ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

28.02.2025 Справа №905/1641/24

Господарський суд Донецької області у складі судді Аксьонової К.І., розглянувши справу

за позовом Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго», м. Київ,

до відповідача Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське», м.Покровськ, Донецька область,

про стягнення пені у сумі 29135,94грн, 3% річних у сумі 3143,30грн, інфляційних втрат у сумі 8006,35грн, всього 40285,59грн,

без виклику учасників справи

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго», м. Київ, звернувся до Господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське», м.Покровськ, Донецька область, про стягнення пені у сумі 29135,94грн, 3% річних у сумі 3143,30грн, інфляційних втрат у сумі 8006,35грн, всього 40285,59грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за договором №80/3896-17 від 29.12.2017 в частині здійснення своєчасної оплати за надані послуги щодо оперативного та технічного обслуговування обладнання.

Відповідач у відзиві на позовну заяву (надійшов через систему «Електронний суд» 31.01.2025) проти позову заперечив, посилаючись на відсутність доказів підписання акту приймання-передачі №12/23 саме 31.12.2023 з огляду на відсутність дати підписання на самому акті. Відповідач вказує на відсутність доказів надсилання акту відповідачу саме 31.12.2023; зазначає, що акт №12/23 був отриманий та підписаний після отримання листа про необхідність сплати суми за надані послуги від 22.08.2024; вказує на неправомірність нарахування пені понад шість місяців з дати, коли зобов`язання мало бути виконане. Крім того відповідач просив зменшити розмір неустойки, якщо суд дійде висновку про задоволення позову.

З урахуванням поданого відповідачем клопотання (надійшло 10.01.2025 через систему «Електронний суд») про продовження строку на подання відзиву на позов, суд долучив відзив до матеріалів справи, продовживши строк на його подання.

Правом на подання відповіді на відзив у встановлений в ухвалі про відкриття провадження у справі строк позивач не скористався, клопотань про продовження цього строку до суду не подав.

Провадження у справі відкрито ухвалою суду від 30.12.2024, розгляд справи здійснений за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін в порядку ч.5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України.

Заперечень проти розгляду справи без виклику сторін від учасників справи не надійшло.

Повідомлення сторін про відкриття провадження у справі №905/1641/24 суд здійснив шляхом направлення ухвали від 30.12.2024 до електронних кабінетів в системі «Електронний суд».

Зважаючи на те, що під час розгляду справи судом було створено необхідні умови для доведення фактичних обставин справи, зокрема, було надано достатньо часу для реалізації кожним учасником спору своїх процесуальних прав, передбачених ст.ст. 42, 46 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за можливе розглянути справу по суті.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

29.12.2017 між Державним підприємством «Національна енергетична компанія «Укренерго», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго», (далі виконавець) та Публічним акціонерним товариством «Шахтоуправління «Покровське» (за відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 13.09.2018 тип акціонерного товариства був змінений на Приватне акціонерне товариство «Шахтоуправління «Покровське») (далі замовник) був укладений договір №80/3896-17, відповідно до умов якого виконавець зобов`язується у 2018 році надати замовнику послуги щодо оперативного та технічного обслуговування обладнання яке належить замовнику та знаходиться на ПС 330кВ «Білицька» приєднання ВПС 2 та ОЕВ-2, а замовник зобов`язується прийняти надані послуги та оплатити їх відповідно до умов договору (п.1).

Згідно з п.3.2 договору замовник здійснює оплату на підставі виставленого рахунку виконавця та акту приймання-передачі наданих послуг шляхом перерахування суми на поточний рахунок виконавця в термін, що не перевищує 10 банківських днів з моменту підписання акту приймання-передачі наданих послуг.

У розділі 4 договору визначені права та обов`язки сторін договору.

Замовник зобов`язаний своєчасно сплачувати за надані виконавцем послуги в розмірі та у строки, узгоджені у договорі (пп.4.1.1. п.4.1). Виконавець зобов`язаний (п.4.3) забезпечити своєчасне надання послуг у строки, встановлені договором (пп.4.3.1); при завершенні послуг надати замовнику протягом 5-ти днів акт прийому-передачі наданих послуг (п.4.3.2). Виконавець має право своєчасно та в повному обсязі отримувати плату за надані послуги (пп.4.4.1 п.4.4).

Відповідно до п.5.3 договору за порушення строків оплати замовник сплачує виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на момент нарахування пені від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

Договір вступає в дію з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2023 (п.8.1 договору в редакції додаткової угоди №7 від 15.02.2023 до договору). У випадку, якщо одна із сторін за один місяць до закінчення терміну дії договору не заявила про його зміну чи припинення, то договір вважається продовжений на наступний календарний рік (п. 8.2 договору).

Доказів направлення сторонами заяв про припинення договору матеріали справи не містять.

У виконання прийнятих на себе зобов`язань за договором №80/3896-17 від 29.12.2017 виконавець надав замовнику послуги щодо оперативного та технічного обслуговування обладнання на суму 163881,29грн, а замовник їх прийняв без зауважень, що підтверджується підписаним представниками обох сторін актом №12/23 від __ грудня 2023 року на суму 163881,29грн. Дата підписання на акті відсутня.

Позивачем виставлено відповідачу рахунок-фактуру №211 від 31.12.2023 за надані послуги на суму 163881,29грн. Вказаний рахунок підписано електронним цифровим підписом 04.01.2024.

