СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2025 року м. Харків Справа № 922/3576/21

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Стойка О.В., суддя Попков Д.О. , суддя Радіонова О.О.

за участю секретаря судового засідання Склярук С.І.,

та представників учасників справи:

від позивача -Ногіна О.М.- прокурор;

від відповідачів 1,2 - Буряковська О.Ю. - представник;

від відповідача 3 -Макарова О.В.- представник;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Заступника керівника Харківської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Харківської області від 14.11.2024 у справі №922/3576/21

за позовом Керівника Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова Харківської області

до 1.Харківської міської ради, м. Харків,

2.Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки і комунального майна Харківської міської ради, м. Харків,

3.Фізичної особи-підприємця Білоконь Олени Іванівни, м. Харків

про скасування рішення в частині рішення, визнання договору купівлі-продажу недійсним та повернення майна

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2023 року Керівник Шевченківської окружної прокуратури міста Харкова (далі- Позивач, Прокурор) звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до Харківської міської ради (далі-Відповідач 1), Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради (далі - Відповідач 2), Фізичної особи-підприємця Білоконь Олени Іванівни (далі-Відповідач 3), в якому просив суд:

- визнати незаконним та скасувати п. 15 додатку до рішення 18 сесії Харківської міської ради 7 скликання «Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова» від 21.02.2018 № 1008/18.;

-визнати недійсним Договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 12.07.2018 №5604-В-С, укладений між Відповідачем 2 та Відповідачем 3, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Тихоновою І.В. і зареєстрований в реєстрі за № 178, з одночасною реєстрацією припинення речового права на майно;

-зобов`язати Відповідача 3 повернути територіальній громаді міста Харкова в особі Харківської міської ради () нежитлові приміщення підвалу №XXII, ХХІІа, XXIII, ХХІІІа, ХХІІІб, ХХІVа, XXIV, загальною площею 50,7 кв.м., вартістю 214 800 грн., розташовані в житловому будинку за адресою: м. Харків, пр. Правди (пр. Незалежності), 7, літ. «А-6». Також Прокурор просить суд покласти на відповідачів судові витрати.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 14.11.2024 у справі №922/3576/21 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, заступник керівника Харківської обласної прокуратури звернувся до Східного апеляційного господарського суду зі скаргою, в якій просив рішення у справі скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог. Вважає, що рішення у справі прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального права, без урахування всіх обставин справи.

Наполягав, що строк позовної давності по спірним правовідносинам складає три роки та не був пропущений, а обраний Прокурором спосіб захисту в частині певних позовних вимог є належним та ефективним.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 20.12.2024 року у справі №922/3576/21 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Заступника керівника Харківської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Харківської області від 14.11.2024, а ухвалою від 13.01.2025року розгляд справ призначено на 17.02.2025 о 12:00.

Від Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки і комунального майна Харківської міської ради, м. Харків надійшов відзив, за змістом якого Відповідач-2 просить апеляційну скаргу Заступника керівника Харківської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Харківської області від 14.11.2024 у справі №922/3576/21 залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Від Харківської міської ради, м. Харків надійшов відзив, за змістом якого Відповідач-1 просить апеляційну скаргу Заступника керівника Харківської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Харківської області від 14.11.2024 у справі №922/3576/21 залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

Від Фізичної особи-підприємця Білоконь Олени Іванівни, м. Харків надійшов відзив, за змістом якого Відповідач-3 просить залишити апеляційну скаргу Заступника керівника Харківської обласної прокуратури Кравченко А.Г. без задоволення, а рішення Господарського суду Харківської області від 14.11.2024 у справі №922/3576/21 - без змін.

У судовому засідання 17.02.2025р Прокурор підтримував доводи заявленої апеляційної скарги, рішення суду просив скасувати, позов-задовольнити.

Відповідачі заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Рішенням господарського суду в межах даної справи встановлені наступні обставини:

- укладення 22.05.2007 між Відповідачем 2 та Відповідачем 3 Договору оренди нежитлових приміщень № 3246, відповідно до умов якого орендодавець передає, а орендар - приймає в строкове платне користування нежитлові приміщення підвальної частини № ХХІІ, ХХІІа, ХХІІІ, ХХІІІа, ХХІІІб, ХХІVа, ХХІV, загальною площею 50,7 кв.м. (технічний паспорт КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» інв. справа № 3373 від 18.11.2007 р.), яке належить до комунальної власності територіальної громади міста Харкова, розташоване за адресою: м. Харків, пр. Правди (пр. Незалежності), 7, літ. «А-6». (в редакції Додаткової угоди № 14 від 01.12.2016);

