ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2025 року

м. Київ

cправа № 920/604/23(920/1147/23)

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Васьковського О. В. - головуючого, Білоуса В. В., Жукова С. В.,

за участі секретаря судового засідання Аліференко Т.В.

розглянув касаційну скаргу Адвокатського об`єднання "Група правової допомоги"

на рішення Господарського суду Сумської області (суддя Яковенко В.В.) від 29.02.2024

та постанову Північного апеляційного господарського суду (головуючий - Остапенко О.М., судді: Сотніков С.В., Пантелієнко В.О.) від 12.09.2024

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання"

до Акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро"

за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача 1. Арбітражного керуючого Ткаченка Дениса Володимировича

2. Акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання"

про визнання недійсним договору поруки

та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору Адвокатського об`єднання "Група правової допомоги"

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання"

2. Акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро"

за участі третьої особи, яка не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання"

про визнання недійсним договору поруки

у межах справи за заявою Головного управління Державної податкової служби у Сумській області

до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання"

про визнання банкрутом.

Учасники справи:

представник позивача - не з`явився;

представник відповідача - Сухая М.В., адвокат;

представник третьої особи-1 - не з`явився;

представник третьої особи-2 - не з`явився;

представник третьої особи-3 (Адвокатське об`єднання "Група правової допомоги") - Танчик О.М., адвокат.

1. Короткий зміст вимог

1.1. 13.07.2023 Господарський суд Сумської області ухвалив відкрити за заявою Головного управління Державної податкової служби у Сумській області провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" (далі - Боржник) за правилами Кодексу України з процедур банкрутства, ввести мораторій на задоволення вимог кредиторів, процедуру розпорядження майном та призначити розпорядником майна арбітражного керуючого Ткаченка Дениса Володимировича тощо.

14.08.2023 на адресу Господарського суду Сумської області надійшла заява від Акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро" про визнання кредиторських вимог до Боржника в сумі 726 147 620 грн 00 коп., які обґрунтовані зобов`язаннями Боржника на заявлену суму як поручителя за кредитними зобов`язаними Акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" перед Акціонерним товариством "Банк Кредит Дніпро" згідно з умовами договору від 31.08.2016 № 310816-П/1 поруки.

05.10.2023 Господарський суд Сумської області ухвалив визнати грошові вимоги Адвокатського об`єднання "Група правової допомоги" до Боржника в сумі 955 072 грн 51 коп. боргу та 5 368 грн 00 коп. судового збору.

1.2. 03.10.2023 Боржник (Позивач) подав позов про визнання недійсним договору від 31.08.2016 № 310816-П/1 поруки (далі - Договір), укладеного між Боржником та Акціонерним товариством "Банк Кредит Дніпро" (далі - Відповідач) на забезпечення виконання кредитних зобов`язань Акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання" (далі - Третя особа-2) перед Відповідачем.

1.3. Позов обґрунтований фраудаторним характером оспорюваного правочину - без наміру на настання реальних наслідків поруки та вчиненням на шкоду інших кредиторів та Боржника з огляду на:

- укладення оспорюваного Договору тоді, коли мало місце систематичне невиконання боржником - Третьою особою-2 своїх кредитних зобов`язань перед Відповідачем;

- забезпечення зобов`язань афілійованої особи, оскільки Третя особа-2 є одним із учасників товариства Боржника з часткою у статутному капіталі в сумі 216 364 861 грн 20 коп.;

- надання забезпечення без жодного зустрічного забезпечення, економічного обґрунтування та в період звернення ініціюючого кредитора до Боржника з позовом про стягнення податкового боргу в сумі більше 16 млн грн. та існування податкового боргу на загальну суму більше 99 млн грн., тоді як сума активів Позивача з урахуванням заборгованості перед іншими кредиторами та обтяження майна Боржника та основних засобів виробництва заставою цього майна становила суму, меншу за суму наданої Боржником поруки, що виключає можливість виконання Боржником зобов`язань за оспорюваною порукою.

1.4. 13.11.2023 Адвокатське об`єднання "Група правової допомоги" (далі - Третя особа-3) подало позов про визнання недійсним Договору.

