РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.02.2025Справа № 910/15611/24

Господарський суд міста Києва у складі судді Грєхової О.А., розглянувши у спрощеному позовному провадженні матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Інтерференц систем"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрнафта-постач"

про стягнення 89 776,79 грн.

Без повідомлення (виклику) сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Інтерференц систем» звернулось до Господарського суду міста Києва із позовними вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрнафта-постач» про стягнення 89 776,79 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за Договором поставки № Т-1090/23 від 25.12.2023, в частині поставки товару.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.12.2024 позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/15611/24. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.

07.01.2025 представником відповідача подано відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечуючи проти позову зазначає, що умовами Договору чітко визначено, що покупець зобов`язується отримати товар на АЗС до закінчення терміну дії довірчого документу, який зазначений на довірчому документі та/або накладної чи акті прийому-передачі на такі талони (п. 5.2.3.) та постачальник не несе відповідальності та звільняється від зобов`язань за Договором, у разі неотримання покупцем товару на АЗС до закінчення терміну дії довірчого документу, який зазначений на довірчому документі, або якщо захисна стрічка ідентифікаційного номера пред`явленого довірчого документа - пошкоджена. Відповідач зазначає, що наданий позивачем до позовної заяви Перелік номерів талонів жодним чином не підтверджує факту, що такі довірчі документи дійсно наявні в позивача та що довірчі документи не є пошкодженими та дійсними до пред`явлення як того вимагає п. 5.2.4. Договору. Відповідач зазначає, що на наданому позивачем скріншоті який додано до позовної заяви як доказ направлення листа про продовження строку дії талонів, дійсно міститься електронна пошта, яка могла використовуватись менеджером ТОВ «Укрнафта-Постач» в цілях ведення робочої переписки з контрагентом, але слід звернути увагу суду, що питання продовження строку дії талонів не відноситься до службових повноважень та компетенцій менеджера, при цьому, ані умовами укладеного між сторонами Договору, ані жодними додатковими угодами до нього не передбачено можливості здійснювати листування засобами електронної пошти та не встановлено жодних електронних адрес для здійснення такого листування, а також наданий позивачем як доказ належного звернення ТОВ «ТД «Інтерференц Систем» про продовження строку дії талонів скріншот електронної пошти жодним чином не відображає змісту направленого листа та особу якою такий лист було підписано. Відповідач зазначає, що оскільки останнім зобов`язання за Договором виконано в повному обсязі, а порушення зобов`язання сталося саме з вини позивача, оскільки саме позивачем не отримано ПММ в передбачені Договорами строки, завдаток, тобто сплачені за вищевказаними договорами кошти повинні залишитися у кредитора, тобто у ТОВ «Укрнафта-Постач».

Позивач правом на подання відповіді на відзив у встановлений строк не скористався.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

25 грудня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрнафта-постач» (далі - постачальник, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Інтерференц систем» (далі - покупець, позивач) укладено Договір поставки № Т-1090/23 (далі - Договір), за умовами якого постачальник приймає на себе зобов`язання передати покупцю у власність товар - паливо за довірчим документом - талоном, а покупець зобов`язується оплатити і прийняти вказаний товар.

Найменування товару: згідно рахунків та накладних на товар.

Одиниця вимірювання: літр.

Кількість: згідно рахунків, Актів прийому-передачі або накладних на товар (пункти 1.2-1.4 Договору).

У пункті 1.5 Договору визначено, що відпуск товару з АЗС здійснюється за талоном на отримання товару, відповідно до Правил роздрібної торгівлі нафтопродуктами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1442 від 20.12.1997.

Відповідно до п. 2.1 Договору товар вважається переданим постачальником і прийнятим покупцем по кількості і якості з моменту фактичного отримання товару згідно умов Договору.

Згідно з п. 3.1 Договору ціна за 1 літр товару визначається згідно з рахунками за накладними на товар.

Умови оплати: 100% попередня оплата протягом двох банківських днів з моменту оформлення постачальником рахунку (п. 3.1 Договору).

У відповідності до п. 4.4 Договору після оплати товару протягом 5 робочих днів постачальник зобов`язаний передати покупцю, а покупець зобов`язаний отримати від постачальника довірчі документи (талони) на придбану кількість ПММ, як підтвердження оплати товару.

