РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

19.02.2025Справа №910/15520/24
за позовом ОСОБА_1

до Приватного акціонерного товариства "Галактон",

Оболонської районної в місті Києві державна адміністрація

про припинення трудових відносин, повноважень та зобов`язання вчинити дії,

Суддя Зеленіна Н.І.

Секретар судового засідання Солонюк К.Г.

Представники сторін: відповідно до протоколу судового засідання.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Галактон", Оболонської районної в місті Києві державна адміністрація про припинення трудових відносин ОСОБА_1 із Приватним акціонерним товариством "Галактон", припинення повноважень ОСОБА_1 як тимчасово виконуючого обов`язки Генерального директора Приватного акціонерного товариства "Галактон", зобов`язання Оболонської районної в місті Києві державна адміністрація виключити з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запис про ОСОБА_1 як керівника та тимчасово виконуючого обов`язки Генерального директора Приватного акціонерного товариства "Галактон".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач, як тимчасово виконуючий обов`язки Генерального директора Приватного акціонерного товариства "Галактон" скликав позачергове засідання Наглядової ради Товариства з метою розгляду питання про припинення повноважень тимчасового виконуючого обов`язків Генерального директора Приватного акціонерного товариства "Галактон" та звільнення його з посади. Однак, позачергове засідання Наглядової ради Приватного акціонерного товариства "Галактон" не було проведено, а відтак рада не виконала покладених на неї законодавством та статутом обов`язків з обрання та припинення повноважень Генерального директора Товариства, що зумовило звернення до суду з даним позовом, з метою реалізації права передбаченого частиною першою статті 38 Кодексу законів про працю України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.12.2024 прийнято до розгляду справу №910/15520/24 та призначено підготовче засідання на 22.01.2025.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи поштове відправлення з ухвалою про відкриття провадження у справі було вручено відповідачу у справі 30.12.2024.

Також, ухвала суду про відкриття провадження у справі №910/15520/24 надіслана до Електронного кабінету в підсистемі «Електронний суд» в ЄСІТС.

З наявного в матеріалах справи повідомлення про доставку електронного листа, яка отримана з автоматизованої системи документообігу суду комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду» вбачається, що документ в електронному вигляді" ст. 176 Ухвала про відкриття провадження у справі (без виклику сторін) по справі №910/15520/24 (суддя Зеленіна Н.І.) було надіслано позивачу та відповідачу до електронного кабінету. Дата отримання судом інформації про доставку документа в кабінет ЕС сторін: 19.12.2024.

Відповідачі не подали до суду відзивів на позов, тобто не скористалися наданим їм процесуальним правом, передбаченим статтею 178 ГПК України.

Протокольною ухвалою суду 22.01.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 19.02.2025.

В судовому засіданні 19.02.2025 представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги. Представники відповідачів в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті (частина 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України).

Зі змісту пункту 1 частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що суд розглядає справу за відсутності учасника справи, якого було належним чином повідомлено про судове засідання, та яким не було повідомлено про причини неявки.

Представник відповідача-1 про причини неявки у судове засідання 19.02.2025 не повідомив.

19.02.2025 у судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

12.01.2015 протоколом №29 засідання Наглядової ради ПрАТ "Галактон" ОСОБА_1 призначено тимчасово виконуючим обов`язки Генерального директора Товариства з 13.01.2015 до обрання нового Генерального директора.

13.01.2015 на підставі та на виконання наказу ПрАТ "Галактон" №1-КР від 12.01.2015 позивач приступив до виконання обов`язків виконуючого обов`язки Генерального директора Товариства.

Вказана інформація внесена до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

27.09.2024 ОСОБА_1 направив на адресу ПрАТ "Галактон" письмову заяву про звільнення з посади виконуючого обов`язки Генерального директора Товариства з 15.10.2024 за власним бажанням на підставі статті 38 Кодексу законів про працю України та у відповідності до пункту 11.5 статуту Товариства, затвердженого 16.04.2018, з одночасним припиненням його повноважень як тимчасово виконуючого обов`язки Генерального директора Товариства.