1.5. Позов обґрунтований тими ж підставами, що і позов Боржника, із зазначенням щодо укладення оспорюваного Договору на шкоду Третьої особи-3, як кредитора, вимоги якого визнані у справі про банкрутство Боржника.

Третя особа-3 також заявила про поважність причин пропуску позовної давності при зверненні із вимогами у цій справі з огляду на необізнаність як не сторони оспорюваного Договору про його укладення до моменту відкриття провадження у справі про банкрутство Боржника, з чим Третя особа-3 пов`язує виникнення порушених прав у спірних правовідносинах.

1.6. 08.12.2023 Відповідач у відзиві на позовну заяву Третьої особи-3 заявив про застосування наслідків спливу позовної давності у спірних правовідносинах з огляду на обізнаність заявника про оспорюваний Договір з 2018 року в силу укладеного 03.03.2018 між Позивачем та Третьою особоюи-3 договору про надання правової допомоги.

2. Короткий зміст рішень судів першої і апеляційної інстанцій

2.1. 29.02.2024 Господарський суд Сумської області постановив рішення (залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 12.09.2024) про відмову в задоволенні вимог як Позивача, так і позову Третьої особи-3.

2.2. Судові рішення мотивовані відсутністю доказів фіктивності та фраудаторності оспорюваного Договору, оскільки:

- на момент укладення оспорюваного договору поруки Позивач здійснював господарську діяльність, жодних доказів неплатоспроможності станом на дату укладення Договору Позивач не надав;

- правовідносини з поруки між сторонами розпочалися ще у 2013 році, оскільки оспорювана угода укладена на заміну іншого договору поруки від 30.05.2013 № 300513-П у зв`язку з реструктуризацією заборгованості Третьої особи-2 за відповідними кредитними зобов`язаннями перед Відповідачем, у зв`язку з чим спірні правовідносини не могли створювати загрозу невиконання Боржником зобов`язань зі сплати податкового боргу, процедура стягнення якого розпочалась у 2016-2017 роках та наявність якого Позивач заперечував у відповідному судовому провадженні;

- Позивач не довів умислу Відповідача при укладенні оспорюваного Договору, так як Відповідач при його укладенні мав намір щодо настання наслідків, що відповідали змісту Договору, а саме щодо забезпечення виконання кредитних зобов`язань Третьої особи-2.

Відсутність підстав для задоволення вимог Третьої особи-3 мотивована тими ж мотивами, що наведені стосовно вимог Позивача, а також недоведенням порушення прав Третьої особи-3 укладенням Договору, оскільки зобов`язання Боржника перед Відповідачем виникли задовго до настання зобов`язань перед Третьою особою-3, що виключає можливість порушення прав останнього укладенням оспорюваного Договору.

3. Встановлені судами обставини

3.1. 08.10.2011 між Третьою особою-2 та Відповідачем (Банк) було укладено кредитний договір № 081010-КЛВ (далі Кредитний договір), за яким Банк надав кредит боржнику шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії на загальну суму 7 000 000,00 дол. США з можливістю конвертації у гривню, з терміном остаточного повернення кредитних кошів не пізніше 07.10.2011.

3.2. Умови Кредитного договору неодноразово змінювались і доповнювались сторонами.

31.08.2016 Договором № 310816 про зміну Кредитного договору № 081010-КЛВ від 08.10.2010 сторони:

- змінили розмір відновлювальної кредитної лінії з лімітом кредитування у сумі 17 605 286,90 дол. США (п. 1.1.);

- змінили кінцевий термін кредитування - не пізніше 30.08.2017 (п. 1.1.);

- змінили розмір процентної ставки за користування кредитом з 01.05.2015, виходячи з процентної ставки 11,5% річних, а з 31.08.2015 у розмірі 10 % річних;

- змінили розмір процентної ставки у випадку порушення Позичальником встановлених п. 1.1. Кредитного договору строків повернення отриманих сум кредитів. виходячи із процентної ставки у розмірі 16,5 % річних, що діє з 01.05.2015;

