ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2025р. Справа № 904/4597/24

За позовом: Керівника Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради, м. Дніпро (позивач)

До: Фізичної особи-підприємця Бернера Іллі Юхимовича, м. Дніпро (відповідач-1) та Фізичної особи-підприємця Городецької Тетяни Марківни, м. Дніпро (відповідач-2)

Про: усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно

Суддя Васильєв О.Ю.

Без участі представників сторін

СУТЬ СПОРУ:

Керівник Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради (позивач) звернувся до ФОП Бернера І.Ю. (відповідач-1) та ФОП Городецької Т.М. (відповідач-2) з позовом про:

- зобов`язання ФОП Городецької Т.М. та ФОП Бернера І.Ю. усунути перешкоди Дніпровській міській раді у праві користування та розпорядження земельною ділянкою, розташованою за адресою: м. Дніпро, проспект Героїв, 30Д, загальною площею 17,5кв.м, шляхом знесення об`єкту самочинного будівництва - торгівельного павільйону літ. В, що складається з торгівельної зали 1-1 загальною площею 15,1кв.м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101);

- скасування державної реєстрації права власності на 1/3 нерухомого майна торгівельного павільйону літ. В, що складається з торгівельної зали 1-1 загальною площею 15,1кв.м., який розташований за адресою: м. Дніпро, проспект Героїв, 30Д (реєстраційний номер 101), за ФОП Городецькою Т.М., проведену рішенням приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Андрєєвою Г.О., індексний номер 41227819 від 22.05.18р. (номер відомостей про речове право 26269025), із закриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна 101;

- скасування державної реєстрації права власності на 2/3 нерухомого майна торгівельного павільйону літ. В, що складається з торгівельної зали 1-1 загальною площею 15,1кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер 101), за ФОП Бернером І.Ю., проведену рішенням приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Андрєєвою Г.О., індексний номер 41220106 від 22.05.18р. (номер відомостей про речове право 26261989), із закриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна 101.

В обґрунтування заявлених вимог прокурор послався на безпідставну державну реєстрації права приватної власності на нежитлову будівлю, розміщену на земельній ділянці комунальної форми власності, що самочинно забудована без погодження із власником земельної ділянки та без відповідних погоджувальних та дозвільних документів; порушення права власника земельної ділянки - територіальної громади м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради щодо користування, володіння, розпорядження земельною ділянкою під об`єктом самочинного будівництва.

Ухвалою суду від 28.10.24р. відкрито провадження у справі №904/4597/24 за правилами спрощеного позовного провадження, встановленими ГПК України, без призначення судового засідання та виклику сторін - за наявними у ній матеріалами.

Разом з позовною заявою прокуратурою подано заяву про забезпечення позову, в якій просив заборонити ФОП Городецькій Т.М., ФОП Бернеру І.Ю. та будь-яким іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав (державним реєстраторам, приватним та державним нотаріусам) вчиняти будь-які дії пов`язані з державною реєстрацією речових прав щодо об`єкту нерухомого майна торгівельного павільйону літ. В, що складається з торгівельної зали 1-1 загальною площею 15,1 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер 101).

Ухвалою суду 18.12.24 відмовлено в задоволенні заяви Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра про забезпечення позову.

23.12.24р. прокурором повторно подано заяву про забезпечення позову, в якій просив заборонити ФОП Городецькій Т.М., ФОП Бернеру І.Ю. та будь-яким іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав (державним реєстраторам, приватним та державним нотаріусам) вчиняти будь-які дії пов`язані з державною реєстрацією речових прав щодо об`єкту нерухомого майна торгівельного павільйону літ. В, що складається з торгівельної зали 1-1 загальною площею 15,1 кв.м, який розташований за адресою: м. Дніпро, проспект Героїв, 30Д (реєстраційний номер 101).

Ухвалою від 25.12.24р. заяву керівника Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра задоволено. Вжито заходи забезпечення позову, а саме: заборонено фізичній особі-підприємцю Бернеру І.Ю. та фізичній особі-підприємцю Городецькій Т.М. та будь-яким іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав (державним реєстраторам, приватним та державним нотаріусам) вчиняти будь-які дії пов`язані з державною реєстрацією речових прав щодо об`єкту нерухомого майна торгівельного павільйону літ. В, що складається з торгівельної зали 1-1 загальною площею 15,1кв.м, який розташований за адресою: м. Дніпро, проспект Героїв, 30Д (реєстраційний номер 101).

