ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2025 року Справа № 924/621/24

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Тимошенко О.М., суддя Миханюк М.В. , суддя Коломис В.В.

секретар судового засідання Юзефович Д.О.

представники сторін в судове засідання не з`явилися

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВТ ГРЕЙН" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 27.11.2024 (суддя Грамчук І.В., повний текст складено 28.11.2024) у справі № 924/621/24

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Любар"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВТ ГРЕЙН"

про стягнення 313 577,70 грн

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Господарського суду Хмельницької області перебувала позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Любар" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВТ ГРЕЙН" з вимогою про стягнення 313 577,70 грн, з яких: 237 598,00 грн пені, 26 328,42 грн 3% річних, 49 651,28 грн інфляційних втрат.

Підставою звернення позивача до суду стало прострочення відповідачем оплати заборгованості за договором поставки сільськогосподарської продукції № 36-09/23П від 11.09.2023, у зв`язку із чим позивач нарахував відповідачу пеню в сумі 237 598,00 грн в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за період з 21.02.2024 по 27.05.2024. Крім того, у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України позивач просить стягнути 26 328,42 грн 3% річних обрахованих загалом за період з 21.02.2024 по 27.05.2024 та 49 651,28 грн інфляційних втрат за лютий 2024 - травень 2024.

Окремо позивач просив стягнути витрати по сплаті судового збору та 50 000,00 грн витрат на правничу допомогу.

Відповідач проти позовних вимог заперечував, зазначаючи про надмірно великий розмір заявлених позивачем штрафних санкцій у порівнянні із збитками кредитора, а тому, у разі задоволення позову, просив зменшити їх розмір на 95 %. Звертав увагу на те, що на виконання умов укладеного між сторонами договору відповідач сплатив на користь позивача 1 478 619,14 грн, чим частково та належним чином виконав зобов`язання перед позивачем, при цьому повністю виконати умови договору відповідач не зміг через фінансову кризу у 2023 - 2024 роках (відсутність коштів на банківських рахунках, запровадження режиму воєнного стану, систематичне відключення електрозабезпечення тощо).

Крім того, відповідач заперечував стосовно вимоги про стягнення 50 000,00 грн витрат на правничу допомогу з підстав необґрунтованості та непідтвердженості. Вважає, що дана справа не є спором значної складності, не характеризується наявністю виключної правової проблеми або значним суспільним інтересом, обмежується аналізом невеликої кількості доказів, чітко врегульована нормами права, умовами договору і не потребує великого обсягу юридичної та технічної роботи.

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 27.11.2024 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВТ ГРЕЙН" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Любар" 118 799,00 грн пені (50%), 26 328,42 грн 3% річних, 49 651,28 грн інфляційних втрат, 4 703,51 грн витрат зі сплати судового збору та 10 000,00 грн витрат на правову допомогу. В решті позову відмовлено.

Так, у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України, здійснивши перерахунок заявлених до стягнення 3 % річних, судом встановлено правомірними нарахування 26 317,90 грн, а тому в частині стягнення 10,52 грн 3% річних позивачу відмовлено. Разом з цим, суд виснував про наявність підстав для зменшення розміру заявленої позивачем до стягнення пені на 50 %, а також зменшення розміру витрат на відшкодування правничої допомоги до 10 000,00 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Хмельницької області від 27.11.2024 скасувати і ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні позовних вимог.

Аргументуючи доводи апеляційної скарги, вважає надмірним, у порівнянні із збитками кредитора, розмір заявлених позивачем штрафних санкцій. Вказує, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом першої інстанції не взято до уваги посилання відповідача на висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, з урахуванням якої скаржник зазначає про наявність підстав для зменшення розміру пені, штрафу та процентів річних за час затримки розрахунку, відповідно до статті 625 ЦК України, на 95 %. Разом з цим зауважує, що судом першої інстанції при прийняті рішення не було застосовано оновлену судову практику у подібних правовідносинах, зокрема висновки Верховного суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 08.01.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "ВВТ ГРЕЙН" на рішення Господарського суду Хмельницької області від 27.11.2024 у справі № 924/621/24; апеляційну скаргу постановлено розглянути із повідомленням (викликом) сторін.