- змінили порядок нарахування та сплати процентів за користування кредитними коштами, а саме, що з дати підписання Договору про зміну Кредитного договору проценти нараховуються Банком щомісячно в останній робочий день поточного місяця, а також у день повного погашення заборгованості за кредитами для закриття цього Договору (достроково або при настанні строку погашення), та сплачуються Позичальником в розмірі 25% нарахованих процентів в строк до 10-го числа місяця. наступного за звітним кварталом нарахування, а в місяці повного погашення заборгованості за кредитами для закриття цього договору (достроково або при настанні строку погашення) - в день їх нарахування у повному розмірі х урахуванням нарахованих та несплачених процентів за попередні періоди, але в будь-якому випадку не пізніше дати надання кредитів, виходячи із суми заборгованості на позичковому рахунку (пункт 2.3.2);

- погодили договірне списання з поточного рахунку Позичальника № НОМЕР_1 та інших поточних рахунків, відкритих в ПАТ "Банк Кредит Дніпро", на погашення будь-якої існуючої простроченої заборгованості за Кредитним договором (пункт 2.3.2);

- домовились, що умови пункту 1.1. Кредитного договору в редакції Договору про зміну в частині строку повернення кредиту та пунктів 1.4. та 6.4. Кредитного договору в редакції Договору про зміну застосовуються до відносин між сторонами, як виникли з 01.05.2015.

3.3. 31.08.2016 Договором № 310816/1 про зміну Кредитного договору №081010-КЛВ від 08.10.2010 змінено пункт про сплату Позичальником комісії з обслуговування рахунків Позичальника за відкритою кредитною лінією, що включає проведення розрахунків Позичальника зі списання та зарахування безготівкових коштів. надання виписок з рахунку (рахунків) Позичальника в паперовій формі з додатками до них. яка здійснюється щомісячно гривнями за курсом Національного банку України на дату нарахування комісії протягом місяця наступного за звітним в розмірі: 0,36% від суми ліміту кредитування з 01.12.2014: 0,33% від суми кредиту лімітування з 01.12.2015.

3.4. 31.08.2016 в забезпечення виконання Третьою особою-2 зобов`язань за Кредитним договором, між Відповідачем та Позивачем було укладено Договір поруки № 310816-П/1 (далі Договір поруки), за умовами якого Поручитель солідарно відповідає перед Кредитором за виконання Боржником, зобов`язань у повному обсязі за Кредитним договором та додатковими договорами до нього, які укладені та/або можуть бути укладені в майбутньому, згідно з якими Боржнику надано кредит у сумі: 17 605 286,90 доларів США.

Згідно з пунктом 2.5 Договору поруки цією угодою не передбачається винагорода Поручителю за надання поруки.

Пунктами 1.1, 1.4 договору поруки визначено, що поручитель солідарно відповідає перед кредитором за виконання боржником зобов`язань у повному обсязі за кредитним договором № 081010-КЛВ від 08.10.2010, а також поручитель ознайомлений зі змістом кредитного договору і заперечень щодо нього не має.

3.5. Рішенням Господарського суду Сумської області від 12.06.2023 у справі № 920/857/20 суд стягнув солідарно з Третьої особи-2 та Позивача на користь Відповідача 14 720 151,50 доларів США заборгованості за основною сумою кредиту за Кредитним договором, 1 706 248,40 доларів США заборгованості за простроченими процентами та 43 794 094 грн 96 коп. заборгованості за простроченою комісією.

3.6. Правовідносини поруки щодо кредитного договору № 081010-КЛВ від 08.10.2010 розпочалися між Відповідачем і Позивачем у 2013 році, так як у зв`язку з проведенням реструктуризації заборгованості Третьої особи-2 оспорюваний договір поруки був укладений Відповідачем і Позивачем-1 на заміну іншого договору поруки № 300513-П від 30.05.2013, що вбачається з протоколу № 29/07-2016 засідання Наглядової ради Третьої особи-2 від 29.07.2016, укладеного між тими ж сторонами в забезпечення виконання зобов`язань Третьої особи-2 за тим же кредитним договором.

3.7. Щодо податкового боргу Боржника (Позивача), то ДПІ в місті Суми та прокуратура Сумської області почали процедуру стягнення цього боргу у 2016-2017 роках.

