ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
"05" лютого 2025 р. Справа №909/56/24
Постановою Західного апеляційного господарського суду у вказаній справі від 05.02.2025 більшістю членів колегії (головуючої судді Скрипчук О.С. та члена судової колегії Кравчук Н.М.) вирішено оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Не погоджуючись із таким рішенням, ця моя окрема думка обгрунтована такими обставинами та нормами чинного законодавства.
Зокрема, єдиною підставою розбіжності у висновках судової колегії стало застосування та тлумачення (розуміння) змісту ч.2 ст. 1285 ЦК України, яка на переконання більшості членів колегії обмежує право управителя спадщини на реалізацію корпоративних прав в чистині права учасників товариства на припинення повноважень керівника виконавчого органу, яким згідно статуту відповідача є директор і позивач у цій справі ОСОБА_1 .
Таке помилкове припущення про обмеження реалізації корпоративного права, якщо таке можливо взагалі, то можна умовно допускати виходячи лише із змісту вказаної вище ч.2 ст. 1285 ЦК України, якою передбачено, що особа, яка управляє спадщиною, має право на вчинення будь-яких необхідних дій, спрямованих на збереження спадщини до з`явлення спадкоємців або до прийняття спадщини.
Але таке виокремлене тлумачення однієї і тієї ж норми права, неможливе без застосування усіх частин цієї норми.
Так, ч.1 цієї ж ст. 1285 ЦК України врегульовано, якщо у складі спадщини є майно, яке потребує утримання, догляду, вчинення інших фактичних чи юридичних дій для підтримання його в належному стані, нотаріус, а в населених пунктах, де немає нотаріуса, - відповідний орган місцевого самоврядування, у разі відсутності спадкоємців або виконавця заповіту укладають договір на управління спадщиною з іншою особою.
Положеннями п.7 ч.2 ст. 30 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» передбачено необмежене і безумовне право загальних зборів учасників товариства на обрання одноосібного виконавчого органу товариства або членів колегіального виконавчого органу (всіх чи окремо одного або декількох з них), встановлення розміру винагороди членам виконавчого органу товариства.
В доповнення підтвердження обставин наявності такого ж безумовного і необмеженого права управителя спадщиною, передбаченого ч.1 ст. 1285 ЦК України, унормовано іншою нормою чинного законодавства. Зокрема, ст. 61 Закону України «Про нотаріат», де ч.ч. 1-3 передбачено, що для охорони спадкового майна нотаріуси та посадові особи органів місцевого самоврядування провадять опис майна і передають його на зберігання спадкоємцям або іншим особам.
Якщо у складі спадщини є майно, що потребує управління, а також у разі подання позову кредиторами спадкодавця до прийняття спадщини спадкоємцями нотаріус призначає хранителя майна. У місцевості, де немає нотаріуса, посадова особа органу місцевого самоврядування призначає у цих випадках над спадковим майном опікуна.
Якщо у складі спадщини є корпоративні права для управління ними, нотаріус, а в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування призначає управителя спадщини з числа спадкоємців або виконавців заповіту, а в разі їх відсутності - укладає договір на управління спадщиною з іншою особою.
Тобто, означені вище норми чинного цивільного законодавства і законодавства про нотаріат не створюють колізії між собою, а ст. 61 Закону України «Про нотаріат» доповнює ч.1 ст. 1285 ЦК України і розмежовує повноваження нотаріуса на надання певних прав управителям спадщиною, де для фізичного збереження майна спадщини, призначає не управителя, як для корпоративних прав, а хранителя.
У нашій же справі приватним нотаріусом було видано свідоцтво в якому посвідчено, що у складі спадщини є такі корпоративні права, зокрема: права особи, яка володіє часткою у статутному капіталі ТОВ «Ласощі», що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні, отриманні певної частки прибутку (дивідендів) та активів у разі ліквідації відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутом ТОВ «Ласощі».
При цьому, статутом товариства не обмежено право єдиного учасника товариства на прийняття рішення про зміну керівника виконавчого органу - директора.
Безсумнівним є те, що у поняття управління товариством входить такого його складова частина, як правомочність на зміну керівника виконавчого органу, бо якщо припускати зворотне, то у разі несвоєчасного учасником товариства припинення повноважень керівника такого виконавчого органу до якого втрачено довіру, уже пізно буде вживати заходи до збереження спадкового майна (чим мотивована постанова більшістю членів колегії), і виникне необхідність витребовувати майно (активи) товариства від осіб, які неправомірно таким заволоділи внаслідок сумнівних дій такого керівника виконавчого органу.
Оскільки інші позовні вимоги є похідними від первинної вимоги про визнання недійсним рішення загальних зборів, то відповідно переконаний, що оскаржуване рішення суду першої інстанції належало б скасувати у повному обсязі, а у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Суддя Олег МАТУЩАК