалися нової нормативної грошової оцінки земельної ділянки, орендної плати за землю у відсотковому відношенні та порядок її сплати: орендна плата становить 2% від нормативної грошової оцінки 760 968 грн 49 коп. (з урахуванням коефіцієнта індексанції) за рік.

Згідно даних податкової служби, Відповідач почав сплачувати орендну плату із застосуванням нової нормативно грошової оцінки земельної ділянки з дати укладення Додаткової угоди, а саме: з 9 травня 2023 року.

Управлінням Західного офісу Держаудитслужби в Рівненській області проведено ревізію бюджету Городоцької сільської територіальної громади, якою встановлено порушення внаслідок незастосування НГО земельної ділянки з 1 січня 2023 року (з моменту, коли НГО вступила в дію), що ніби-то призвело до недоотримання бюджетом громади орендної плати за договором оренди землі, укладеного з Відповідачем, що відображено в акті ревізії від 6 вересня 2024 року №13-17-20-06/112.

Листом від 16 вересня 2024 року №131720-13/2257-2024 Управлінням Західного офісу Держаудитслужби в Рівненській області пред`явило вимогу про усунення виявлених порушень, а саме забезпечити надходження до бюджету громади недоотриманої орендної плати.

Так, листом №вих.-1276/03-02-09/24 від 23 серпня 2024 року Позивач попередив Відповідача про необхідність сплати 582 815 грн 48 коп. орендної плати за період з 1 січня 2023 року по 8 травня 2023 року, включно, що залишено Відповідачем без відповіді та без задоволення.

Позивач зауважує, що незважаючи на письмові звернення до Відповідача щодо сплати орендної плати, які були проігноровані останнім, звернувся за захистом порушеного, на його думку, права до суду з позовом про стягнення 582815 грн 48 коп..

Аналізуючи встановлені обставини справи та переглядаючи спірні правовідносини на предмет наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції приймає до уваги наступні положення діючого законодавства з урахуванням фактичних даних справи.

Відповідно до частини дев`ятої статті 93 Земельного кодексу України відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються законом. Згідно зі статтею 2 Закону України від 6 жовтня 1998 року N 161-XIV "Про оренду землі" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин; надалі - Закон N 161-XIV) відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються ЗК України, ЦК України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

За змістом пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 13 Закону N 161-ХІV встановлено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 15 Закону України «Про оренду землі» орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату є істотною умовою договору оренди землі.

Згідно зі статтею 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Частинами першою - третьою статті 632 Цивільного кодексу України визначено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

З наведених норм права вбачається, що орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату є істотною умовою договору оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Згідно з частин 1, 2 статті 21 Закону України Про оренду землі, орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі.

Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

У підпункті 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України встановлено, що орендна плата для цілей розділу XII цього Кодексу - обов`язковий платіж за користування земельною ділянкою державної або комунальної власності на умовах оренди.

Плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Підпункт 288.2 статті 288 Податкового кодексу України визначає, що платником орендної плати є орендар земельної ділянки, об`єктом оподаткування земельна ділянка, надана в оренду.

У відповідності до підпункту 288.1, 288.4 статті 288 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Згідно з підпунктом 14.1.125 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, нормативна грошова оцінка земельних ділянок для цілей розділу XII, глави 1 розділу XIV цього Кодексу капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений відповідно до законодавства центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Статтею 1 Закону України Про оцінку земель визначено, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений за встановленими і затвердженими нормативами.

Отже договір оренди землі є цивільно-правовим договором оренди (найму), що регулюється ЦК України, іншими нормативними актами. Особливості правового регулювання відносин з оренди землі обумовлюються, зокрема, формою власності на земельні ділянки, що орендуються. Норми, що регулюють розмір, форму та порядок внесення орендної плати за землі державної та комунальної власності, характеризуються більшим ступенем імперативності регулювання порівняно із землями приватної власності. Для визначення розміру орендної плати за землі державної та комунальної власності базою для обрахунку є нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

В силу дії частини першої статті 15 Закону України Про оцінку земель підставою для проведення оцінки земель (бонітування ґрунтів та нормативної грошової оцінки земельних ділянок) є рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

За змістом статті 18 Закону України Про оцінку земель, нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться відповідно до норм, правил, а також інших нормативно-правових актів на землях усіх категорій та форм власності. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться: розташованих у межах населених пунктів незалежно від їх цільового призначення - не рідше ніж один раз на 5-7 років; розташованих за межами населених пунктів земельних ділянок сільськогосподарського призначення - не рідше ніж один раз на 5-7 років, а несільськогосподарського призначення - не рідше ніж один раз на 7-10 років. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться юридичними особами, які є розробниками документації із землеустрою відповідно до Закону України Про землеустрій.