Згідно з п. 5.1 Договору строк поставки товару - до закінчення терміну дії довірчого документу (талона).

У пункті 5.2 Договору сторонами узгоджено місце поставки (передачі) товару та її умови:

- передача покупцю товару за цим Договором здійснюється на АЗС згідно п. 1.6 шляхом заправки автомобілів покупця при пред`явленні довіреними особами покупця талона (п. 5.2.1);

- довірчий документ - талон є підставою для видачі заправки з АЗС вказаного у карті об`єму марки товару, після чого всі обов`язки сторін по погашених талонах вважаються виконаними, при цьому постачальник не може передати покупцю товар іншої марки чи в кількості меншій, ніж зазначено в талоні (п. 5.2.2);

- умови постачання товару - самовивезення. Покупець зобов`язується отримати товар на АЗС до закінчення терміну дії довірчого документу, який зазначений на довірчому документі та/або накладної чи акті прийому-передачі на такі талони (п. 5.2.3);

- постачальник не несе відповідальності та звільняється від зобов`язань за Договором, у разі неотримання покупцем товару на АЗС до закінчення терміну дії довірчого документу, який зазначений на довірчому документі, або якщо захисна стрічка ідентифікаційного номера пред`явленого довірчого документа - пошкоджена. Постачальник не проводить відпуск палива по погашеному та/або недійсному довірчому документу (п. 5.2.4);

- у випадку закінчення строку дії талону та при наявності оригіналів видаткових накладних документів на довірчій документ у покупця, постачальником може бути проведений обмін такого талону на протязі 30 календарних днів з дати закінчення строку дії простроченого довірчого документу. Обмін талону відбувається по принципу повернення старого та реалізації нового з урахуванням ціни простроченого довірчого документу. При цьому постачальник залишає за собою право змінювати ціну реалізації палива в сторону збільшення у зв`язку зі зміною роздрібної ринкової вартості палива (п. 5.2.5);

- фактична кількість і асортимент поставленого покупцю палива визначається виходячи з даних, що міститься в електронних базах даних постачальника про використання відповідного довірчого документу та фіксується в зведених реєстрах реалізації палива. Достатньою умовою підтвердження поставки палива покупцю є зведений реєстр реалізації палива, що сформований по факту погашення талонів, які відповідають унікальним ідентифікаційним номерам вказаним у видатковій накладній або акті прийому-передачі довірчих документів. Зведений реєстр реалізації палива затверджується постачальником в односторонньому порядку (п. 5.2.6);

- активація талонів проводиться в робочий час після отримання підписаних накладних на товар на е-мейл контактної особи від постачальника (п. 5.2.7).

Відповідно до пунктів 6.1.1 та 6.1.2 Договору покупець зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати кошти за товар та приймати товар згідно умов даного Договору.

Згідно з пунктами 6.3.1 та 6.3.3 Договору постачальник зобов`язується забезпечити поставку товару у строки, встановлені цим Договором, а також здійснювати цілодобовий та безперебійний відпуск пального на АЗС при пред`явлені талонів, що є предметом цього Договору.

Цей Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та засвідчення печатками сторін та діє до 31.12.2023, а в частин розрахунків до повного їх виконання.

Строк дії цього Договору автоматично продовжується на кожний наступний календарний рік у разі, якщо жодна із сторін не повідомила про припинення дії Договору за 15 календарних днів до закінчення строку дії Договору (пункти 11.1 та 11.2 Договору).

У пунктах 13.1, 13.3, 13.7 та 13.10 Договору сторони відповідно до вимог Цивільного кодексу України, Закону України «Про електронні довірчі документи», Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», визначають умови створення, оброблення, зберігання, обміну між собою електронними первинними документами з використанням електронних підписів протягом строку діє Договору.

Обмін електронними документами та накладення електронного підпису здійснюється за допомогою Платформ «ПТАХ» та Програми/Сервісів, підключених до Платформи «ПТАХ» або «Вчасно».

Сторони взаємно визнають юридичну (доказову) силу Документів, оформлених сторонами у вигляді електронних документів та підписаних їх представниками із використанням електронного підпису без необхідності їх підтвердження документом (-ами) на паперовому носії з накладенням на цього власноручних підписів. Юридична сила документів, укладених з використанням електронних підписів представників сторін не може бути заперечене сторонами лише на тій підставі, що вони укладені із використанням електронних підписів та/або мають електронну форму.