27.09.2024 ОСОБА_1 , керуючись пунктом 10.21. Статуту та підпунктами 6.3, 6.4 Положення про Наглядову раду Товариства, направив у письмовій формі на адресу ПрАТ "Галактон" на ім`я Голови Наглядової ради Товариства ОСОБА_2 вимогу про скликання позачергового засідання Наглядової ради ПрАТ "Галактон" з винесенням до порядку денного таких питань:

1) ???про припинення повноважень тимчасового виконувача обов`язків Генерального директора Товариства пана ОСОБА_1 та звільнення його з посади;

2) ???про обрання нового Генерального директора Товариства;

3) про затвердження трудового контракту з новим Генеральним директором Товариства та надання повноважень на його підписання від імені Товариства;

4) про надання повноважень на вчинення всіх дій, необхідних для державної реєстрації зміни Генерального директора Товариства.

Заяву про звільнення та вимогу про скликання засідання Наглядової ради ОСОБА_1 додатково направив засобами електронної пошти до відома всіх членів Наглядової ради Товариства (на їх робочі адреси) та акціонерів Товариства.

Також, ОСОБА_1 у газеті "Голос України" №137 (189) від 03.10.2024 опублікував оголошення з повідомленням Голови та членів Наглядової ради Товариства про (1) подання заяви про звільнення та (2) вимогу скликати засідання Наглядової ради Товариства, до порядку денного якого винести питання щодо звільнення позивача.

ОСОБА_1 зазначає, що засідання Наглядової ради Товариства, на якому мало бути вирішено питання звільнення Генерального директора, протягом встановленого внутрішніми положеннями Товариства строку не було проведено та, відповідно, питання щодо припинення повноважень позивача, як тимчасово виконуючого обов`язки Генерального директора Товариства не було вирішено.

Як вказує позивач, ним було здійснено всі необхідні дії для ініціювання прийняття відповідних рішень передбачених статутом та чинним законодавством України з метою звільнення його з посади директора Товариства, а отже дотримано порядок скликання позачергового засідання Наглядової ради ПрАТ "Галактон" та належним чином повідомлено про мету і порядок денний таких зборів.

Однак, Наглядова рада Товариства не виконала покладених на неї законодавством та статутом обов`язків з обрання та припинення повноважень Генерального директора Товариства, що зумовило звернення до суду з даним позовом.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється.

Статтею 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), положення якої кореспондуються з положеннями статті 20 ГК України, передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Названими нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 28.05.2020 по справі № 910/7164/19, для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітко визначену та дієву можливість оскаржити подію, яка на її думку порушує її права й охоронювані законом інтереси.

Згідно зі статтею 38 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу, власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору. Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Отже, відповідно до трудового законодавства України, керівник товариства (директор), як будь-який інший працівник, має право звільнитися за власним бажанням, попередивши власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Разом з тим, особливість звільнення директора полягає в тому, що воно відбувається за рішенням загальних зборів учасників товариства. Вказана позиція викладена Верховним Судом у постанові від 24.12.2019 у справі № 758/1861/18.

Частиною першою статті 29 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" загальні збори учасників є вищим органом товариства.

Загальні збори учасників можуть вирішувати будь-які питання діяльності товариства (ч. 1 статті 30 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю").

Відповідно до частин 1, 2, 4 ст. 98 ЦК України загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що належать до компетенції інших органів товариства. Рішення загальних зборів приймаються простою більшістю від числа присутніх учасників, якщо інше не визначено установчими документами або законом. Порядок скликання загальних зборів визначається в установчих документах товариства.

Згідно з ч. 1-3 статті 99 ЦК України загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад. Виконавчий орган товариства може складатися з однієї або кількох осіб. Виконавчий орган, що складається з кількох осіб, приймає рішення у порядку, встановленому абзацом першим частини другої статті 98 цього Кодексу. Повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень.

Відповідно до частин 2, 3 статті 32 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" виконавчий орган товариства скликає загальні збори учасників шляхом надсилання повідомлення про це кожному учаснику товариства. Виконавчий орган товариства зобов`язаний повідомити учасників товариства не менше ніж за 30 днів до запланованої дати проведення загальних зборів учасників, якщо інший строк не встановлений статутом товариства.