Пунктом 271.2 статті 271 Податкового кодексу України встановлено, що рішення рад щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування нормативної грошової оцінки земель або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Положеннями пункту 289.1 статті 289 Податкового кодексу України передбачено, що для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до законодавства.

Із аналізу вищенаведених приписів законодавства слідує, що нормативна грошова оцінка земель встановлюється шляхом затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок, яка здійснюється відповідною сільською, селищною, міською радою. Зазначене імперативне регулювання унеможливлює встановлення нормативної грошової оцінки земельних ділянок договором, зокрема договором між органом місцевого самоврядування і орендарем.

Абзацом другим частиною першою статті 13 Закону України Про оцінку земель передбачено, що обов`язковість врахування нормативної грошової оцінки земельної ділянки державної та комунальної власності під час визначення розміру орендної плати встановлена законом.

У разі зміни нормативної грошової оцінки земельної ділянки державної та комунальної власності змінюється також розмір орендної плати. Зазначене відповідає положенням частини другої статті 632 Цивільного кодексу України, відповідно до якої зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Зважаючи на позицію Відповідача наведену в апеляційній скарзі щодо того, що у Держаудитслужби відсутні повноваження щодо перевірки достовірності, повноти та нарахування, сплати податків та зборів, а тому на переконання апелянта, Позивач не мав права звертатися до суду з даним позовом на підставі висновків Держаудитслужби, то колегія суду зауважує наступне.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 9 листопада 2021 року в справі №635/4233/19 викладена правова позиція згідно з якою: зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати. Велика Палата Верховного Суду виходила з того, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки може встановлюватися договором, та дійшла висновку про необхідність внесення змін до договору оренди у зв`язку зі зміною розміру нормативної грошової оцінки.

У постанові від 5 червня 2024 року в справі № 914/2848/22 (пункт 122 постанови) Велика Палата Верховного Суду конкретизувала свій висновок щодо застосування у сукупності статтей 5, 13 Закону України Про оцінку земель, статті 21 Закону України Про оренду землі, пункту 271.2 статті 271 Податкового кодексу України, викладений у постанові від 9 листопада 2021 року в справі № 635/4233/19, про те, що зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати.

Зокрема, Великою Палатою Верховного Суду у вказаній постанові наведений правовий висновок про те, що з моменту початку застосування відповідно до пункту 271.2 статті 271 Податкового кодексу України зміненої нормативної грошової оцінки земельної ділянки державної або комунальної власності автоматично змінюються і права та обов`язки сторін договору оренди в частині розміру орендної плати, визначеної у відсотковому співвідношенні до нормативної грошової оцінки. У таких правовідносинах відсутній обов`язок сторін вносити зміни до договору оренди шляхом укладення додаткової угоди, оскільки обов`язок сплачувати орендну плату відповідно до зміненої нормативної грошової оцінки земельної ділянки виникає в орендаря з моменту початку застосування такої нормативної грошової оцінки. За подібних обставин належному способу захисту орендодавця відповідає позовна вимога про стягнення орендної плати, не сплаченої орендарем.

Водночас несплачена орендна плата підлягає стягненню за весь період прострочення з моменту початку застосування відповідно до пункту 271.2 статті 271 Податкового кодексу України рішення ради щодо зміни розміру нормативної грошової оцінки земельних ділянок державної та комунальної власності.

Із системного аналізу приписів Закону України Про оренду землі, Закону України Про оцінку земель, Податкового кодексу України слідує висновок, що зміна нормативної грошової оцінки земельних ділянок державної та комунальної власності призводить до зміни розміру орендної плати.

Технічну документацію з нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що орендується, затверджує орган місцевого самоврядування відповідним рішенням. В органу місцевого самоврядування відсутній обов`язок узгоджувати таке рішення з орендарем земельної ділянки.

Натомість в орендаря земельної ділянки державної або комунальної власності з моменту введення в дію нормативної грошової оцінки земельної ділянки виникає обов`язок сплачувати орендну плату відповідно до зміненої нормативної грошової оцінки.