- складання 01.12.2016 акту приймання-передачі до орендного користування нежитлових приміщень, відповідно до яких Відповідач 3 прийняв в орендне користування вищевказані нежитлові приміщення;

- звернення 31.01.2017 Відповідача 3 до Відповідача 2 із заявою щодо надання дозволу на приватизацію орендованого майна за адресою: м. Харків, пр. Правди (пр. Незалежності), 7, літ. «А-6», загальною площею 50,7 кв.м., що перебуває в орендному користуванні згідно Договору оренди № 3246 від 22 травня 2007 року;

-затвердження 21.06.2017 рішенням 13 сесії Харківської міської ради 7 скликання № 691/17 Про програму приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова на 2017-2022 роки, з метою найбільш ефективного використання нежитлового фонду м. Харкова та поповнення бюджету міста Харкова, на підставі Законів України «Про приватизацію державного майна», «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», ст.ст.26, 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», керуючись ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», програми приватизації та відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова на 2017-2022 роки згідно з додатком.

Зазначено Управлінню комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради проводити за рахунок орендарів незалежну оцінку вартості об`єктів нерухомого майна та у встановленому порядку укласти договори купівлі-продажу відповідних об`єктів;

- проведення 21.02.2018 рішенням Харківської міської ради «Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова» № 1008/18 відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова шляхом викупу (згідно з додатком), відповідно до п. 15 додатку до якого об`єкт комунальної власності територіальної громади міста Харкова, розташованого у місті Харкові, пр. Правди (пр. Незалежності), 7, літ. «А-6», загальною площею 50,7 кв.м., підлягав приватизації шляхом викупу Відповідачем 3;

-визначення ринкової вартості нежитлових приміщень за адресою місто Харків, пр. Незалежності, 7, літ. «А-6», загальною площею 50,7 кв.м. станом на 28.02.2018 у розмірі

179 000,00 грн., що підтверджується висновком про вартість майна, зробленого Фізичною особою-підприємцем Остащенко К.Ю., який діяв як суб`єкт оціночної діяльності, на підставі листа Управління комунального майна та приватизації № 2563 від 28.02.2018 та договору на проведення оцінки № 28-02/18-9 від 28.02.2018;

-укладення 12.07.2018 між Відповідачем 2 та Відповідачем 3 Договору купівлі- продажу нежитлових приміщень № 5604-В-С, відповідно до умов якого Відповідач 2 зобов`язався передати у власність, а Відповідач 3 прийняти нежитлові приміщення підвалу № ХХІІ, ХХІІа, ХХІІІ, ХХІІІа, ХХІІІб, ХХІVа, ХХІV в житловому будинку літ. «А-6» загальною площею 50,7 кв.м. за адресою: м. Харків, пр. Незалежності, 7, об`єкт приватизації;

-складання 13.07.2018 між відповідачами 2 та 3 акту прийому-передачі № 5604-В- С спірного нерухомого майна;

Зазначені обставини сторонами не оспорюються.

Прокурор вважав, що внаслідок протиправних дій Відповідачів через незаконно обраний спосіб приватизації оспорюваного майна шляхом викупу орендарем зазначених вище нежитлових приміщень майно вибуло з територіальної власності м. Харкова, що стало підставою для звернення до суду з відповідним позовом.

Відповідачами подавались відзиви на позовну заяву, в яких вони проти позову заперечували, посилаючись на те, що Відповідач 3 правомірно набула у власність спірні нежитлові приміщення, вони вважали, що Прокурором не доведено та не підтверджено належними та допустимими доказами, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням вимог законодавства України, з перевищенням компетенції та порушувало права інших осіб. Оскільки рішення Харківської міської ради було реалізовано та вичерпало свою дію, позовна вимога Прокурора про визнання його незаконним та скасування, та про визнання недійсним договору купівлі-продажу не є ефективним способом захисту прав громади м. Харкова.

Прокурором не доведено жодних переконливих аргументів в обґрунтування причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом.

Також до суду першої інстанції відповідачами подавались заяви про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції послався, зокрема, на пропущення Прокурором строку позовної давності без поважних причин, а також на обрання прокурором не ефективного способу захисту щодо частини позовних вимог.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими за наступних підстав.