Як було встановлено судом, 27.09.2024 з метою припинення трудових відносин та відносин з управління, які існують між відповідачем та позивачем як тимчасово виконуючого обов`язки Генерального директора Товариства, позивач склав заяву про звільнення та вимогу про скликання позачергових загальних зборів товариства, які засобами поштового зв`язку направив на адресу реєстрації ПрАТ "Галактон", що також підтверджується накладною №404, описом вкладення в цінний лист та фіскальним чеком Акціонерного Товариства «Укрпошта» від 27.09.2024.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначає, що 27.09.2024 направив учасникам товариства заяву про звільнення та вимогу про скликання позачергових загальних зборів товариства за своєю ініціативою на електронні поштові скриньки та додатково 03.10.2024 розмістив оголошення з вимогою про скликання позачергових загальних зборів ПрАТ "Галактон" в газеті «Голос України» №137 (189), з огляду на що позивачем дотримана процедура припинення його трудових правовідносин та правовідносин з управління товариством як тимчасово виконуючого обов`язки Генерального директора Товариства.

В свою чергу, Наглядова рада Товариства зобов`язана була розглянути питання припинення повноважень тимчасово виконуючого обов`язки Генерального директора Товариства та ухвалити відповідне рішення.

Проте, позачергові загальні збори ПрАТ "Галактон" не були скликані, та відповідно питання щодо припинення повноважень позивача як тимчасово виконуючого обов`язки Генерального директора Товариства Наглядовою радою Товариства не розглянуте, рішення по ньому не прийнято.

Суд встановив, що станом на момент розгляду даної справи тимчасово виконуючого обов`язки Генерального директора Товариства відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є позивач - ОСОБА_1 .

Конституційний Суд України у рішеннях від 07.07.2004 № 14-рп/2004, від 16.10.2007 № 8-рп/2007 та від 29.01.2008 № 2-рп/2008 зазначив, що визначене статтею 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом.

Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей для його реалізації.

Незважаючи на те, що право на працю безумовно є правом, а не обов`язком, для належної реалізації свого права на звільнення за власним бажанням керівник (директор) товариства має не тільки написати заяву про звільнення за власним бажанням на підставі статті 38 КЗпП України та подати/надіслати її всім учасникам товариства, а й за власною ініціативою, як виконавчий орган товариства, скликати загальні збори учасників товариства, на вирішення яких і поставити питання щодо свого звільнення.

У випадку відсутності рішення загальних зборів учасників товариства про звільнення керівника, керівнику із метою захисту своїх прав надано можливість звернутися до суду із вимогою про визнання трудових відносин припиненими. Аналогічну позицію висловив Верховний Суд від 24.12.2019 у постанові по справі № 758/1861/18.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, бездіяльністю відповідача, яка виразилася у не розгляді та не вжитті заходів для прийняття рішення про звільнення позивача та невнесенні відповідних змін про директора товариства до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що вказує на те, що в межах статутної діяльності товариства відповідачем були порушені трудові права позивача, зокрема його право бути звільненим із займаної посади за власним бажанням, та право на вільне обрання місця для його реалізації.

Встановлені судом обставини свідчать про те, що на теперішній час трудові відносини між сторонами фактично припинені, однак процедура внесення відповідних змін про директора товариства до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань новим директором не виконана, а тому, враховуючи встановлені судом обставини справи, які ніким не оспорюються та наведені норми права, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про визнання трудових відносин між Приватним акціонерним товариством "Галактон" та ОСОБА_1 припиненими підлягають задоволенню.

Практикою Європейського суду з прав людини передбачено, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, проте його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною 1 статті 5 Господарського процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За приписами частин 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до статтей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до пункту 3 частини 4 статті 238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Щодо інших аргументів сторін суд зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, рішення від 10.02.2010). Крім того, аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі №127/3429/16-ц.

Доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем, відповідач суду не надав, жодного заперечення проти позову не навів, доводів позивача у встановленому законом порядку не спростовано.