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому не погоджується із доводами апелянта та вказує, що місцевим господарським судом досліджено всі докази, подані сторонами у процесі розгляду позовної заяви та надано їм вірну оцінку, а тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення Господарського суду Хмельницької області від 27.11.2024 у справі № 924/621/24 - без змін.

Представники сторін в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином.

18.02.2025 до суду представник апелянта надіслав клопотання про відкладення розгляду справи, мотивоване тим, що останній не зможе прийняти участь в судовому засіданні в зв`язку із зайнятістю в цей час в іншому судовому засіданні у Ярмолинецькому районному суді у справі № 689/2540/24.

В силу ч. 11, 12 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, при цьому явка учасників судового процесу обов`язковою не визнавалась, враховуючи те, що позиції сторін викладені у наявних в матеріалах справи процесуальних документах, а також безпосередньо скаржника - в апеляційній скарзі, приймаючи до уваги ст. 269, 273 ГПК України щодо меж та строків перегляду справ в апеляційній інстанції, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання про відкладення розгляду справи та вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Дослідивши матеріали справи № 924/621/24 та проаналізувавши наявні докази, суд встановив наступне.

Між ТОВ "Агро-Любар" (постачальник) та ТОВ "ВВТ ГРЕЙН" (покупець) 11.09.2023 укладено договір поставки сільськогосподарської продукції № 36-09/23П, згідно з п. 1.1 якого постачальник зобов`язується поставити, а покупець прийняти та оплатити сільськогосподарську продукцію, а саме: пшеницю 4-го класу, урожаю 2023 року, надалі іменований як "товар", в кількості, у строки і на умовах, передбачених у цьому договорі.

Відповідно до п. 2.1 договору сторонами узгоджено назву товару - пшениця 4-го класу, кількість - 1000,00 тонн, ціну без ПДВ - 4 385,97 грн за одну метричну тонну, разом з ПДВ 5 000 005,80 грн

Загальна вартість товару складає: 5 000 005,80 грн, в т.ч. ПДВ (п. 2.2 договору).

У п. 3.1 договору передбачено, що постачальник поставляє товар покупцеві в заліковій вазі на умовах поставки DАР відповідно до умов ІНКОТЕРМС 2020 - ТОВ "ВВТ ГРЕЙН" (адреса: 32101, Хмельницька обл., Ярмолинецький р-н, смт. Ярмолинці, вул. Гагаріна, буд. 44/1), в подальшому - елеватор поставки, автомобільним транспортом. Базис поставки DАР використовується з урахуванням умов, визначених в цьому договорі.

Строк постачання товару - з 01.10.2023 по 13.10.2023 включно. Поставка товару партіями допускається (п. 3.2 договору).

Згідно з п. 3.5 договору датою поставки товару постачальником вважається фактична його передача покупцеві на елеваторі поставки в заліковій вазі та наданням покупцю видаткової накладної на товар. Під терміном залікова вага розуміється фізична вага товару, зменшена на розрахункову величину маси відхилень від показників якості по вмісту вологи та смітної домішки, які визначені в пункті 6.1 договору.

У п. 4.1 передбачено, умови оплати:

- 86 (вісімдесят шість) % вартості кожної партії товару здійснюється покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника протягом 2 (двох) банківських днів з моменту надання видаткової накладної (у заліковій вазі), отримання від елеватору реєстрів ТТН на прийняте зерно (реєстр відправляється на наступний день після вивантаження товару) з визначенням якості по середньодобовому зразку та за умови виставлення рахунку та підписання даного договору;

- 14 (чотирнадцять) % вартості партії товару протягом 2 (двох) банківських днів, наступних за датою зареєстрованих податкових накладних постачальника. Постачальник має зареєструвати податкові накладні в ЄРПН у відповідності до вимог чинного законодавства з наданням покупцю квитанції щодо їх реєстрації, а також правильно заповнені товарно-транспортні накладні.