Позивач не визнавав вимоги ДПІ в місті Суми та прокуратури Сумської області, про що свідчить тривалий розгляд справи та оскарження в апеляційному порядку рішення Сумського окружного адміністративного суду від 30.01.2020 у справі № 818/968/16.

3.8. У момент укладення договору поруки Відповідач заздалегідь не знав, чи виконає Третя особа-2, як позичальник свої зобов`язання за кредитним договором від 31.08.2016, оскільки таке зобов`язання є забезпечувальним та похідним від основного зобов`язання за кредитним договором.

3.9. На момент укладення оспорюваного Договору поруки Позивач здійснював господарську діяльність, жодних доказів неплатоспроможності станом на дату укладення Договору Позивач не надав.

3.10. Договір між Позивачем та Адвокатським об`єднанням "Група правової допомоги" був укладений 03.03.2018, а борг у Боржника перед цим адвокатським об`єднанням підтверджено станом на 30.06.2023.

4. Короткий зміст вимог касаційної скарги

4.1. 15.12.2024 Третя особа-3 подала касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.09.2024 та рішення Господарського суду Сумської області від 29.02.2024 в частині відмови у задоволенні позовних вимог Третьої особи-3 і прийняти нове рішення, яким задовольнити відповідні вимоги в повному обсязі та визнати недійсним оспорюваний Договір.

5. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

5.1. Згідно з аргументами в касаційній скарзі підставою для касаційного оскарження судових рішень у цій справі є положення пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, оскільки суди неправильно застосували положення пункту 6 статті 3 та частини третьої статті 13, статей 202, 203, 234 Цивільного кодексу України при вирішенні питання про недійсність оспорюваних договорів поруки (фраудаторних правочинів), не врахувавши висновки Верховного Суду:

- щодо ознак зловживання правом при укладенні правочину, викладених у постанові від 19.01.2023 у справі № 925/1248/21(925/111/22);

- щодо визначення критеріїв фраудаторності правочину, викладених в постанові, ухваленій Верховним Судом у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 02.06.2021 у справі № 904/7905/16 та від 24.11.2021 у справі № 905/2030/19 (905/2445/19);

- щодо необхідності ставити під сумнів правочин у частині його добросовісності та наявності ознак фраудаторності, який вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання з погашення заборгованості перед кредитором, викладених у постановах від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18, від 03.03.2020 у справі № 910/7976/17, від 03.03.2020 у справі № 904/7905/16, від 03.03.2020 у справі № 916/3600/15, від 26.05.2020 у справі № 922/3796/16, від 04.08.2020 у справі № 04/14-10/5026/2337/2011, від 17.09.2020 у справі № 904/4262/17, від 22.04.2021 у справі № 908/794/19 (905/1646/17), від 02.06.2021 у справі № 904/7905/16), від 03.11.2022 у справі № 908/2076/20(908/2683/23);

- щодо фраудаторності правочинів - договорів поруки, викладених в постановах від 12.10.2021 у справі № 905/2382/18, від 04.10.2023 у справі № 910/15232/20 (910/18162/21), від 25.10.2023 у справі № 910/20146/20 (910/9531/22), від 02.06.2021 у справі № 904/7905/16, у постанові від 19.01.2023 по справі № 925/1248/21(925/111/22).

6. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

6.1. Розпорядник майна Боржника арбітражний керуючий Ткаченко Д.В. у відзиві та Відповідач у письмових поясненнях на касаційну скаргу заперечують аргументи, викладені в касаційній скарзі з мотивів, які загалом аналогічні мотивам в оскаржуваних судових рішеннях, наголошуючи на тому, що:

- за правилами статті 42 КУзПБ Боржник позбавлений права на вимогу щодо визнання недійсними угод, укладених ним в "підозрілий" період; рішенням Господарського суду Сумської області від 12.06.2023 у справі № 920/857/20 було відмовлено у задоволенні зустрічного позову Боржника до АТ "Банк Кредит Дніпро" про визнання недійсним договору поруки та визнання поруки припиненою; скаржник не довів порушення його прав укладенням оспорюваного Договору поруки (розпорядник майна Боржника арбітражний керуючий Ткаченко Д.В.);

- метою укладення договору № 310816 від 31.08.2016 про зміну Кредитного договору власне й була реструктуризація наявної заборгованості Третьої особи-2 за рахунок капіталізації відсотків, через що прострочена заборгованість позичальника перейшла з простроченої у поточну, а Позивачу як поручителю були відомі обставини, пов`язані з укладенням кредитного договору, договорів про зміну до нього та реструктуризації заборгованості позичальника (Відповідач);

- пов`язаність юридичної особи Позивача як афілійованої особи з позичальником свідчить про реальність і ділову мету оспорюваного правочину, а відповідний факт не може бути підставою недійсності оспорюваного Договору (Відповідач).