Документ в електронній формі, який підписується шляхом накладення електронного підпису представника однієї сторони (рахунок, лист, заявка тощо), вважається дійсним з дати укладення такого документа, який зазначається в самому документі.

На виконання умов Договору позивач перерахував на користь відповідача грошові кошти згідно платіжної інструкції № 100 від 31.01.2024 на суму 2 222 500,00 грн., № 114 від 05.02.2024 на суму 1 347 000,00 грн. та № 121 від 08.02.2024 на суму 1 347 000,00 грн., а відповідач в свою чергу згідно видаткової накладної № ОТКР-00000812 від 31.01.2024 на суму 2 222 500,00 грн. передав позивачу 3900 бланків дозволу, що підтверджуються право покупця на отримання палива у кількості: бензин А-92+ в кількості 5000 літрів; бензин А-95 в кількості 20000 літрів та ДП+ в кількості 25000 літрів, згідно видаткової накладної № ОТКР-00000961 від 05.02.2024 на суму 1 347 000,00 грн. передав позивачу 2165 бланків дозволу, що підтверджуються право покупця на отримання палива ДП+ в кількості 30000 літрів та згідно видаткової накладної № ОТКР-00001151 від 08.02.2024 на суму 1 347 000,00 грн. передав позивачу 2000 бланків дозволу, що підтверджуються право покупця на отримання палива ДП+ в кількості 30000 літрів.

Звертаючись з позовом до суду, позивач зазначає, що 24.05.2024 на робочу електронну пошту менеджера відповідача відправив лист вих. № ІНФ24/05/24 від 24.05.2024, за змістом якого позивач звертався до відповідача з питанням забезпечити поставку попередньо оплаченого товару або повернути попередню оплату за не отриманий товар, відповідь на який відповідач не надав.

Позивач зазначає, що невиконання відповідачем своїх зобов`язань в частині поставки товару в кількості 630 літрів бензину А-95 та 845 літрів дизельного палива Energy - призвело до збитків, які понесені позивачем, пов`язані з необхідністю придбання наново товару в кількості 630 літрів бензину А-95 та 845 літрів дизельного палива Energy за цінами, що діють на ринку палива в мережі АЗС Укрнафта станом на сьогоднішній день, при чому ціни на ринку з моменту закупівлі позивачем товару у відповідача значно збільшились, в зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача суму попередньої оплати за товар за Договором поставки № Т-190/23 від 25.12.2023 року в розмірі 65 912,50 грн., збитки в розмірі 7 515,25 грн., 3% річних у розмірі 1 123,75 грн., інфляційні втрати в розмірі 5 439,26 грн. та пеню в розмірі 9 786,03 грн.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В силу положень статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з положеннями статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст. 265 Господарського кодексу України визначено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 1 статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 6 ст. 265 ГК України встановлено, що до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Отже, перелік істотних та обов`язкових умов договору поставки (купівлі-продажу) визначено у главі 54 ЦК України.

Відповідно до положень статей 655, 656, 691, 712 ЦК України істотними умовами договору поставки є предмет (товар, майно або майнові права) та ціна товару.

Судом встановлено, що між сторонами було погоджено всі істотні умови договору поставки та на виконання умов Договору позивач перерахував на користь відповідача грошові кошти згідно платіжної інструкції № 100 від 31.01.2024 на суму 2 222 500,00 грн., № 114 від 05.02.2024 на суму 1 347 000,00 грн. та № 121 від 08.02.2024 на суму 1 347 000,00 грн., а відповідач в свою чергу згідно видаткової накладної № ОТКР-00000812 від 31.01.2024 на суму 2 222 500,00 грн. передав позивачу 3900 бланків дозволу, що підтверджуються право покупця на отримання палива у кількості: бензин А-92+ в кількості 5000 літрів; бензин А-95 в кількості 20000 літрів та ДП+ в кількості 25000 літрів, згідно видаткової накладної № ОТКР-00000961 від 05.02.2024 на суму 1 347 000,00 грн. передав позивачу 2165 бланків дозволу, що підтверджуються право покупця на отримання палива ДП+ в кількості 30000 літрів та згідно видаткової накладної № ОТКР-00001151 від 08.02.2024 на суму 1 347 000,00 грн. передав позивачу 2000 бланків дозволу, що підтверджуються право покупця на отримання палива ДП+ в кількості 30000 літрів.