Відповідно до п. 4.1.1 договору оплата проводиться згідно скан-копіям документів (Договір, рахунки та видаткові накладні). Після виконання всіх умов договору сторонами постачальник відправляє оригінали документів (Договір, рахунки, видаткові, статутні документи) протягом 5 робочих днів.

Постачальник зобов`язується надати покупцю не пізніше дати постачання товару видаткові накладні (п. 5.3 договору).

Згідно з п. 7.1 договору сторони не несуть відповідальності за невиконання своїх зобов`язань по цьому договору, причиною яких стали фактори, які не підлягають контролю сторін - стихійні лиха, пожежі, воєнні дії, громадські безпорядки, заборони державного рівня і т. д. Достатнім підтвердженням дії обставин непереборної сили буде відповідний акт, виданий Торгово-Промисловою Палатою України.

У п. 7.2 договору передбачено, що сторона, яка підпала під дію обставин непереборної сили, зобов`язана негайно письмово повідомити про це іншу сторону. Неповідомлення позбавляє сторону посилатись на обставини форс-мажор як на підставу звільнення від відповідальності.

У п. 8.8 договору сторонами погоджено, що за порушення строків оплати товару покупець сплачує на користь постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення оплати від простроченої суми. У разі прострочення оплати на строк понад 30 календарних днів, покупець додатково сплачує на користь постачальника штраф в розмірі 20% від простроченої суми.

Договір вступає в силу з моменту підписання і діє до повного виконання зобов`язань сторонами (п. 11.1 договору).

Договір поставки сільськогосподарської продукції № 36-09/23П від 11.09.2023 підписано та скріплено відтисками печаток сторін.

В подальшому, на виконання умов договору поставки сільськогосподарської продукції № 36-09/23П від 11.09.2023 позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 4 888 705,66 грн, що підтверджується видатковими накладними № 117 від 04.10.2023 на суму 646 400,75 грн, № 119 від 05.10.2023 на суму 386 300,45 грн, № 120 від 07.10.2023 на суму 522 200,61 грн, № 121 від 10.10.2023 на суму 371 700,43 грн, № 122 від 11.10.2023 на суму 373 100,43 грн, № 123 від 12.10.2023 на суму 246 100,28 грн, № 125 від 13.10.2023 на суму 247 200,29 грн, № 126 від 14.10.2023 на суму 616 600,71 грн, № 128 від 16.10.2023 на суму 246 400,28 грн, № 132 від 17.10.2023 на суму 613 100,71 грн, № 134 від 18.10.2023 на суму 619 600,72 грн. До матеріалів справи додано квитанції про реєстрацію податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Позивач у день поставки товару виставив відповідачу рахунки на оплату до вищевказаних видаткових накладних, копії яких долучено до матеріалів справи.

Відповідач свій обов`язок з оплати за отриманий товар виконав частково на суму 1 578 619,14 грн, що підтверджується випискою АТ "Укрексімбанк" по рахунку за період 24.10.2023 - 29.11.2023, у відповідності до якої 24.10.2023 відповідачем сплачено 332 218,39 грн, 25.10.2023 - 165 000,19 грн, 02.11.2023 - 375 000,44 грн, 03.11.2023 - 106 400,12 грн, 07.11.2023 - 100 000,00 грн, 13.11.2023 - 250 000,00 грн, 17.11.2023 - 150 000,00 грн, 29.11.2023 - 100 000,00 грн.

Позивач до матеріалів справи додав письмову вимогу від 29.11.2023 № 77 адресовану ТОВ "Агро-Любар" про сплату 3 310 086,52 грн залишку боргу, нарахованих за період з 21.10.2023 по 30.11.2023 пені в сумі 115 704,23 грн, трьох відсотків річних в сумі 10 905,45 грн, 20% штрафу в сумі 682 017,30 грн, інфляційних втрат в сумі 71 611,81 грн за вересень - листопад 2023.