7. Позиція Верховного Суду та висновки щодо застосування норм права

Щодо захисту права кредитора у справі про банкрутство за заперечуваними ним правочинами боржника

7.1. Суди встановили, що предметом спору у цій справі за вимогами Третьої особи-3 є Договір (поруки), укладений між Позивачем як поручителем та Відповідачем (як кредитором), стороною якого однак не є скаржник (Третя особа-3); а підставою - захист права Третьої особи-3 як кредитора у цій справі про банкрутство від стверджуваних ним безпідставних наслідків укладення оспорюваної угоди поруки у вигляді заявлених Відповідачем як кредитором грошових вимог до Боржника у цій справі про банкрутство.

У зв`язку з цим Суд звертається до правил розгляду та вирішення у межах справи про банкрутство спорів про недійсність правочинів, вчинених боржником.

7.2. Загальне правило статті 215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу, згідно з якими, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

7.3. Водночас розгляд та захист порушених прав у межах справи про банкрутство має певні особливості, що відмінні від позовного провадження. Передусім це зумовлено специфікою провадження у справах про банкрутство, яка полягає у застосуванні специфічних способів захисту її суб`єктів, особливостях процедури, учасників стадій та інших елементів, які відрізняють це провадження від позовного.

Так, Верховний Суд неодноразово зазначав, що інститут визнання недійсними правочинів боржника в межах справи про банкрутство є універсальним засобом захисту у відносинах неплатоспроможності та частиною єдиного механізму правового регулювання відносин неплатоспроможності, що спрямований на дотримання балансу інтересів не лише осіб, які беруть участь у справі про банкрутство, а й осіб, залучених у справу про банкрутство, наприклад, контрагентів боржника. Визнання недійсними правочинів боржника в межах справи про банкрутство спрямоване на досягнення однієї з основних цілей процедури неплатоспроможності - максимально можливого справедливого задоволення вимог кредиторів.

7.4. Стаття 42 КУзПБ визначає спеціальні підстави для заявлення вимог про визнання недійсними правочинів за участю боржника, вчинених ним після відкриття провадження у справі про банкрутство або протягом трьох років, що передували відкриттю провадження у справі про банкрутство.

Однак згідно з усталеною правовою позицією Верховного Суду, зокрема, викладеною в постановах від 28.10.2021 у справі № 911/1012/13, від 02.06.2021 у справі № 904/7905/16, укладення боржником договору поза межами відповідного "підозрілого періоду" (одного або трьох років, що передували відкриттю справи про банкрутства), визначеного, відповідно, статтею 20 Закону про банкрутство або статтею 42 КУзПБ, не виключає можливості звернення зацікавлених осіб (арбітражного керуючого або кредитора) з позовами про захист майнових прав та інтересів з підстав, передбачених нормами Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України чи інших законів.

7.5. Так, однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які мають право розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, що відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість.

7.5. Частиною 3 статті 13 ЦК України визначено, що не допускаються дії особи, які вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Тобто, правочини, які укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Правочин не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення.

Обираючи варіант добросовісної поведінки, боржник зобов`язаний піклуватися про те, щоб його юридично значимі вчинки були економічно обґрунтованими. Також поведінка боржника повинна відповідати критеріям розумності, й це передбачає, що кожне зобов`язання, яке правомірно виникло, повинно бути виконано належним чином, а тому кожний кредитор має право розраховувати, що всі існуючі перед ним зобов`язання за звичайних умов будуть належним чином та своєчасно виконані. Доброчесний боржник повинен мати на меті добросовісно виконати усі свої зобов`язання, а в разі неможливості такого виконання - надати справедливе та своєчасне задоволення (сатисфакцію) прав та правомірних інтересів кредитора.