19.11.24р. через систему «Електронний суд» від керівника Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра надійшло клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні. Клопотання обґрунтоване тим, що з урахуванням предмета спору (витребування земельної ділянки сільськогосподарського призначення), кількості учасників справи, характеру спірних правовідносин і враховуючи той факт, що відповідно до ч. 6 ст. 19 ЦПК України дана справа не належить до категорії малозначних справ, її розгляд у спрощеному позовному провадженні є недоцільним.

Ухвалою суду від 21.11.24р. відмовлено в задоволенні клопотання керівника Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра про розгляд справи у загальному позовному провадженні.

31.10.24р. через систему «Електронний суд» від ФОП Бернера І.Ю. (відповідач-1) надійшло клопотання про закриття провадження по справі з підстав її непідсудності господарському суду Дніпропетровської області, оскільки позовні вимоги прокурора стосується земельних правовідносин, а право власності на спірний об`єкт нерухомого майно зареєстровано на фізичних осіб, а не за фізичною особою-підприємцем , у зв`язку з чим наявність у відповідачів статусу фізичної особи-підприємця не дає підстав прокурору звертатися з позовом до господарського суду Дніпропетровської області.

01.11.24р. через систему «Електронний суд» від ФОП Бернера І.Ю. (відповідач-1) надійшло клопотання про залишення позову без розгляду, обґрунтоване твердженням про те, що керівником Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра подано до господарського суду Дніпропетровської області позови між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, у зв`язку з чим у відповідності до ст. 226 ГПК України вказаний позов необхідно залишити без розгляду.

Ухвалою суду від 22.11.24р. відмовлено у задоволенні клопотання ФОП Бернера І.Ю. (відповідач-1) про закриття провадження по справі та про залишення позову без розгляду.

ФОП Бернер І.Ю. (відповідач-1) заперечує проти позовних вимог та вказує, що сторонами договору купівлі-продажу від 22.05.18р. є фізичні особи, у зв`язку з чим справу за належною юрисдикцією повинен розглядати місцевий районний суд, який розглядає справи по категорії земельні правовідносини та статусом фізичних осіб. Також зазначає, що прокурором не було зазначено у позовній заяві про те, що ДМР 13.02.20р. вже зверталась до тих же самих відповідачів, що й по вказаній справі з позовною заявою про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення будівлі, визнання недійсними договорів купівлі-продажу та скасування записів про державну реєстрацію права власності (цивільна справа №201/1572/20). Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпра від 09.06.21р. по цивільній справі № 201/1527/20 позовні вимоги залишено без розгляду, провадження закрито. Ухвала вступила в силу 09.06.21р. ДМР не зверталась із оскарженням ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпра від 09.06.21р. по цивільній справі № 201/1527/20 та не зверталась із новим позовом до суду. Вказує , що є добросовісним набувачем спірного майна та отримав право власності на нього на законних підставах, тому вимоги прокуратури та ДМР вважає порушенням свого права власності.

Прокурор у відповіді на відзив на позовну заяву не погоджується із запереченнями відповідача-1. Вказав, що враховуючи суб`єктний склад спору, використання земельної ділянки та нерухомого майна у господарській діяльності відповідача розгляд даної справи повинен провадитися за правилами господарського судочинства. Щодо доводів відповідача відносно обставин справи, відсутності порушень інтересів територіальної громади, та не зазначення прокурором у позовній заяви про звернення ДМР до тих же відповідачів із позовом у 2020р. , прокурор не погоджується з наступних підстав: 09.06.21р. ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпра у справі №201/1572/20 залишено позов позивача - ДМР без розгляду у зв`язку з тим, що позивач та його представник були належним чином повідомлені про дати судового розгляду, проте жодного разу не з`явилась, заяви на адресу суду про слухання справи за їх відсутності не надали. Справа розглядалась тривалий час і відкладалась неодноразово саме з причин неявки позивача. А тому даний цивільний позов судом вирішено залишити без розгляду. Враховуючи вищевикладене, процесуальна поведінка уповноваженого органу ДМР, під час судового провадження по цивільній справі №201/1572/20 свідчить про самоусунення ДМР від здійснення повноважень спрямованих на захист інтересів держави у вказаних правовідносинах. Спірний об`єкт збудований за відсутності будь-яких дозвільних документів, земельна ділянка для його будівництва не виділялась та не може бути виділена і на теперішній час, за змістом положень ч.ч. 1, 2, 4 ст. 376, ст. 391 ЦК України, ст. 152 ЗК України, реалізуючи право комунальної власності на земельну ділянку, ДМР наділена повноваженнями звернутися до суду за захистом порушених прав власника земельної ділянки та єдиним способом захисту передбачено саме знесення самочинно збудованого майна.