Суд апеляційної інстанції враховує, що з огляду на наведене Велика Палата Верховного Суду конкретизувала свій висновок щодо застосування у сукупності статей 5, 13 Закону України Про оцінку земель, статті 21 Закону України Про оренду землі, пункту 271.2 статті 271 Податкового кодексу України, викладений у постанові від 9 листопада 2021 року в справі № 635/4233/19, про те, що зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати.

При цьому Велика Палата Верховного Суду висновала, що з моменту початку застосування відповідно до пункту 271.2 статті 271 Податкового кодексу України зміненої нормативної грошової оцінки земельної ділянки державної або комунальної власності автоматично змінюються і права та обов`язки сторін договору оренди в частині розміру орендної плати, визначеної у відсотковому співвідношенні до нормативної грошової оцінки. У таких правовідносинах відсутній обов`язок сторін вносити зміни до договору оренди шляхом укладення додаткової угоди, оскільки обов`язок сплачувати орендну плату відповідно до зміненої нормативної грошової оцінки земельної ділянки виникає в орендаря з моменту початку застосування такої нормативної грошової оцінки.

Колегія суду констатує, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (пункт 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року в справі № 338/180/17, пункт 89 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18, пункт 55 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року в справі № 334/3161/17).

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що задоволення позовної вимоги про визнання укладеною спірної додаткової угоди про внесення змін до договору оренди земельної ділянки державної або комунальної власності, які пов`язані тільки зі зміною нормативної грошової оцінки земельної ділянки, не приведе до захисту прав чи інтересів позивача, оскільки судове рішення про визнання укладеною спірної додаткової угоди не матиме наслідком стягнення з відповідача орендної плати відповідно до зміненого розміру нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

За подібних обставин належному способу захисту орендодавця відповідає позовна вимога саме про стягнення орендної плати, не сплаченої орендарем. Водночас несплачена орендна плата підлягає стягненню за весь період прострочення з моменту початку застосування відповідно до пункту 271.2 статті 271 Податкового кодексу України рішення ради щодо зміни розміру нормативної грошової оцінки земельних ділянок державної та комунальної власності.

Відповідно колегія апеляційного господарського суду виснує у Позивача право на звернення до суду в тому числі й з пред`явленим позовом щодо стягнення 582815 грн 48 коп. недоотриманої орендної плати.

При цьому Позивач має право на таке звернення самостійно, а звернення до нього з такого приводу органом Держаудитслужби жодним чином не впливає на оцінку судом факту того чи передувало чи не передувало такому зверненню до суду звернення Держаудитслужби. Тому для суду не є обов`язковими такі висновки держаудитслужби, адже суд на основі правової позиції ВС (а не висновків держаудитслужби) приймає рішення щодо спору. При цьому зазначення таких висновків є виключно описанням подання позову, а не підставою на основі котрої вирішується спір.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Позивача від 11 липня 2021 року №588 "Про затвердження технічних документацій з нормативної грошової оцінки земельних ділянок за межами населених пунктів на території Позивача" затверджено технічні документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок за межами населених пунктів, яке було опубліковане 19 липня 2021 року та набрало чинності 1 січня 2023 року. Відповідно до вищевказаного рішення нова нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 30 077 806 грн.

При цьому зважаючи на заперечення Відповідача наведені в апеляційній скарзі щодо відсутності в Позивача повноважень на звернення до суду з даним позовом, оскільки на його переконання такими повноваженнями наділені податкові органи, колегія суду зазначає таке.

Використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону (стаття 206 Земельного кодексу України).

Плата за землю - це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності (підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності - орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункти 14.1.72, 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України у вказаній редакції).

З наведеного вбачається, що чинним законодавством розмежовано поняття "земельний податок" і "орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності".

Орендна плата за земельну ділянку, яка перебуває в державній або в комунальній власності, має подвійну правову природу, оскільки, з одного боку, є передбаченим договором оренди землі платежем, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (частина 1 статті 21 Закону України "Про оренду землі", підпункт 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України), з іншого боку, є однією з форм плати за землю як обов`язкового платежу в складі податку на майно нарівні із земельним податком (підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України). Такий висновок наведено, також і, в постановах Верховного Суду від 13 жовтня 2021 року в справі № 910/14176/20, 9 червня 2020 року в справі № 911/2685/18.

Подвійна правова природа орендної плати зумовлює ту обставину, що при визначенні її розміру, окрім норм цивільного, земельного законодавства та Закону України "Про оренду землі", необхідно враховувати і вимоги Податкового кодексу України (аналогічний висновок викладений і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 9 листопада 2021 року в справі № 635/4233/19).