За змістом повідомлення ТОВ "ВВТ ГРЕЙН" про настання форс-мажорних обставин від 29.11.2023 № 29-11, адресованого позивачу, відповідачем наведено обставини неможливості здійснення перевезення товару для подальшого продажу, а тому відповідач не може отримати гроші для сплати за договором. Дана подія з посиланням на п.п. 7.1, 7.2 договору, на думку відповідача, є форс-мажорною обставиною, так як суттєво обмежує здійснення його господарської діяльності.

Відповідно до наданої відповідачем відповіді на вимогу від 01.12.2023 № 01-12, останній підтвердив факт укладення договору поставки сільськогосподарської продукції № 36-09/23П від 11.09.2023, заперечив щодо обсягу додаткових платежів, в тому числі штрафних санкцій. У відповіді повідомлено про настання форс-мажорних обставин, чим останній виконав свої зобов`язання зазначені у п. 7.2 договору.

У зв`язку з простроченням відповідачем оплати за договором поставки сільськогосподарської продукції № 36-09/23П від 11.09.2023 та обрахованих згідно договору та ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахувань, позивач звернувся з позовом до суду про стягнення 3 310 086,52 грн заборгованості, 330 435,34 грн пені, 662 017,30 грн штрафу, 33 043,52 грн 3% річних, 62 891,63 грн інфляційних втрат, а також судових витрат по справі.

Рішенням суду від 28.03.2024 у справі № 924/621/24 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВТ ГРЕЙН" (32101, Хмельницька обл., Ярмолинецький р-н, смт. Ярмолинці, вул. Гагаріна, буд. 44/1, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Любар" (13144, Житомирської обл., Любарський р-н, с. Провалівка, вул. 1 Травня, буд. 3, ) 3 310 086,52 грн основного боргу, 132 174,14 грн пені, 264 806,92 грн штрафу, 33 043,52 грн 3% річних, 52 961,38 грн інфляційних втрат, 65 828,16 грн витрат зі сплати судового збору та 40 000,00 грн витрат на правову допомогу. У стягненні 9 930,25 грн інфляційних втрат, 198 261,20 грн пені та 397 210,38 грн штрафу в позові відмовлено.

Відповідно до платіжної інструкції від 28.05.2024 № 2834 відповідач сплатив на користь позивача 3 898 900,64 грн присуджених судом до стягнення коштів.

У зв`язку з несвоєчасною оплатою заборгованості відповідачем, позивач за період з 21.02.2024 по 27.05.2024 просив суд стягнути з відповідача 237 598,00 грн пені, 26328,42 грн 3% річних, 49 651,28 грн інфляційних втрат.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд зазначає таке.

В силу ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Статтями 626, 627, 629 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 1, 2 ст. 193 ГК України).

Встановлено, що між сторонами виникли правовідносини з договору поставки.

Згідно ч. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням суду від 28.03.2024 у справі № 924/1322/23 позовні вимоги було задоволено частково та стягнуто з ТОВ "ВВТ ГРЕЙН" на користь ТОВ "Агро-Любар" 3 310 086,52 грн заборгованості за договором, а також 132 174,14 грн пені, 264 806,92 грн штрафу, 33 043,52 грн 3% річних, 52 961,38 грн інфляційних втрат, 65 828,16 грн витрат зі сплати судового збору та 40 000,00 грн витрат на правову допомогу. У стягненні 9 930,25 грн інфляційних втрат, 198 261,20 грн пені та 397 210,38 грн штрафу відмовлено.

Отже, судом встановлено доведеність порушення відповідачем зобов`язання з повної оплати товару за договором поставки № 36-09/23П від 11.09.2023, оплата останнього 28.05.2024 та нарахування пені, 3 % річних за період з 21.10.2023 по 20.02.2024 та індексу інфляції за період листопад 2023 січень 2024 у справі № 924/1322/23.