ФОП Городецька Т.М. (відповідач-2) своїм правом на подання до суду відзиву на позов не скористалася, про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі повідомлена належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи поштовим повідомленням про повернення відділенням зв`язку копії ухвали суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Андрєєвою Г.О. 18.04.18р. зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна - павільйон літ. В за адресою: АДРЕСА_1 за громадянином ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), на підставі заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11.05.2017р. у справі № 202/2857/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю третьої особи - Дніпровської міської ради, про розірвання договору про спільну власність, визнання права власності та стягнення штрафних санкцій.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11.05.2017р. у справі № 202/2857/17 за ОСОБА_1 визнано право власності на торгівельний павільйон літ. В за адресою: проспект Героїв 30Д.

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03.07.18р. за апеляційною скаргою прокуратури Дніпропетровської області зазначене рішення суду скасовано та ухвалено нове рішення, яким відмовлено у визнанні права власності на спірне приміщення.

Разом з тим, права власності на нерухоме майно - торгівельний павільйон літ. В - загальною площею 15,1кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 від ОСОБА_1 перейшло до ФОП Городецької Т.М. на підставі договору купівлі-продажу 1/3 частки павільйону, серія та номер: ННС 525032 від 22.05.18р. та до ФОП Бернера І.Ю. на підставі договору купівлі продажу 2/3 частини торгівельного павільйону, серія та номер: ННС 525021, які посвідчені приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Павловською Г.О.

Відомості щодо укладення договору оренди земельної ділянки за адресою: м. Дніпро, проспект Героїв, буд. 30 Д у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні.

Відповідно до інформації КП «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» ДМР №10798 від 10.09.24р. технічна інвентаризація та державна реєстрація права власності торгівельного павільйону літ. В, загальною площею 15,1 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , КП «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» ДМР не проводилась.

Відповідно до інформації Головного архітектурно-планувального управління Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради від 09.09.24р. за № 12/19-396 встановлено, що за даними інформаційної бази містобудівного кадастру будівельний паспорт забудови або містобудівної умови та обмеження для проектування торгівельного павільйону літ. В за адресою: проспект Героїв, 30 Д, управлінням не надавались, паспорти прив`язки тимчасових споруд за вказаною адресою не оформлювались.

За даними містобудівного кадастру та Адресного плану міста розпорядженням міського голови від 17.10.2007р. №1095-р - будівлі підприємства торгівлі по проспекту Героїв - присвоєно адресу проспект Героїв, буд. 30 Д , проте адресація торгівельного павільйону літ. В по проспекту Героїв, буд. 30 Д не проводилась.

Відповідно до листа Комунального підприємства «Дніпровські активи» ДМР №469д-05 від 05.09.24р. заяв щодо оформлення договорів про використання об`єктів благоустрою міста не за функціональним призначенням від осіб на об`єкт за адресою: АДРЕСА_1 , до підприємства не надходило, відповідно договори не укладались.

За інформацією Управління державного архітектурно-будівельного контролю ДМР № 10/1-151 від 13.09.24р. відсутні відомості щодо видачі/реєстрації Управлінням документів, які надають право на виконання будівельних робіт та засвідчують прийняття в експлуатацію об`єкта будівництва за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з інформацією ГУ Держгеокадастру за №10-4-0.223-5630/2-24 у зв`язку із відсутністю кадастрового номеру, здійснити пошук в програмному забезпеченні ведення Державного земельного кадастру земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 не має технічної можливості.

Відповідно до інформації Дніпровської міської ради № 7/11-2270 від 03.10.24р. рішення міської ради щодо оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 - відсутні, адресація торгівельного павільйону літ. В за вказаною адресою не проводилась. Реєстраційних записів щодо цивільно-правових угод, укладених між міською радою та фізичними особами за вказаною адресою не виявлено.