Водночас згідно з пунктами 288.1 - 288.4 статті 288 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Оскільки Відповідач не є власником або постійним землекористувачем спірної земельної ділянки, а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, єдино можливою формою здійснення плати за землю для нього є орендна плата (підпункт 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Податкове зобов`язання щодо плати за землю визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця (287.3 ПК України).

Підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки (пункт 288.1 статті 288 Податкового кодексу України).

Тобто, норми встановлюють мінімальні та максимальні межі розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності у відсотках від нормативної грошової оцінки.

Аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що зазначені законодавчі акти не встановлюють конкретного розміру орендної плати за земельну ділянку, який має бути зазначено в договорі оренди. Податковий кодекс України передбачає порядок визначення орендної плати за землю, а тому саме у договорі оренди визначаються розмір та умови сплати орендної плати.

Відповідно до статті 21 Закону України "Про оренду землі" орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

За змістом частини другої статті 21 Закону України "Про оренду землі" Податковим кодексом України регулюються виключно строки внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, тоді як всі інші питання, зокрема, розмір, умови нарахування та внесення орендної плати за землю, порядок та підстави зміни такого розміру, встановлюються за згодою сторін у договорі оренди, про що також зазначено в пункті 288.4 статті 288 цього Кодексу.

З моменту укладення між землекористувачем та органом місцевого самоврядування договору оренди землі припиняються адміністративні відносини між цими суб`єктами та у подальшому виникають договірні відносини, які характеризуються рівністю їх учасників та свободою договору (схожі правові висновки наведені і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року в справі №1917/1188/2012 (№826/1291/17)).

При цьому Відповідач не заперечує сам факт несплати ним орендної плати та її розмір, а заперечує лише орган, який має право на звернення з відповідним позовом до суду.

З огляду на вище описане, колегія суддів не може взяти до уваги доводи скаржника про те, що у нього існує колізія обов`язків, яка полягає у необхідності сплати ним орендної плати як юридичною особою на підставі повідомлень-рішень контролюючими органами, та як орендарем - на підставі Договору, і одночасне їх виконання несе надмірний тягар для Відповідача, з огляду на те, що: по-перше Відповідачем не подано будь-яких доказів звернення до нього податкових органів з податковим повідомленням-рішенням щодо стягнення заборгованості орендної плати, як платежів та зборів; по-друге, у цій справі виконання обов`язків Відповідача саме перед контролюючими органами не є предметом судового розгляду. При цьому, за встановленими обставинами, розміри і строки внесення орендної плати чітко визначалися Договором та узгоджувалися із вимогами Податкового кодексу України.

Відтак, колегія суду звертає увагу Позивача, що саме висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2024 року у справі №914/2848/22 (пункт 122 постанови) щодо застосування у сукупності статтей 5, 13 Закону України «Про оцінку земель», статті 21 Закону України Про оренду землі, пункту 271.2 статті 271 Податкового кодексу України, були підставою для зміни нормативної грошової оцінки земельної ділянки та підставою для перегляду розміру орендної плати, а не висновок Держаудитслужби. При цьому, такий висновок Держаудитслужби встановлює лише порушення податкового законодавства та Закону України «Про оцінку земель», а ніяк не є підставою для стягнення орендної плати і як вже констатувалося колегією суду не є безпереченою підставою для задоволення позову судом. В той же час з висновку Держаудитслужби від 6 вересня 2024 року вбачається покликання на постанову Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2024 року у справі №914/2848/22 (пункт 122 постанови) саме як на підставу стягнення орендної плати з моменту введення в дію нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а не підписання додаткової угоди. Разом з тим апеляційний господарський суд звертає увагу апелянта і на те, що акт перевірки Держаудитслужби в якому встановленні такі порушення відносно Відповідача є чинним та не оскарженим.

Апеляційний господарський суд наголошує, що підставою для звернення Позивача до суду є саме порушення статтей 5, 13 Закону України «Про оцінку земель», статті 21 Закону України Про оренду землі, пункту 271.2 статті 271 Податкового кодексу України.

Поміж тим, заперечуючи право Позивача на звернення з таким позовом до суду, Відповідач залишає поза увагою, те, що саме Позивач є орендодавцем за Договором, і саме Позивачу в силу дії умов Договору має право вимагати від Відповідача своєчасного та повного внесення орендної плати.