Відповідач відповідно до платіжної інструкції від 28.05.2024 № 2834 сплатив на користь позивача 3 898 900,64 грн присуджених судом до стягнення коштів.

При цьому, у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України та у зв`язку з простроченням платежу, позивачем за період з 21.02.2024 по 27.05.2024 нараховано 237 598,00 грн пені, 26 328,42 грн 3% річних та 49 651,28 грн інфляційних втрат за лютий 2024 травень 2024.

В силу згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив строк виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних, не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та сплати неустойки за прострочення виконання зобов`язання.

Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції та 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу (постанова Верховного Суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18).

Визначені ч. 2 ст. 625 ЦК України право стягнення інфляційних втрат і 3% річних є мінімальними гарантіями, які надають кредитору можливість захистити згадані вище інтереси; позбавлення кредитора можливості реалізувати це право порушуватиме баланс інтересів і сприятиме виникненню ситуацій, за яких боржник повертатиме кредитору грошові кошти, які, через інфляційні процеси, матимуть іншу цінність, порівняно з моментом, коли такі кошти були отримані (у тому числі у вигляді прострочення оплати відповідних товарів та послуг).

В постановах ВП ВС від 19.06.2019 № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13.11.2019 у справі № 922/3095/18, від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 суд вказав, що за змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних, як складову грошового зобов`язання та особливу міру відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язань, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника; вказані компенсаційні нарахування не є штрафними санкціями, передбаченими статтею 230 Господарського кодексу У країни (далі - ГК України) та частиною третьою статті 551 ЦК України щодо зменшення розміру штрафних санкцій.

Разом з цим, у відповідності до п.8.36 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, Суд висловив правову позицію, що звертаючись з вимогою про стягнення процентів річних та інфляційних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, позивач не повинен доводити розмір дійсних майнових втрат, яких він зазнав.

У п.8.38 даної постанови виснувала, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов (очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум санкцій) може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Згідно із ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

У ч. 1 ст. 546 ЦК України також зазначено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

За ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 5.3 договору сторони обумовили, що у випадку порушення терміну виконання грошового зобов`язання, визначеного договором, сторона зобов`язана сплатити на користь іншої сторони пеню в розмірі облікової ставки НБУ від суми прострочення за кожен день такого прострочення.

У п. 8.8 договору сторонами погоджено, що за порушення строків оплати товару покупець сплачує на користь постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення оплати від простроченої суми.

У відповідності до п. 8.8. договору позивач нарахував до стягнення з відповідача 237598,00 грн пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за період з 21.02.2024 по 27.05.2024.

Частиною другою статті 216 ГК України застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

Господарсько-правова відповідальність базується на принципах, згідно з якими: потерпіла сторона має право на відшкодування збитків незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; передбачена законом відповідальність виробника (продавця) за недоброякісність продукції застосовується також незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; сплата штрафних санкцій за порушення зобов`язання, а також відшкодування збитків не звільняють правопорушника без згоди другої сторони від виконання прийнятих зобов`язань у натурі; у господарському договорі неприпустимі застереження щодо виключення або обмеження відповідальності виробника (продавця) продукції (частина третя статті 216 ГК України).

За частинами першою та другою статті 217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.

Отже, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.

У наведених висновках суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18.

За ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги, зокрема, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно із ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Визначення конкретного розміру зменшення штрафних санкцій належить до дискреційних повноважень суду. При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені ст. 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність), має забезпечити баланс інтересів сторін та з дотриманням правил ст. 86 ГПК України визначати конкретні обставини справи, які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обставин справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав (такий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 08.10.2020 у справі № 904/5645/19; від 14.04.2021 у справі № 922/1716/20).

Чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Тому таке питання вирішується судом згідно зі ст. 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі вичерпного переліку обставин як підстав для зменшення судом розміру неустойки (частина третя статті 551 ЦК України) господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 26.08.2021 у справі № 911/378/17 (911/2223/20).