З метою встановлення факту використання земельної ділянки, інспекцією з державного контролю за використанням та охороною земель ДМР 09.09.24р. проведено обстеження земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 (торгівельний павільйон літ. В), за результатами якого встановлено, що торгівельний павільйон літ. В дійсно розташований на зазначеній земельній ділянці та використовується для здійснення підприємницької діяльності. Також згідно акту інформація щодо землевласників, документів, що підтверджують державну реєстрацію права власності чи право постійного користування або права оренди земельної ділянки відсутня.

За твердження прокурора, вказані обставини свідчать про безпідставну державну реєстрацію за ОСОБА_1 , а у подальшому за Городецькою Т.М. та Бернер І.Ю права приватної власності на об`єкт нерухомого майна - торгівельний павільйон літ. В - загальною площею 15,1 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 , самовільне зайняття земельної ділянки та самовільне будівництво на ній, що є порушенням права власника земельної ділянки - територіальної громади м. Дніпра в особі ДМР - щодо користування, володіння, розпорядження земельною ділянкою під об`єктом самочинного будівництва.

Викладене стало підставою для звернення прокурора з відповідним позовом до суду.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Право власності та користування на землю набувається та реалізується фізичними та юридичними особами в порядку і на підставах, визначених Конституцією України, Земельним кодексом України, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Згідно зі ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Стаття 120 Земельного кодексу України не гарантує прав на земельну ділянку у разі самочинного будівництва об`єкта нерухомості на ній та його відповідної реєстрації.

Відповідно до ст.13 Конституції України земля та інші природні ресурси є об`єктами права власності українського народу, від імені якого права власника здійснюються органами державної влади та місцевого самоврядування.

Суб`єктами права на землі комунальної власності згідно зі статтею 80 Земельного кодексу України є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.

Правовою підставою набуття права власності та права користування на землю згідно зі ст. ст. 116, 118, 123, 124 Земельного кодексу України є рішення органу виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Статтею 125 Земельного кодексу України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ст. 126 Земельного кодексу України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

За приписами ст. ст. 187, 188 3емельного кодексу України, контроль за використанням та охороною земель полягає в забезпеченні додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями і громадянами земельного законодавства України.

За змістом ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільним зайняттям земельної ділянки є будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України від 01.07.2004р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Підпунктом 6 п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державній реєстрації прав підлягає право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки.

Відповідно до ч. 1 ст. 210 Цивільного кодексу України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Водночас, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутня інформація щодо оформлення речових прав на земельну ділянку за цією адресою.

Разом з тим, відомості щодо укладення договору оренди земельної ділянки за адресою: м. Дніпро, пр. Героїв, буд. 30 Д у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні.

Земельна ділянка, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , не відводилася ні ОСОБА_1 , ні ОСОБА_4 , ні ОСОБА_3 , оскільки ДМР рішення про відведення цієї земельної ділянки у користування чи у власність зазначеним фізичним особам не виносились (лист ДМР від 03.10.24р. №7/11-2270).

Документи на підтвердження реєстрації права власності чи оренди за відповідачами на спірну земельну ділянку відсутні.

Також, відсутні будь-які документи на підтвердження надання ДМР дозволу щодо використання спірної земельної ділянки, будь-які угоди щодо такого використання не укладалися. Таким чином, законні правові підстави зайняття спірної земельної ділянки відповідачами відсутні.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації (стаття 331 Цивільного кодексу України).

Порядок набуття права власності на новозбудовану річ (нерухоме майно) регулюється законодавством про містобудівну діяльність та відповідними державними будівельними нормами.

Будівництво об`єктів нерухомості являє собою взаємопов`язану діяльність різних суб`єктів права, які поєднані єдиною метою, спрямованою на безпосереднє забезпечення та створення об`єкта будівництва, яка включає різні аспекти і етапи будівництва.

Порядок будівництва нерухомого майна врегульовано відповідними нормативними актами, а саме: Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законами України «Про регулювання містобудівної діяльності», «Про архітектурну діяльність», «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», «Про охорону навколишнього природного середовища», «Про оцінку впливу на довкілля», «Про охорону культурної спадщини».

Право на забудову виникає у особи, яка спочатку набула права на земельну ділянку на законних підставах.