Вчинення власником майна правочину з розпорядження належним йому майном з метою унеможливити задоволення вимог іншої особи - стягувача за рахунок майна цього власника може бути кваліфіковане як зловживання правом власності, оскільки власник використовує правомочність розпорядження майном на шкоду майновим інтересам кредитора.

Особа, яка є боржником перед своїми контрагентами, повинна утримуватися від дій, які безпідставно або сумнівно зменшують розмір її активів. Угоди, що укладаються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути очевидно неправомірною та недобросовісною. Угода, що укладається "про людське око", таким критеріям відповідати не може.

Боржник, який відчужує майно (вчиняє інші дії, пов`язані зі зменшенням його платоспроможності) після виникнення у нього зобов`язання, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора.

Правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом, спрямованим на недопущення (уникнення) задоволення вимог такого кредитора.

7.6. Отже, будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання з погашення заборгованості перед кредитором, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності з огляду на презумпцію фраудаторності правочину, вчиненого боржником на шкоду кредиторам.

Подібні за змістом висновки, зокрема, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.09.2022 у справі № 910/16579/20.

Велика Палата Верховного Суду в зазначеній постанові також зауважила, зокрема, що фраудаторні правочини у цивілістичній доктрині - це правочини, які вчиняються сторонами з порушенням принципів доброчесності та з метою приховування боржником своїх активів від звернення на них стягнення окремими кредиторами за зобов`язаннями боржника, завдаючи тим самим шкоди цьому кредитору.

7.7. У ЦК України немає окремого визначення фраудаторних правочинів, а тому їх ідентифікація досягається через застосування принципів (загальних засад) цивільного законодавства та меж здійснення цивільних прав. Спільною ознакою таких правочинів є вчинення сторонами дій з виведення майна боржника на користь третіх осіб з метою унеможливлення виконання боржником своїх зобов`язань перед кредиторами та з порушенням принципу добросовісної поведінки сторони у цивільних правовідносинах.

Використання особою належного їй суб`єктивного права не для задоволення легітимних інтересів, а з метою заподіяння шкоди іншим учасникам цивільних правовідносин, задля приховування дійсного наміру сторін при вчиненні правочину є очевидним використанням приватноправового інструментарію всупереч його призначенню та за своєю суттю є "вживанням права на зло". За таких умов недійсність договору як приватноправова категорія є інструментом, який покликаний не допускати, або припиняти порушення цивільних прав та інтересів, або ж їх відновлювати.

7.8. Положеннями параграфа 3 глави 49 розділу І книги п`ятої ЦК України врегульовано правовідносини поруки. Так, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку; поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

7.8. Верховний Суд, зокрема, у постановах від 04.10.2023 у справі № 910/15232/20 (910/18162/21) і від 04.10.2023 у справі № 910/20146/20 (910/9531/22) (на які посилається скаржник у касаційній скарзі, пункт 5.1) також викладав правові висновки щодо застосування норм права при вирішенні спорів про визнання недійсними договорів поруки з підстав їх фраудаторності.

Так, Верховний Суд зауважив, що добросовісність та розумність як принципи цивільного обороту (стаття 3 ЦК України) мають лежати в основі як активної, так і пасивної поведінки всіх учасників обороту. Діяльність у підприємницькій сфері за загальним правилом має бути спрямована на отримання правомірного прибутку учасниками господарських відносин. Усі учасники господарських відносин повинні ухилятися від здійснення дій, що очевидно спрямовані на іншу мету, зокрема, виведення активів вже неплатоспроможного учасника господарського обороту. Таке виведення активів може здійснюватися шляхом безпосереднього очевидно нееквівалентного продажу / обміну майна особи, при якому здійснюється несправедливе зменшення майна особи як основи господарювання, так і шляхом набуття обов`язків шляхом укладення договору поруки за боргами третіх осіб, які є формально самостійними учасниками господарського обороту.

Вступаючи у договірні відносини щодо поруки по боргах третіх осіб, сторони такого договору поруки, з урахуванням категорії "підприємницького ризику" та фраудаторності, у розрізі регулювання відносин неплатоспроможності повинні розкрити суду ті реальні мотиви, з яких вони виходили при укладенні спірного правочину, які б підтверджували реальні ринкові наміри сторін цього правочину щодо отримання прибутку при здійсненні звичайної ринкової діяльності.