Аналізуючи встановлені вищенаведені фактичні обставини даної справи, суд першої інстанції дійшов наступних висновків, що не оспорюються сторонами в межах даного апеляційного оскарження:

- саме Відповідач-1 мав право прийняти рішення про продаж об`єктів нерухомого майна, що перебуває у власності територіальної громади, а уповноважений нею орган приватизації - Відповідач-2- мав право укласти відповідний договір купівлі-продажу;

- Відповідачами, всупереч вимогам ст. 345 ЦК України, ст. 25 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», ст. 1, 2, 4, 29, Закону України «Про приватизацію державного майна», ст. 11, 18-2 Закону України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)», не був проведений продаж спірного майна шляхом аукціону або конкурсу (конкурсний продаж), оскільки виключні обставини у вигляді здійснення орендарем ( ОСОБА_1 ) невід`ємного поліпшення орендованого майна у відповідному ( не менш як 25 відсотків ринкової вартості майна) розмірі, що зумовлюють законну можливість проведення продажу шляхом викупу- були відсутні, такі документи колишнім орендарем не подавалися;

- здійснення Відповідачами розпорядження майном не у спосіб та поза межами повноважень, передбачених законом, не може оцінюватися як вираження волі територіальної громади м.Харкова, отже спірні нежитлові приміщення незаконно вибули із власності міської територіальної громади.

Суд дійшов висновку, що обраний спосіб приватизації є незаконним та суперечить інтересам держави та територіальної громади в зв`язку з тим, що він фактично свідчить про умисне не проведення конкурсного продажу цих об`єктів (аукціон або конкурс), що виключає можливість отримати за об`єкт приватизації більше ринкової вартості, адже на аукціон або конкурс такий об`єкт виставляється з початковою вартістю, що дорівнює ринкової та в ході їх проведення ціна продажу може збільшитись.

Суд першої інстанції визнав обґрунтованими позовні вимоги в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 12.07.2018 № 5604-В-С, укладеного між Відповідачами 2 та 3 в порядку ч.1 ст.203 та ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України, а також вимоги про зобов`язання повернути територіальній громаді міста Харкова спірне майно, оскільки предметом даного договору є нерухоме майно комунальної форми власності щодо якого, як встановлено судом, обрано незаконний спосіб приватизації, що суперечить інтересам держави та територіальної громади.

Крім того, судова колегія вважає обгрунтованим висновок, що Відповідач 2 та Відповідач 3 були обізнані про порушення процедури приватизації шляхом викупу орендарем, а не шляхом аукціону чи конкурсу, адже в договорі купівлі- продажу наявні посилання на Програму приватизації, у якій зазначено що викуп застосовується щодо об`єктів комунальної власності, якщо право покупця на викуп об`єкта передбачено законодавчими та нормативними актами, а також щодо тих, які не продано на аукціоні, за конкурсом.

Зазначені обставини та висновки суду першої інстанції учасниками справи не оспорюються, судовою колегією не встановлено підстав для виходу за межи вимог та доводів апеляційної скарги відповідно до вимог ст.269 ч.4 ГПК України.

Судом першої інстанції перевірено процесуальні повноваження Прокурора на подання даного позову та зроблений обґрунтований висновок, що оскільки Відповідач-1 представляє інтереси міської громади, але саме він вчинив дії, які негативно впливають на її інтереси, Прокурором правомірно самостійно подано вказаний позов з метою дотримання принципу верховенства права, задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні питання про повернення комунального майна у власність.

Судова колегія також погоджується з висновком суду першої інстанції, що заявлені Прокурором вимоги про визнання незаконним та скасування п. 15 додатку до рішення 18 сесії Харківської міської ради 7 скликання «Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова» від 21.02.2018 № 1008/18 є неефективними з огляду на наступне.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2024 у справі № 496/1059/18 сформульовано релевантні до спірних правовідносин правові висновки, що для застосування такого речово-правового способу захисту, як витребування майна за правилами статті 388 ЦК України, оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника , позивач у межах розгляду справи про витребування майна із чужого володіння вправі посилатися, зокрема, на незаконність рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування, без заявлення вимоги про визнання його недійсним. Таке рішення за умови його невідповідності закону не зумовлює правових наслідків, на які воно спрямоване.

Аналогічні висновки викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 01.10.2019 у справі № 911/2034/16 (пункт 46), від 15.10.2019 у справі № 911/3749/17 (пункти 6.25, 6.26), від 19.11.2019 у справі № 911/3680/17 , від 11.02.2020 у справі № 922/614/19 (пункт 52) та в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.03.2023 у справі № 922/3013/19 , від 02.07.2024 у справі № 906/283/22 , від 01.08.2024 у справі № 910/5740/21 , від 13.08.2024 у справі № 675/401/20 .