Відповідно до п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» замовник має право виконувати будівельні роботи після:

- подання замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю - щодо об`єктів будівництва, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта та які не потребують отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об`єктів будівництва, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються Кабінетом Міністрів України;

- видачі замовнику органом державного архітектурно-будівельного контролю дозволу на виконання будівельних робіт - щодо об`єктів, які за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми (СС2) та значними (ССЗ) наслідками або підлягають оцінці впливу на довкілля згідно із Законом України «Про оцінку впливу на довкілля».

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Право на забудову виникає у особи, яка набула права на земельну ділянку на законних підставах, після здійснення нею дій, передбачених ст. ст. 26-32 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Як визначено у ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», п.3 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 461 від 13.04.2011р., прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації.

Відповідно до ч. 8 ст. 39 Закону «Про регулювання містобудівної діяльності», експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих в експлуатацію, забороняється.

Згідно даних Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва за параметрами пошуку «Дніпропетровська область, м. Дніпро, пр. Героїв, буд. 30 Д», а також « ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 », «Бернер І.Ю., РНОКПП НОМЕР_2 » та «Городецька Т.М., РНОКПП НОМЕР_3 » відомостей щодо документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, документів, що засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом, не виявлено.

Управлінням державного архітектурного-будівельного контролю ДМР (лист №10/1-134 від 09.09.24р.) надано інформацію, що в реєстрі будівельної діяльності відсутні відомості щодо видачі/реєстрації документів, які надають право на виконання будівельних робіт та засвідчують прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до інформації КП «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» ДМР №10798 від 10.09.24р. технічна інвентаризація та державна реєстрація права власності торгівельного павільйону літ. В, загальною площею 15,1 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , КП «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» ДМР не проводилась.

Згідно з інформацією Головного архітектурно-планувального управління Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради від 09.09.24р. за № 12/19-396 встановлено, що за даними інформаційної бази містобудівного кадастру будівельний паспорт забудови або містобудівної умови та обмеження для проектування торгівельного павільйону літ. В за адресою: проспект Героїв, 30 Д, управлінням не надавались, паспорти прив`язки тимчасових споруд за вказаною адресою не оформлювались.

Також за даними містобудівного кадастру та Адресного плану міста розпорядженням міського голови від 17.10.2007р. №1095-р - будівлі підприємства торгівлі по проспекту Героїв - присвоєно адресу проспект Героїв, буд. 30 Д проте адресація торгівельного павільйону літ. В по проспекту Героїв, буд. 30 Д не проводилась.

За інформацією КП «Дніпровські активи» ДМР №469д-05 від 05.09.24р. заяв щодо оформлення договорів про використання об`єктів благоустрою міста не за функціональним призначенням від осіб на об`єкт за адресою: м. Дніпро, проспект Героїв, 30 Д, до підприємства не надходило, відповідно договори не укладались.

Відповідно до інформації Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради № 10/1-151 від 13.09.24р. відсутні відомості щодо видачі/реєстрації Управлінням документів, які надають право на виконання будівельних робіт та засвідчують прийняття в експлуатацію об`єкта будівництва за адресою: м. Дніпро, проспект Героїв, 30 Д, м. Дніпро.

Право власності на нерухомі речі підлягає державній реєстрації (ч. 1 ст. 182 Цивільного кодексу України).

З урахуванням вимог чинного законодавства, зокрема ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності», «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядку державної реєстрації речових прав та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ № 1127 від 25.12.2015р., передумовою для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна є отримання дозвільних документів у сфері містобудівної діяльності, у тому числі тих, що засвідчують прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта нерухомого майна та речових прав на земельну ділянку.

При цьому згідно з висновками Верховного Суду державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним із юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для підтвердження права власності, а самостійного значення для виникнення права власності немає. Така реєстрація визначає лише момент, з якого держава визнає та підтверджує право власності за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення такого права. Зміст приписів ст. 376 ЦК України підтверджує неможливість застосування інших, ніж ті, що встановлені цією статтею, способів легітимізації (узаконення) самочинного будівництва та набуття права власності на такі об`єкти.

Реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, яка його здійснила, не змінює правовий режим такого будівництва як самочинного (постанова Верховного Суду від 20.09.2018р. у справі № 910/19726/17, постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020р. у справі № 916/2791/13, від 23.06.2020р. у справі № 680/214/16-ц).

Відповідно до інформації Публічної кадастрової карти України та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що відомості про реєстрацію речових прав на спірну земельну ділянку відсутні.

Підпунктом 6 п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державній реєстрації прав підлягає право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки.