Так, спільним Наказом Міністерства палива та енергетики України, Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики 20.05.2008 року № 281/171/578/155 затверджено Інструкцію про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, яка згідно ст. 1 встановлює єдиний порядок організації та виконання робіт, пов`язаних з прийманням, транспортуванням, зберіганням, відпуском та обліком товарної нафти (далі - нафта) і нафтопродуктів, та поширюється на всі класи, типи, групи і види нафти та типи, марки і види (залежно від масової частки сірки) нафтопродуктів. Вимоги цієї Інструкції є обов`язковими для всіх суб`єктів господарювання (підприємств, установ, організацій та фізичних осіб - підприємців), що займаються хоча б одним з таких видів економічної діяльності, як закупівля, транспортування, зберігання і реалізація нафти і нафтопродуктів на території України.

За визначенням наданим в Інструкції, талон - спеціальний талон, придбаний за умовами та відпускною ціною обумовленого номіналу, що підтверджує право його власника на отримання на АЗС фіксованої кількості нафтопродукту певного найменування і марки, які позначені на ньому.

Як було зазначено вище, у позовній заяві Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Інтерференц систем» вказувало, що на виконання укладеного сторонами Договору, позивачем сплачено на користь відповідача грошові кошти в якості передоплати за товар, однак відповідачем виконано свій обов`язок з поставки товару лише частково, та не поставлено товар в кількості 630 літрів бензину А-95 та 845 літрів дизельного палива на загальну суму 65 912,50 грн.

При цьому, судом визначено правову природу сплаченої позивачем суми коштів у розмірі 65 912,50 грн. саме як попередня оплата, тобто кошти, які попередньо оплачені стороною договору на користь іншої сторони з метою виконання нею своїх зобов`язань.

Правова природа зазначених коштів внаслідок невиконання будь-якою стороною своїх зобов`язань за договором не змінюється і залишається такою до моменту, коли сторони двосторонньо не узгодять іншої їх правової природи або не вчинять дій, які змінять правову природу перерахованої суми.

Отже, до моменту пред`явлення уповноваженими представниками позивача бланків дозволу на АЗС, означені кошти залишаються попередньою оплатою.

Питання щодо повернення попередньої оплати у випадку непоставки товару врегульовано статтею 693 Цивільного кодексу України.

Так, відповідно до частин 1, 2 статті 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до ст. 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

З аналізу вищевказаних положень чинного законодавства вбачається, що умовою застосування положень статті 693 Цивільного кодексу України є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю, тобто в установлений строк. У разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певного визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця.

Отже, з моменту направлення позивачем вимоги про повернення суми попередньої оплати у відповідача виникають грошові зобов`язання з повернення суми передплати, які замінюють зобов`язання з поставки товару, котрі не були виконані вчасно.

Проте, передумовою застосування статті 693 ЦК України, в будь-якому разі є не виконання обов`язку продавцем з поставки (передачі) товару у передбачений (домовлений) строк, та саме позивач має довести суду, що строк поставки (передачі) товару є таким, що настав та прострочений відповідачем.

Згідно з п. 5.1 Договору строк поставки товару - до закінчення терміну дії довірчого документу (талона).

Як вбачається з матеріалів справи, строк дії бланків дозволу за видатковою накладною № ОТКР-00000812 від 31.01.2024 на суму 2 222 500,00 грн. встановлений до 30.04.2024, за видатковою накладною № ОТКР-00000961 від 05.02.2024 на суму 1 347 000,00 грн. - до 05.05.2024 та за видатковою накладною № ОТКР-00001151 від 08.02.2024 на суму 1 347 000,00 грн. - до 08.05.2024.