Окрім того, доводи Відповідача щодо неотримання саме Позивачем орендної плати, а отримання цих коштів казначейством, спростовуються пунктом 11 Договору, згідно котрого: орендна плата сплачується орендарем щомісячно протягом 30 (тридцяти) календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця на рахунок Позивача (відтак така орендна плата надходить до відповідного місцевого бюджету, а органи казначейства є тими органами, з огляду на вид земельної ділянки та сторони Договору (орган місцевого самоврядування) через які здійснюються такі надходження).

Поміж тим не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги Відповідача щодо неналежного способу захисту порушеного права, оскільки на переконання Відповідача Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення збитків. Із дослідження підстав та правових обгрунтувань позовної заяви Позивача вбачається, що там відсутнє будь-яке обгрунутвання як самих збитків (по тексту позовної заяви відсутнє навіть слово «збитки») так і зазначення матеріальних норм права, котрі направлені на врегулювання правовідносин зі стягнення збитків. Навпаки в позовній заяві Позивач позиціонує дану суму як заборгованість по орендній платі. Поміж тим обрання Позивачем супровідного листа в підсистемі «Електронний су» із назвою позовна заява про відшкодування збитків, пов`язаних з невиконанням договору оренди не свідчить про підставу та предмет, нормативно-правове обгрунування позову саме із збитками, оскільки зміст позовної заяви та доказів долучених до неї розкриває в подальшому характер спірних правовідносин та суть позовних вимог. Саме тому суди оцінюють пред`явлені позови (так само як і апеляційній та касаційні скарги) виходячи зі змісту вказаних документів, а не супровідних листів.

Окрім того, колегія суду звертає увагу, що Відповідач був обізнаний з новою нормативною оцінкою та періодом набрання нею чинності, що підтверджується листом від 22 грудня 2021 за №вих-1471/02-20/21 за яким Позивач проінформував Відповідача про нову нормативну грошову оцінку земельної ділянки.

Підсумовуючи усе описане вище, при вирішенні даної позовної вимоги судом апеляційної інстанції враховано правову позицію наведену Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 5 червня 2024 року по справі №914/2848/22 про те, що з моменту початку застосування відповідно до пункту 271.2 статті 271 Податкового кодексу України зміненої нормативної грошової оцінки земельної ділянки державної або комунальної власності автоматично змінюються і права та обов`язки сторін договору оренди в частині розміру орендної плати, визначеної у відсотковому співвідношенні до нормативної грошової оцінки.

Отже, у разі зміни нормативної грошової оцінки земельної ділянки державної та комунальної власності змінюється також розмір орендної плати. Зазначене відповідає положенням частини 2 статті 632 Цивільного кодексу України, відповідно до якої зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Відтак, колегія суддів висну, що матеріалами справи (з урахуванням норм чинного законодавства та правові висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 5 червня 2024 року по справі №914/2848/22 щодо їх застосування) підтверджується обґрунтованість позовних вимог щодо незастосування нормативної грошової оцінки земельної ділянки з кадастровим номером :03:012:0034 у розмірі 30 077 806 грн з 1 січня 2023 року що призвело до недоотримання бюджетом Позивача орендної плати за Договором за період з 1 січня 2023 року по 8 травня 2023 року, а Відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували факт наявності заборгованості у зв`язку з несплатою орендної плати за земельну ділянку з урахуванням індексів інфляції у розмірі 582815 грн 48 коп.. Тому суд апеляційної інстанції задоволює позовну вимогу та стягує з Відповідача на користь Позивача 582815 грн 48 коп..

Дане було вчинено місцевим господарським судом, відповідно, колегія суддів залишає оспорюване судове рішення без змін в цій частині.

Відповідно до пункту 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Пунктами 1 та 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Зазначені норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Таким чином, колегія суддів вважає посилання Відповідача, викладені в апеляційній скарзі, безпідставними, документально необґрунтованими, та такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді спору.

Судова колегія вважає, що місцевий господарський суд повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на Відповідача, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 269-276, 280, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Обарівінвест" на рішення Господарського суду Рівненської області від 10 грудня 2024 року по справі №918/1000/24 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Рівненської області від 10 грудня 2024 року по справі №918/1000/24 - залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

5. Відповідно до частини 3 статті 287 ГПК України, дана справа не підлягає касаційному оскарженню, окрім випадків, визначених у підпунктах а, б, в, г пункту 2 частини 3 статті 287 ГПК України.

6. Справу №918/1000/24 повернути Господарському суду Рівненської області.

Повний текст постанови виготовлено 4 березня 2025 року.

Головуючий суддя Василишин А.Р.

Суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Філіпова Т.Л.