При вирішенні питання про зменшення пені суд бере до уваги також співвідношення розміру заборгованості боржника та розміру пені. Такий підхід є усталеним в судовій практиці (постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 та Верховного Суду від 23.09.2019 у справі № 920/1013/18, від 26.03.2020 у справі № 904/2847/19).

Предметом розгляду у цьому спорі було стягнення боргу за невиконаними зобов`язаннями відповідача за договором поставки.

На момент укладення договору поставки відповідач володів інформацією про своє фінансове становище, стан своїх активів, рівень власної платоспроможності та можливості виконувати грошові зобов`язання, а обставини, на які посилається апелянт, не є доведеними форс - мажорними обставинами. Відповідач, як юридична особа, здійснює свою господарську діяльність на власний ризик (ст. 42 ГК України).

Посилання апелянта на те, що позивачем не наведено жодних доказів негативних наслідків через прострочення виконання зобов`язання відповідачем, не надано доказів скрутного матеріального становища, а також враховуючи повне виконання умов договору - дає підстави для зменшення розміру нарахованих санкцій на 95%, судова колегія вважає безпідставним. Виконання договірних зобов`язань з боку відповідача відбулось фактично на 30 %, а залишок заборгованості було присуджено до стягнення за рішенням суду. Такі дії відповідача не можуть розцінюватись як своєчасне, належне, добровільне виконання зобов`язань. Позивач, як суб`єкт господарювання та сторона договору, мав правомірні очікування на вчасне отримання коштів за переданий товар з метою планування своєї подальшої підприємницької діяльності, і в очевидь не передбачав можливості кредитування відповідача. При цьому змушений був звертатися до суду за захистом порушених прав. Відсутність завданих збитків такими діями позивачу є лише одним з критеріїв оцінки для можливості зменшення санкцій, що і стверджується судовою практикою, на яку посилається апелянт.

Окрім того, суд зауважує, що зменшення розміру пені на 95% фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін. При цьому законодавець надає суду право зменшувати розмір неустойки, а не звільняти боржника від її сплати.

Натомість в справі що переглядається, штрафні санкції нараховано на суму боргу в розмірі 3 310 086,00 грн, яка є значно більшою, ніж сума нарахованих та присуджених судом першої інстанції до стягнення коштів (118 799, 00 грн пені (50%), 26 328,42 грн 3% річних та 49 651,28 грн інфляційних).

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції об`єктивно встановлено наявність достатніх правових підстав для зменшення розміру пені на 50%, з дотриманням балансу інтересів сторін, при цьому присуджений розмір штрафних санкцій не є надмірно великим, порівняно із розміром основної заборгованості та не порушує принципи господарської відповідальності за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку.

Водночас, здійснивши перевірку розрахунку компенсаційних стягнень, колегія суддів дійшла висновку про правомірність їх нарахування та правильність у присуджених судом розмірах 26 317,00 грн та 49 651,28 грн 3% річних та інфляційних втрат відповідно.

В силу ст. 73, 74, 76 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Наведені в апеляційній скарзі аргументи скаржника не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки вони не спростовують обґрунтованих висновків господарського суду, правильність застосування норм матеріального права та не вказують на порушення норм процесуального права.

При цьому в частині стягнення судових витрат рішення місцевого господарського суду колегією суддів не переглядається, оскільки доводи апеляційної скарги не містять заперечень в цій частині.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи все вищевикладене в сукупності, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду Хмельницької області від 27.11.2024 у справі № 924/621/24 відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві та підстави для його скасування відсутні.

За результатами розгляду апеляційної скарги у справі № 924/621/24 витрати по сплаті судового збору, в порядку ст. 129 ГПК України, покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВТ ГРЕЙН" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Хмельницької області від 27 листопада 2024 року у справі № 924/621/24 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Справу № 924/621/24 повернути Господарському суду Хмельницької області.

Повний текст постанови складений "21" лютого 2025 р.

Головуючий суддя Тимошенко О.М.

Суддя Миханюк М.В.

Суддя Коломис В.В.