7.9. Верховний Суд у постанові у справі № 910/20146/20 (910/9531/22) також зазначив, що в силу закону майно юридичної особи фактично є способом забезпечення майбутніх зобов`язань боржника перед третіми особами-кредиторами. За загальним правилом майнова сутність господарювання полягає у відносно еквівалентному обміні матеріальними цінностями задля забезпечення росту у суб`єкта господарювання виробництва товарів, надання послуг. Таким чином навмисне зменшення майнової основи суб`єкта господарювання без наявності підстав вважати, що таке зменшення буде компенсовано відносно рівним еквівалентом з боку контрагента, знижує можливість такого суб`єкта відповідати перед своїми кредиторами належним йому майном, що і виступає безпосередньою ознакою фраудаторності та її економічною сутністю. При цьому поява у майбутньому кредиторів у справі про банкрутство не впливає на економічну сутність фраудаторного правочину і не змінює фраудаторної природи такого правочину.

Поручитель, укладаючи договір поруки, не може не розуміти, що у випадку невиконання боржником зобов`язання, саме йому доведеться виконувати зобов`язання в повному обсязі за рахунок свого майна (шляхом передачі чи відчуження кредитору). Тим самим поручитель визначає долю належного йому майна на майбутнє.

7.9. Враховуючи викладене, суди попередніх інстанцій у оскаржуваних рішеннях в цій справі помилково зазначили серед мотивів відмови у задоволенні позову Третьої особи-3 про те, що взяття на себе Боржником обов`язків поручителя за зобов`язаннями основного боржника, а саме Третьої особи-2 (АТ "Сумське НВО") не означало, що майнові зобов`язання Боржника перед кредитором (Відповідачем) виникнуть. Такий висновок суперечить наведеним правовим висновкам Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах.

Отже, суди попередніх інстанцій належним чином не з`ясували обставини щодо фактичного прийняття Боржником на себе певних зобов`язань шляхом укладення оспорюваного Договору (поруки).

7.10. Крім цього, дійшовши висновку про те, що пов`язаність Боржника і Третьої особи-2 свідчить про реальність і ділову мету оспорюваного правочину, господарські суди першої та апеляційної інстанцій у судових рішеннях, між тим не навели, в чому полягає економічний зміст і фактична мета взятих Боржником на себе зобов`язань за боргами Третьої особи-2 з урахуванням взаємовідносин їх між собою та із контрагентами. Без з`ясування обставин щодо дійсної мети укладення оспорюваного правочину відсутні обґрунтовані підстави для відхилення доводів щодо його неправомірності та недобросовісності Боржника, зокрема, щодо вчинення Боржником відповідного правочину для уникнення виконання зобов`язань перед іншими кредиторами.

7.11. До того ж, пославшись на вчинення оспорюваного правочину за відсутності встановлених судом зобов`язань перед кредиторами, господарські суди попередніх інстанцій не надали правової оцінки викладеним, зокрема, у позовній заяві аргументам щодо укладення оспорюваного правочину в період звернення ініціюючого кредитора до Боржника з позовом про стягнення податкового боргу в сумі більше 16 млн грн. та існування податкового боргу на загальну суму більше 99 млн грн., щодо розміру активів підприємства Боржника, який був меншим, ніж загальна сума наданої поруки за оспорюваними у цій справі правочинами (пункти 1.3, 1.5), а також встановленим судами обставинам щодо початку процедури стягнення податкового боргу Боржника (Позивача) у 2016-2017 роках (пункт 3.7).

7.12. Тож господарські суди не перевірили відповідність наведених доводів фактичним обставинам справи згідно з наявними у матеріалах справи доказами та, відповідно, не з`ясували, чи вплинуло прийняття Боржником на себе солідарної відповідальності за виконання кредитних зобов`язань Третьої особи-2 внаслідок укладення оспорюваного Договору на можливість виконання ним своїх грошових зобов`язань перед кредиторами (в разі їх наявності), чи можна визнати розумним з точки зору мети підприємницької діяльності вчинення Боржником оспорюваного правочину із урахуванням наявності / відсутності у нього достатніх коштів для виконання власних зобов`язань.