Отже, оскільки Прокурор прагне повернення спірного нерухомого майна у володіння територіальної громади, то належною (зокрема ефективною) позовною вимогою є вимога про витребування спірного нерухомого майна на користь територіальної громади.

З огляду на наведене, судова колегія вважає обгрунтованим висновок, що відповідна вимога Прокурора про визнання незаконним та скасування даного рішення, скасування рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно є неефективним способом захисту прав, у зв`язку з чим не підлягала задоволенню.

Враховуючи викладене, а також те, що спірне майно вибуло поза волею власника - Харківської міської територіальної громади, суд дійшов висновку, що позовні вимоги прокурора про визнання недійсним Договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 12.07.2018 №5604-В-С, укладеного між Відповідачем 2 та Відповідачем 3, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Тихоновою І.В. і зареєстрований в реєстрі за № 178, зобов`язання Відповідача 3 повернути територіальній громаді міста Харкова на користь територіальної громади міста Харкова в особі Харківської міської ради () нежитлові приміщення підвалу № XXII, ХХІІа, XXIII, ХХІІІа, ХХІІІб, ХХІVа, XXIV, загальною площею 50,7 кв.м., вартістю 214 800 грн., розташовані в житловому будинку за адресою: м. Харків, пр. Правди (пр.Незалежності), 7, літ. «А-6» - є обґрунтованими.

Разом з цим, як встановлено судом першої інстанції, під час розгляду справи Відповідачами було заявлено про застосування позовної давності, пропуск якої Прокурором покладений судом в основу висновку про відмову в задоволенні зазначених позовних вимог.

Звертаючись з даною апеляційною скаргою, Прокурор зазначає, що усі заходи, які безпосередньо передують укладенню оспорюваного договору купівлі-продажу, вжиті органом приватизації до набрання чинності Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна», тому наявні підстави для застосування до спірних правовідносин виключного випадку, передбаченого пунктом 2 розділу V «Прикінцеві та перехідні положення» зазначеного закону, і як наслідок - застосування загальної позовної давності тривалістю у три роки.

Початок перебігу такого строку Прокурор пов`язує з моментом витребування на підставі ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду м.Харкова від 06.02.2019 матеріалів приватизаційних справ, у тому числі щодо вказаного об`єкту нерухомого майна, здійсненного під час здійснення досудового розслідування в рамках кримінального провадження.

Судова колегія погоджується з доводами Прокурора в частині визначення моменту початку відліку строку позовної давності, проте вважає обґрунтованим загальний висновок суду першої інстанції щодо пропуску Прокурором строку позовної давності та відсутності поважності причин такого пропуску за наступних підстав.

За змістом статей 256, 261 і 267 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2018 у справі № 369/6892/15-ц).

Статтею 30 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» передбачені особливості розгляду спорів щодо приватизації державного або комунального майна, а також скорочений строк позовної давності для звернення з позовом про відмову в затвердженні протоколу аукціону, визнання недійсними результатів приватизації об`єкта малої приватизації або договору купівлі-продажу об`єкта малої приватизації, що становить три місяці.

Пунктом 2 розділу V «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» встановлено, що приватизація (продаж) об`єктів, щодо яких рішення про приватизацію було прийнято до набрання чинності цим Законом, здійснюється та завершується відповідно до вимог цього Закону.

Пункт 2 розділу V «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» передбачає і винятки із цього загального правила.

Таким винятком, зокрема, є випадок, коли після завершення процедури продажу відбувається оформлення договору купівлі-продажу (абзац 3 пункту 2 розділу V «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна»).

У пункті 9 частини 1 статті 1 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» визначено, що викуп - це спосіб продажу об`єкта приватизації одному покупцю.

Відповідно до пункту 14 частини 1 цієї ж статті, завершення приватизації - це продаж об`єкта приватизації (усіх акцій, передбачених до продажу, єдиного майнового комплексу, іншого майна тощо) та перехід права власності на такий об`єкт покупцю, що оформлюється наказом відповідного органу приватизації.

Закінчення процедури приватизації шляхом укладення договору купівлі-продажу відповідно до абзацу 3 пункту 2 розділу V «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» можливо лише в тому випадку, коли органом приватизації здійснено всі дії, спрямовані на проведення підготовки об`єкту до приватизації, в тому числі і визначено ціну продажу (такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02.04.2019 у справі № 910/11054/18).

Судом першої інстанції було встановлено, що процедура приватизації (продажу) спірного майна тривала до 12.07.2018 (дата укладення Договору купівлі-продажу №5604-В-С), тобто під час дії Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна»).