Таким чином, встановлено, що зазначена земельна ділянка відноситься до земель комунальної власності, не наданих у користування іншим особам, рішення уповноваженого на розпорядження земельною ділянкою органу про передачу її в оренду відповідачам не приймалося, відповідно, державна реєстрація речових прав на земельну ділянку не проводилася.

Відповідно до ч. 1 ст. 210 Цивільного кодексу України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Як встановлено, 18.04.24р. вперше здійснено державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 , та в подальшому право власності на нерухоме майно торгівельний павільйон літ. В - загальною площею 15,1 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 від ОСОБА_1 перейшло до ФОП Городецької Т.М. на підставі договору купівлі-продажу 1/3 частки павільйону, серія та номер: ННС 525032 від 22.05.2018 та до ФОП Бернера І.Ю. на підставі договору купівлі продажу 2/3 частини торгівельного павільйону, серія та номер: ННС 525021, які посвідчені приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Павловською Г.О.

Спірний об`єкт самочинного будівництва збудовано на земельній ділянці комунальної форми власності, що не була відведена для цієї мети, його не прийнято в експлуатацію, а тому він не є створеним в розумінні ст. 331 ЦК України, що виключає можливість реєстрації права власності на спірне нерухоме майно, про що неодноразово зазначав Верховний Суд у своїх постановах від 29.03.2018р. у справі №909/935/15, від 19.03.2018р. у справі №2-4435/2008.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним із юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для підтвердження права власності, а самостійного значення для виникнення права власності не має. Така реєстрація визначає лише момент, з якого держава визнає та підтверджує право власності за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення такого права (постанови від 07.04.2020р. у справі №916/2791/13, від 23.06.2020р. у справі № 680/214/16-ц, від 18.09.2024р. у справі №914/1785/22).

Також, як неодноразово зазначала Велика Палата Верховного Суду, реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила таке будівництво відповідно до наведених положень законодавства та приписів частини 2 статті 376 Цивільного кодексу України не змінює правового режиму такого будівництва як самочинного з метою застосування, зокрема, положень ч. 4 цієї статті. Подібний висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020р. у справі №916/2791/13, від 15.11.2023р. у справі №916/1174/22, від 07.04.2020р. у справі № 916/2791/13, 23.06.2020р. у справі №680/214/16-ц, від 20.07.2022р. у справі № 923/196/20.

Велика Палата Верховного Суду також звертала увагу на важливість принципу superficies solo cedit (збудоване на поверхні слідує за землею). Принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах ст. 120 ЗК України, ст. 377 ЦК України, інших положеннях законодавства (п. 8.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2018р. у справі №910/18560/16 (провадження № 12-143гс18)).

Тому не допускається набуття права власності на об`єкти нерухомого майна особою, яка не має права власності або іншого речового права на земельну ділянку, яке передбачає можливість набуття права власності на будівлі, споруди, розташовані на такій земельній ділянці (п.93 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.02.2021р. у справі №910/2861/18).

У постанові Верховного Суду від 12.04.2021р. у справі № 653/104/19 зазначено, що вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці можуть бути заявлені власником за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою.

У разі використання земельної ділянки без відповідного рішення органу місцевого самоврядування про надання її в користування або у власність, повернення такої земельної ділянки відповідно до приписів ст. 212 ЗК України власнику з приведенням її у придатний для використання стан шляхом знесення будівель і споруд відповідає законодавству, що регулює спірні правовідносини. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 03.04.2024р. у справі № 916/2938/21.

Належними вимогами, які може заявити особа - власник земельної ділянки, на якій здійснено (здійснюється) самочинне будівництво, для захисту прав користування та розпорядження такою земельною ділянкою, є вимога про знесення самочинно побудованого нерухомого майна або вимога про визнання права власності на самочинно побудоване майно (позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.11.2023р. у справі №916/1174/22, постанові Верховного Суду від 19.03.2024р. у справі №915/1439/21).

У постанові Верховного Суду від 24.06.2020р. у справі № 320/5880/18 вказано, що обов`язковому (безальтернативному) знесенню об`єкт будівництва підлягає лише у випадках, якщо такий об`єкт побудовано на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети та/або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи.