7.13. Крім викладеного щодо висновку судів в оскаржуваних рішеннях про недоведення порушеного права Третьої особи-3 у спірних правовідносинах через вчинення оспорюваного правочину у 2016 році, тобто до того, як у Третьої особи-3 виникли правовідносини з Боржником за відповідною угодою у 2018 році (пункт 3.10), Суд зазначає про таке.

Третя особа-3, грошові вимоги якого до Боржника в сумі 955 072 грн 51 коп. боргу та 5 368 грн 00 коп. судового збору визнані ухвалою від 05.10.2023 у справі про банкрутство Боржника (пункт 1.1) є заінтересованою особою у визнанні оспорюваного договору недійсним як кредитор Боржника, адже існування у справі про банкрутство кредиторів з несправжніми грошовими вимогами (що виникли на підставі фраудаторних угод, про що і стверджує заявник - Третя особа-3, пункти 1.3, 1.5) впливає на формування конкурсної маси, її реалізацію та задоволення вимог кредиторів, а відтак порушує права кредиторів у справі про банкрутство з обґрунтованими грошовими вимогами.

У цих висновках Суд звертається до висновків Верховного Суду, викладених зокрема в постанові від 04.10.2023 у справі № 910/15232/20 (910/18162/21).

7.14. Отже, господарські суди першої та апеляційної інстанцій під час розгляду цієї справи та ухвалення оскаржуваних судових рішень не дотримали вимог статей 74, 86, 236, 269 ГПК України щодо всебічного, повного і об`єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, із належним дослідженням зібраних у справі доказів, а також застосуванням усіх наданих їм процесуальним законом повноважень, у зв`язку з чим неправильно застосували норми матеріального права, не врахувавши висновки щодо їх застосування, викладені у постановах Верховного Суду. Вказані порушення не можуть бути усунуті Верховним Судом самостійно в силу встановлених статтею 300 Господарського процесуального кодексу України меж розгляду справи.

7.15. Дійшовши наведених висновків, Суд погоджується з аргументами скаржника в тій частині (пункти 4.1, 5.1), в якій він стверджує про наявність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень, і відхиляє протилежні аргументи Відповідача та розпорядника майна Боржника арбітражного керуючого Ткаченко Д.В. у відповідній частині.

7.16. Поряд з цим, враховуючи, що в цьому касаційному провадженні судові рішення попередніх інстанцій оскаржуються Третьою особою-3 в частині відмови судами у задоволенні його позовних вимог, однак в іншій частині (в частині відмови у задоволені позовних вимог Боржника) ці рішення не є предметом оскарження та перегляду у цьому касаційному провадженні, Суд не бере до уваги аргументи розпорядника майна Боржника арбітражного керуючого Ткаченка Д.В. у відповідній частині (пункт 6.1), а саме в частині заперечення права Боржника на оспорювання вчинених ним правочинів за правилами статті 42 КУзПБ у межах справи про банкрутство.

7.17. Враховуючи викладене, визначені статтею 300 ГПК України межі розгляду справи судом касаційної інстанції, та з урахуванням положень пункту 2 частини першої статті 308, пункту 1 частини третьої статті 310 ГПК України, Суд доходить висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржувані судові рішення - скасуванню, з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції в частині позовних вимог Адвокатського об`єднання "Група правової допомоги".

7.18. Дійшовши висновку про направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції, судові витрати у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції не розподіляються.

Керуючись статтями 129, 300, 308, 310, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Адвокатського об`єднання "Група правової допомоги" задовольнити частково.

2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 12.09.2024 та рішення Господарського суду Сумської області від 29.02.2024 у справі № 920/604/23 (920/1147/23) в частині відмови у задоволенні позовних вимог Адвокатського об`єднання "Група правової допомоги" скасувати.

3. Справу № 920/604/23 (920/1147/23) в частині позовних вимог Адвокатського об`єднання "Група правової допомоги" направити на новий розгляд до Господарського суду Сумської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. В. Васьковський

Судді В. В. Білоус

С. В. Жуков