У пункті 5.2 Договору сторонами узгоджено місце поставки (передачі) товару та її умови:

- передача покупцю товару за цим Договором здійснюється на АЗС згідно п. 1.6 шляхом заправки автомобілів покупця при пред`явленні довіреними особами покупця талона (п. 5.2.1);

- довірчий документ - талон є підставою для видачі заправки з АЗС вказаного у карті об`єму марки товару, після чого всі обов`язки сторін по погашених талонах вважаються виконаними, при цьому постачальник не може передати покупцю товар іншої марки чи в кількості меншій, ніж зазначено в талоні (п. 5.2.2);

- умови постачання товару - самовивезення. Покупець зобов`язується отримати товар на АЗС до закінчення терміну дії довірчого документу, який зазначений на довірчому документі та/або накладної чи акті прийому-передачі на такі талони (п. 5.2.3);

- постачальник не несе відповідальності та звільняється від зобов`язань за Договором, у разі неотримання покупцем товару на АЗС до закінчення терміну дії довірчого документу, який зазначений на довірчому документі, або якщо захисна стрічка ідентифікаційного номера пред`явленого довірчого документа - пошкоджена. Постачальник не проводить відпуск палива по погашеному та/або недійсному довірчому документу (п. 5.2.4);

- у випадку закінчення строку дії талону та при наявності оригіналів видаткових накладних документів на довірчій документ у покупця, постачальником може бути проведений обмін такого талону на протязі 30 календарних днів з дати закінчення строку дії простроченого довірчого документу. Обмін талону відбувається по принципу повернення старого та реалізації нового з урахуванням ціни простроченого довірчого документу. При цьому постачальник залишає за собою право змінювати ціну реалізації палива в сторону збільшення у зв`язку зі зміною роздрібної ринкової вартості палива (п. 5.2.5);

- фактична кількість і асортимент поставленого покупцю палива визначається виходячи з даних, що міститься в електронних базах даних постачальника про використання відповідного довірчого документу та фіксується в зведених реєстрах реалізації палива. Достатньою умовою підтвердження поставки палива покупцю є зведений реєстр реалізації палива, що сформований по факту погашення талонів, які відповідають унікальним ідентифікаційним номерам вказаним у видатковій накладній або акті прийому-передачі довірчих документів. Зведений реєстр реалізації палива затверджується постачальником в односторонньому порядку (п. 5.2.6);

- активація талонів проводиться в робочий час після отримання підписаних накладних на товар на е-мейл контактної особи від постачальника (п. 5.2.7).

Отже, саме позивач в даному випадку мав забезпечити отримання пального за талонами в мережі АЗС та отримати його самовивозом у визначені талонами строки, а у разі неотримання пального у межах визначеного строку у порядку визначеному п. 5.2.5 звернутись до відповідача для проведення обміну такого талону та доплати відповідно з урахуванням зміненої ціни реалізації.

Натомість жодних доказів в підтвердження порушення саме відповідачем строків поставки товару, як і відмови у відпуску товару за талонами у межах строку їх дії, до матеріалів справи не надано.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") наголошено, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 01.12.2020 у справі №904/1103/20 та від 25.06.2020 у справі №924/266/18.

Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати саме ту їх кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Отже, отримавши за видатковими накладними талони зі строком їх дії на відпуск відповідного пального, узгодивши, що відпуск товару здійснюється самовивозом та на АЗС, позивач фактично був обізнаний про можливість отримання замовленого товару, однак, не вчинив належних дій для отримання такого товару.

Таким чином, позивач був обізнаний про наявність товару та можливість його отримання на АЗС у межах строку дії талонів, а підставою виникнення спору між сторонами є фактично не вчинення саме позивачем дій з метою отримання пального на АЗС, а не порушення відповідачем взятого на себе зобов`язання з поставки товару.

При цьому, жодних доказів належного звернення позивача до відповідача у порядку визначеному п. 5.2.5 Договору із метою проведення обміну таких талонів протягом 30 календарних днів з дати закінчення строку дії прострочених довірчих документів, як в порядку електронного листування, узгодженого сторонами в розділі 13 Договору, так і шляхом направлення листів поштовим засобом, матеріали справи не містять.

Що ж до наданої позивачем роздруківки з електронної пошти, щодо якої відповідач зазначає, що ані умовами укладеного між сторонами Договору, ані жодними додатковими угодами до нього не передбачено можливості здійснювати листування засобами електронної пошти та не встановлено жодних електронних адрес для здійснення такого листування, а також, що скріншот електронної пошти жодним чином не відображає змісту направленого листа та особу якою такий лист було підписано, суд зазначає наступне.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023 у справі № 916/2037/21 викладено наступну правову позицію щодо використання електронних доказів.

Відповідно до частин першої, другої статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі статтею 96 ГПК України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, яка містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо). Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).

Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених в порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу.

Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Відповідно до частин першої, другої статті 5 Закону № 851-IV електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством.