Таким чином, приватизація спірних приміщень хоча і була розпочата до набрання чинності Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна», проте процедура продажу завершувалася вже після набрання чинності зазначеним Законом, тобто після 07.03.2018.

З урахуванням наведеного, судова колегія зазначає, що виключення, передбачене абзацом 3 пункту 2 розділу V «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна», не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, отже строк позовної давності для звернення органу Прокуратури з позовом про визнання недійсним Договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 12.07.2018 №5604-В-С є пропущеним.

Аналогічний висновок щодо встановлення перебігу строку позовної давності в аналогічних правовідносинах викладено у постанові Верховного Суду від 06.06.2023 у справі № 922/4169/19.

Позовна давність починає обчислюватися з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор, у таких випадках: 1) прокурор, який звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, довідався чи мав об`єктивну можливість довідатися (під час кримінального провадження, прокурорської перевірки тощо) про порушення або загрозу порушення таких інтересів чи про особу, яка їх порушила або може порушити, раніше, ніж орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; 2) прокурор звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави за відсутності відповідного органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження щодо захисту таких інтересів (відповідний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.10.2018 у справі № 362/44/17).

Якщо розраховувати відповідний строк від зазначеної Прокурором події- 06.02.2019, як моменту коли він мав можливість дізнатися про спірні порушення норм закону, тримісячний строк позовної давності для звернення з позовом в суд щодо визнання недійсними результатів приватизації спірного об`єкта малої приватизації, а також витребування (зобов`язання повернути) спірного майна, як похідної позовної вимоги - сплинув 07.05.2019.

Обставин поважності причин пропуску такого строку Прокурором судовою колегією не встановлено.

Отже, хоча суд й помилився з визначенням моменту, коли Прокурор довідався або міг довідатися із відповідним порушенням, безпідставно ототожнюючи його з моментом державної реєстрації права власності Відповідача 3 на спірне майно та залишивши без належного аналізу доводи Прокурора щодо об`єктивної неможливості дізнатися з таких відомостей щодо порушення законного порядку вибуття майна з власності громади м.Харкова - судова колегія зазначає, що така помилка у дослідженні обставин справи не вплинула на правильність самого висновку суду першої інстанції щодо пропуску Прокурором позовної давності та не є підставою до зміни мотивувальної частини судового рішення в порядку ст.277 ГПК України.

Зважаючи на викладене, доводи апеляційної скарги Прокурора є безпідставними, а судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що позов заявлений Прокурором поза межами позовної давності, у зв`язку з чим задоволенню не підлягає.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджені обставини, що мають значення для справи, а викладені в оскаржуваному судовому рішенні висновки відповідають фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим апеляційна скарга Заступника керівника Харківської обласної прокуратури - підлягає залишенню без задоволення, а рішення Господарського суду Харківської області від 14.11.2024 у справі №922/3576/21 підлягає залишенню без змін.

Будь-яких порушень норм процесуального права в діях суду при ухваленні оспорюваного рішення, які в силу вимог ч. 3 ст. 277 ГПК України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення - судовою колегією не встановлено.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують висновок суду першої інстанції.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат в суді апеляційної інстанції, судова колегія враховує наступне.

За змістом ст.129 ГПК України, при розподілі судових витрат, судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, а у разі і відмови в позові - на позивача.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

За змістом ч.9 наведеної норми, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Враховуючи відсутність підстав до скасування судового рішення, судові витрати у вигляді сплаченого Прокурором судового збору за подання апеляційної скарги слід віднести на Прокурора, як заявника апеляційної скарги.

Разом з тим, виходячи з того, що спір виник саме внаслідок неправомірних дій Відповідачів, судовою колегією перевірений та підтверджений висновок суду першої інстанції про відмову в позові лише через неефективність обраного способу захисту та перебіг скороченого строку позовної давності, проте, встановлене порушення закону при вибутті з власності територіальної громади спірного нерухомого майна - судова колегія вважає за необхідне розподілити інші судові витрати, в тому числі, понесені Відповідачами у вигляді витрат на правову допомогу - шляхом покладення на кожного із зазначених осіб, яким ці витрати понесені.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 271, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Заступника керівника Харківської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Харківської області від 14.11.2024 року у справі №922/3576/21 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 14.11.2024 у справі №922/3576/21 - залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції у вигляді судового збору, віднести на Харківську обласну прокуратуру.

Постанову може бути оскаржено до Верховного Суду у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення судового рішення або складання повного судового рішення.

Повний текст постанови підписано 28.02.2025

Головуючий суддя О.В. Стойка

Суддя Д.О. Попков

Суддя О.О. Радіонова