За твердженням позивача 31.12.2023 відповідачу направлено рахунок-фактуру №211 та акт приймання-передачі наданих послуг №12/23. Вказаний рахунок відповідачем у строк до 12.01.2024, виходячи з дати направлення рахунку-фактури № 211 (31.12.2023), оплачено не було.

Відповідач обставини отримання акту та рахунку і підписання акту у вказану позивачем дату 31.12.2023, заперечує.

Позивач зазначає, що 22.08.2024 на електронну адресу відповідача було направлено лист вих.№01-10/52251 від 22.08.2024 з вимогою про погашення заборгованості та надання на паперовому носії оригіналу акту про надання послуг. Ці обставини відповідач не заперечує.

28.09.2024 позивач звернувся до відповідача з претензією вих.№ 01/60825 про сплату штрафних санкцій.

03.09.2024 відповідачем сплачено за послуги з оперативного та технічного обслуговування обладнання яке належить замовнику та знаходиться на ПС 330кВ «Білицька» приєднання ВПС 2 та ОЕВ-2, надані на підставі договору №80/3896-17 від 29.12.2017 у сумі 163881,29грн, що підтверджується платіжною інструкцією №1046043 від 03.09.2024 на суму 163881,29грн. Ці обставини позивач не заперечує.

Розглядаючи спір по суті позовних вимог, суд виходить з такого.

Згідно з ст.129 Конституції України однією з засад судочинства є змагальність.

Відповідно до ч.1 ст.2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Частиною другою цієї статті встановлено, що суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

З огляду на вимоги ч.ч.1, 3 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами ч.1 ст.76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Відповідно до ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, cплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 Цивільного кодексу України.

Пунктом 1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України встановлено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір.

Відповідно до приписів ч.1 ст.626, ст.11 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.1 ст.628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Як визначено ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин є договором про надання послуг.

Відповідно до ст.901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ст.903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки, та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до вимог ч.1 ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. В силу ч.1 ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні вимоги щодо виконання зобов`язань містяться і у ч.ч.1,7 ст.193 Господарського кодексу України.

Як встановлено судом, у виконання умов договору №80/3896-17 від 29.12.2017 позивач надав відповідачу послуги щодо оперативного та технічного обслуговування обладнання на суму 163881,29грн, а замовник їх прийняв без зауважень, що підтверджується підписаним представниками обох сторін актом №12/23 від __ грудня 2023 року на суму 163881,29грн.

Згідно з п.3.2 договору замовник здійснює оплату на підставі виставленого рахунку виконавця та акту приймання-передачі наданих послуг шляхом перерахування суми на поточний рахунок виконавця в термін, що не перевищує 10 банківських днів з моменту підписання акту приймання-передачі наданих послуг.

Позивач зазначає, що 31.12.2023 на адресу відповідача направлено рахунок-фактуру №211 та акт приймання-передачі наданих послуг №12/23, кінцевим строком оплати за надані послуги, враховуючи п.3.2 договору, виходячи з дати направлення рахунку-фактури № 211 (31.12.2023), є 12.01.2024.

Відповідач заперечує підписання акту приймання-передачі наданих послуг №12/23 саме 31.12.2023 та отримання його за результатом направлення позивачем 31.12.2023.

Дослідивши зміст акту приймання-передачі наданих послуг №12/23, судом встановлено, що він не містить дати підписання.

В матеріалах справи відсутні докази надіслання позивачем в адресу відповідача, вказаних акту та рахунку. Пояснень з цього приводу позивач також не надав. Вказане зумовлює висновок суду про недоведення позивачем обставин здійснення направлення акту приймання-передачі наданих послуг №12/23 та рахунку № 211 відповідачу 31.12.2024.

Разом з цим, суд враховує те, що відповідач не заперечує факту отримання та підписання акту після надходження від позивача листа вих.№01-10/52251 від 22.08.2024. Ці обставини позивач не заперечив.

Доказів в підтвердження дати направлення та отримання листа відповідачем матеріали справи не містять. Доказів в підтвердження дати направлення та отримання відповідачем акту та рахунку також не містять матеріали справи. Пояснень з цього приводу сторонами не надано.

Слід наголосити, що саме позивач є ініціатором судового процесу, отже, позивач має використовувати свої процесуальні права та виконувати обов`язки, визначальними серед яких є доведення тих обставин, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, під час розгляду спору у суді.

За твердженням відповідача, виходячи зі встановлено п.3.2 договору строку оплати, останнім днем оплати рахунку після отримання листа вих.№01-10/52251 від 22.08.2024 є 05.09.2024.

03.09.2024 відповідачем сплачено за послуги з оперативного та технічного обслуговування обладнання яке належить замовнику та знаходиться на ПС 330кВ «Білицька» приєднання ВПС 2 та ОЕВ-2, надані на підставі договору №80/3896-17 від 29.12.2017 у сумі 163881,29грн, що підтверджується платіжною інструкцією №1046043 від 03.09.2024.

Згідно з ч. 1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського судочинства, закріплені у ст.129 Конституції України та ст.ст. 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд дійшов висновку про недоведення позивачем обставин прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати за надані послуги за договором №80/3896-17 від 29.12.2017 у період, визначений заявником позову як період прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання.

З огляду на відмову у задоволенні позову відповідно до положень ст.129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Доказів понесення інших судових витрат матеріали справи не містять, підстав для їх стягнення суд не вбачає.

Керуючись ст. ст. 86, 129, 210, 233, 236-237, 239-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позовних вимог.

Повний текст рішення складено та підписано 28.02.2025.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України рішення підписано судом без його проголошення.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було підписано лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається в порядку, визначеному ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя К.І. Аксьонова