Згідно із частиною першою статті 7 Закону № 851-IV оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги».

З наведених норм права вбачається, що процесуальний закон чітко регламентує можливість та порядок використання інформації в електронній формі (у тому числі текстових документів, фотографій тощо, які зберігаються на мобільних телефонах або на серверах, в мережі Інтернет) як доказу у судовій справі. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом, однак є однією з форм, у якій учасник справи має право подати електронний доказ (частина третя статті 96 ГПК України), який, у свою чергу, є засобом встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (пункт 1 частини другої статті 73 ГПК України).

Отже, подання електронного доказу в паперовій копії саме по собі не робить такий доказ недопустимим. Суд може не взяти до уваги копію (паперову копію) електронного доказу, у випадку якщо оригінал електронного доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу. Наведений висновок є усталеним у судовій практиці (наприклад, його наведено у постановах Верховного Суду від 29 січня 2021 року у справі № 922/51/20, від 15 липня 2022 року у справі № 914/1003/21), і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для того, щоб його змінювати.

Поняття електронного доказу є ширшим за поняття електронного документа. Електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа, в тому числі електронний підпис. Натомість електронний доказ - це будь-яка інформація в цифровій формі, що має значення для справи. Повідомлення (з додатками), відправлені електронною поштою чи через застосунки-месенджери, є електронним доказом, який розглядається та оцінюється судом відповідно до статті 86 ГПК України за своїм внутрішнім переконанням у сукупності з іншими наявними у матеріалах справи доказами.

При цьому слід враховувати, що суд може розглядати електронне листування між особами у месенджері (як і будь-яке інше листування) як доказ у справі лише в тому випадку, якщо воно дає можливість суду встановити авторів цього листування та його зміст. Відповідні висновки щодо належності та допустимості таких доказів, а також обсяг обставин, які можливо встановити за їх допомогою, суд робить у кожному конкретному випадку із врахуванням всіх обставин справи за своїм внутрішнім переконанням, і така позиція суду в окремо взятій справі не може розцінюватися як загальний висновок про застосування норм права, наведених у статті 96 ГПК України, у подібних правовідносинах.

Враховуючи означену правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 21.06.2023 у справі № 916/2037/21, предмет спору, а також викладені заперечення відповідача, суд враховує, що сторонами не узгоджувалось жодних електронних адрес для листування, з наданої позивачем роздруківки неможливо встановити як, що саме було відправлено, так і обставини отримання такого листа.

Отже, позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження як вчинення дій з метою продовження талонів, так і доказів направлення автотранспорту позивача на АЗС та отримання відмови відповідача відвантажити товар.

Таким чином, в матеріалах справи відсутні й докази, що свідчать про вчинення позивачем дій, спрямованих на отримання цього товару, зокрема докази того, що позивач, як зобов`язана сторона договору, вчиняв максимально необхідні дії для належного виконання досягнутих між сторонами домовленостей. Так, позивачем не надано, зокрема, належних доказів звернення до відповідача у встановленому порядку про отримання товару самовивозом, як і доказів відмови відповідача у передачі такого товару.

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом статті 664 Цивільного кодексу України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Відповідно до статті 532 Цивільного кодексу України місце виконання зобов`язання встановлюється у договорі. Якщо місце виконання зобов`язання не встановлено у договорі, виконання провадиться, зокрема, за зобов`язанням про передання товару (майна), що виникає на підставі інших правочинів, - за місцем виготовлення або зберігання товару (майна), якщо це місце було відоме кредиторові на момент виникнення зобов`язання; за іншим зобов`язанням - за місцем проживання (місцезнаходженням) боржника. Зобов`язання може бути виконане в іншому місці, якщо це встановлено актами цивільного законодавства або випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно зі статтею 197 Господарського кодексу України господарське зобов`язання підлягає виконанню за місцем, визначеним законом, господарським договором, або місцем, яке визначено змістом зобов`язання. У разі якщо місце виконання зобов`язання не визначено, зобов`язання повинно бути виконано: за іншими зобов`язаннями - за місцезнаходженням (місцем проживання) зобов`язаної сторони, якщо інше не передбачено законом.