За таких обставин суд вважає, що наявні підстави для визнання припиненими трудових відносин ОСОБА_1 із Приватним акціонерним товариством "Галактон" та припинені повноваження ОСОБА_1 як тимчасово виконуючого обов`язки Генерального директора Приватного акціонерного товариства "Галактон", у зв`язку зі звільненням позивача з посади за власним бажанням на підставі частини першої статті 38 Кодексу законів про працю України, відтак - позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації виключити з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запис про ОСОБА_1 як керівника та тимчасово виконуючого обов`язки Генерального директора Приватного акціонерного товариства "Галактон", суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" державна реєстрація юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців - це офіційне визнання шляхом засвідчення державою факту створення або припинення юридичної особи, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, засвідчення факту наявності відповідного статусу громадського об`єднання, професійної спілки, її організації або об`єднання, політичної партії, організації роботодавців, об`єднань організацій роботодавців та їхньої символіки, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, зміни відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, про юридичну особу та фізичну особу - підприємця, а також проведення інших реєстраційних дій, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 25 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців, та громадських формувань», державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі документів, що подаються заявником для державної реєстрації; судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі, а також що надійшли в електронній формі від суду або державної виконавчої служби відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

За змістом п. 3 ч. 5 ст. 25 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців, та громадських формувань» суб`єкт державної реєстрації не пізніше наступного робочого дня з дати отримання судового рішення, передбаченого пунктом 2 частини першої цієї статті, проводить відповідну реєстраційну дію шляхом внесення запису до Єдиного державного реєстру (крім випадків, передбачених пунктами 1 та 2 цієї частини).

Верховний Суд у постанові від 24.12.2019 у справі № 758/1861/18 зазначив, що факт припинення повноважень директора як посадової особи законодавець пов`язує із моментом внесення відповідного запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Суд звертає увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

У п. 145 рішення від 15.11.1996 р. у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним".

Таким чином, "ефективний засіб правого захисту" у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Отже, з огляду на вище зазначені норми чинного законодавства України процедура звільнення директора із займаної посади внаслідок припинення правовідносин з товариством має супроводжуватись виключенням відомостей про директора з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, що у даному випадку є належним та ефективним способом захисту прав позивача та забезпечить відновлення його порушених прав.

З урахуванням викладеного, у зв`язку з визнанням припиненими трудові правовідносини між ОСОБА_1 та Приватним акціонерним товариством "Галактон", суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині зобов`язання Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації виключити з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запис про ОСОБА_1 як керівника та тимчасово виконуючого обов`язки Генерального директора Приватного акціонерного товариства "Галактон".

Приписами статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із статтями 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи встановлені вище судом обставини, дослідивши повно та всебічно матеріали справи, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Галактон" та Оболонської районну в місті Києві державної адміністрації в повному обсязі.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на Приватне акціонерне товариство "Галактон".

Керуючись ст. 2, 74, 76-80, 123, 126, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити повністю.

2. Визнати припиненими трудові відносини ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) із Приватним акціонерним товариством "Галактон" (, 04073, м. Київ, просп. Степана Бандери, 28-А, літ. Г).

3. Визнати припиненими повноваження ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) як тимчасово виконуючого обов`язки Генерального директора Приватного акціонерного товариства "Галактон" (, 04073, м. Київ, просп. Степана Бандери, 28-А, літ. Г).

4. Зобов`язати Оболонську районну в місті Києві державну адміністрацію виключити з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запис про ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) як керівника та тимчасово виконуючого обов`язки Генерального директора Приватного акціонерного товариства "Галактон" (, 04073, м. Київ, просп. Степана Бандери, 28-А, літ. Г).

5. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Галактон" (, 04073, м. Київ, просп. Степана Бандери, 28-А, літ. Г) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 9 084 (дев`ять тисяч вісімдесят чотири) грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу протягом 20 днів з дня підписання повного тексту.

Рішення суду набирає законної сили у порядку і строки, передбачені ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 03.03.2025.

Суддя Н.І. Зеленін