Статтею 689 Цивільного кодексу України встановлено обов`язок покупця щодо прийняття товару, зокрема, покупець зобов`язаний вчинити дії, які відповідно до вимог, що звичайно ставляться, необхідні з його боку для забезпечення передання та одержання товару, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

Тобто договір купівлі-продажу є взаємно зобов`язуючим, де кожна із сторін договору наділена взаємними правами та обов`язками.

Разом із тим, у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження погодження сторонами обов`язку продавця (відповідача) доставити товар позивачеві.

Відповідно до ч. 1 ст. 613 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 221 Господарського кодексу України кредитор вважається таким, що прострочив виконання господарського зобов`язання, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.

Частиною 4 статті 612 Цивільного кодексу України установлено, що прострочення боржника не настає, якщо зобов`язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

Згідно з ч. 3 ст. 220 Господарського кодексу України боржник не вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, поки воно не може бути виконано внаслідок прострочення кредитора.

Аналіз зазначених норм закону дає підстави стверджувати, що термін "кредитор" у ст. 613 ЦК України використовується умовно як сторона, що у зобов`язальних правовідносинах протистоїть особі, яка є боржником. Виходячи з чого, зазначені в ч. 4 ст. 612 ЦК України умови настають, зокрема, у разі невиконання кредитором свого зобов`язання за договором шляхом належного прийняття або неприйняття виконаного боржником зобов`язання за договором, внаслідок чого прострочення боржника не може настати до виконання кредитором свого обов`язку.

У даному випадку, жодного доказу вчинення позивачем реальних дій з метою отримання пального, до матеріалів справи не надано.

Відтак, позивачем не було доведено факту порушення відповідачем зобов`язань з поставки товару в установлений строк, що свідчило б про наявність у ТОВ «Торговий дім «Інтерференц систем» права вимагати повернення спірної суми грошових коштів у порядку статті 693 Цивільного кодексу України.

Натомість, сторонами у п. 5.2.4 Договору узгоджено, що постачальник не несе відповідальності та звільняється від зобов`язань за Договором, у разі неотримання покупцем товару на АЗС до закінчення терміну дії довірчого документу, який зазначений на довірчому документі, або якщо захисна стрічка ідентифікаційного номера пред`явленого довірчого документа - пошкоджена. Постачальник не проводить відпуск палива по погашеному та/або недійсному довірчому документу.

Отже, враховуючи визначені сторонами умови, позивач зобов`язаний був отримати пальне самовивозом у межах визначених у довірчих документах строків, та при невчиненні таких дій позивачем, постачальник звільняється від зобов`язань за Договором.

При цьому, суд також враховує, що матеріали справи не містять довірчих документів, з яких би можна було встановити, що довірчі документи дійсно наявні у позивача, не є пошкодженими та дійсними до пред`явлення як того вимагає п. 5.2.4. Договору.

Таким чином, позивачем належними та допустимими доказами не доведено, що мало місце порушення продавцем обов`язку щодо своєчасної передачі товару, який був попередньо оплачений, відмови продавця від здійснення своїх обов`язків; не надано доказів на підтвердження добросовісності поведінки покупця для встановлення належного виконання покупцем свого кореспондуючого обов`язку щодо прийняття товару, зокрема, шляхом самовивозу; не надано доказів на підтвердження вчинення позивачем належним чином всіх дій, регламентованих законодавством, для уникнення неналежного виконання зобов`язань, що склалися між сторонами.

За таких обставин, враховуючи відсутність у матеріалах справи доказів прострочення продавця виконання свого обов`язку щодо передачі товару (зокрема доказів, які підтверджують конкретну дату виникнення такого прострочення) і доказів відмови відповідача в передачі товару позивачу та виконання позивачем всіх передбаченим Договором умов для передачі товару, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги про повернення попередньої оплати в сумі 65 912,50 грн. є передчасними та не доведеними належним чином.

Що ж до вимог про стягнення з відповідача збитків у розмірі 7 515,25 грн., 3% річних у розмірі 1 123,75 грн., інфляційних втрат у розмірі 5 439,26 грн. та пені в розмірі 9 786,03 грн., то означені похідні вимоги від вимоги про повернення попередньої оплати залишаються судом також без задоволення, оскільки позивачем не доведено порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором та як наслідок, наявності правових підстав для повернення попередньої оплати.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, з покладенням судового збору на позивача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повне рішення складено: 26.02.2025

Суддя О.А. Грєхова