Отже, у випадку, якщо міська рада не виділяла земельну ділянку для будівництва спірної будівлі і якщо таке будівництво зроблено за рахунок зайняття земельної ділянки, яка належить територіальній громаді міста, територіальна громада міста має право на позов, бо захищає її право власності на земельну ділянку (ст. 12, п. «б» ст. 80, ч. 1 та п. «а» ч. 2 ст. 83 ЗК України).

Самочинний характер будівництва є істотним порушенням будівельних норм і правил та суттєвим порушенням прав власника земельної ділянки. Наведені висновки узгоджуються із позицією Верховного Суду викладеними у постановах від 14.02.2024р. у справі № 523/8263/20, від 30.04.2024р. у справі №904/2129/23.

З огляду на викладене позовна вимога прокурора про зобов`язання відповідачів усунути перешкоди Дніпровській міській раді у праві користування та розпорядження земельною ділянкою, розташованою за адресою: м. Дніпро, пр. Героїв, 30 Д шляхом знесення об`єкту самочинного будівництва є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог про скасування державної реєстрації права приватної власності на спірне майно із закриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна. Спірний об`єкт відповідає визначенню: «мала архітектурна форма» з огляду на таке. Мала архітектурна форма для провадження підприємницької діяльності - це невелика (площею до 30 кв. метрів) споруда торговельно-побутового призначення, яка виготовляється з полегшених конструкцій.

Торгівельний павільйон, що є предметом позову, за даними технічного паспорту має площу 19,7кв.м. (площа забудови 17,5кв.м.) висота споруди дорівнює 2,6м. перекриття та дах виготовлені із металу, стіни із цегли та металу, підлога з бетону.

З огляду на зазначені характеристики цей торгівельний павільйон є саме малою архітектурною формою, а не капітальною будівлею нерухомим майном.

Державна реєстрація права приватної власності на спірне майно як на нерухоме майно підлягає скасуванню з огляду на те, що здійснено державну реєстрацію неіснуючих майнових прав на об`єкти, які не є нерухомим майном.

Такі права, відповідно до вимог ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не підлягають державній реєстрації. Проведено державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, факт незаконності якого (права) підтверджено рішеннями Господарського суду Львівської області у справах № 19/34 (13/58) та № 19/202, що набрали законної сили.

Існування спірних записів про державну реєстрацію, з огляду на приписи ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України, обмежує право власності територіальної громади м. Дніпра на земельній ділянці, розташованій на, пр. Героїв, 30 Д у м. Дніпро, в частині її права розпоряджатись своїм майном на власний розсуд. Адже звільнення самовільно зайнятих земельних ділянок шляхом демонтажу (знесення) майна, яке на них встановлене, можливо лише після скасування записів про державну реєстрацію речових прав (права приватної власності) на це майно.

Отже, прокуратурою вибрано ефективний спосіб захисту порушеного права позивача.

Таку думку висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові по справі № 914/1785/22 від 18.09.2024р.

Згідно зі ст. ст. 74, 77 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 ГПК України).

З огляду на викладене позовні вимоги прокурора підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо представництва прокурором інтересів держави в суді слід вказати наступне. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу (ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»).

У визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами (ч. 3 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України).

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу (ч. 4 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України).

Представництво прокурором у суді законних інтересів держави здійснюється у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень.

Прокурор може підтвердити наявність підстав для представництва інтересів держави в суді шляхом надання належного обґрунтування, підтвердженого достатніми доказами, зокрема, але не виключно, повідомленням прокурора на адресу відповідного суб`єкта владних повноважень про звернення до суду, запитами, а також іншими документами, що свідчать про наявність підстав для відповідного представництва.

Представництво прокурором у суді законних інтересів держави здійснюється і у разі, якщо захист цих інтересів не здійснює, або неналежним чином здійснює відповідний орган. При цьому прокурор не зобов`язаний встановлювати причини, за яких позивач не здійснює захист своїх інтересів.

Таким чином, наявність у прокурора підстав для представництва інтересів держави в особі ДМР шляхом пред`явлення цього позову обґрунтовується, тим що ДМР та її уповноваженими виконавчими органами не вжито належних, достатніх та ефективних заходів, спрямованих на захист інтересів держави у встановленому законом порядку, що підтверджується наступним.

У лютому 2020р. ДМР звернулась до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , за участю третіх осіб в особі Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради та приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Павловської Г.О. про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та скасування записів про державну реєстрацію права власності, у тому числі на об`єкт нерухомого майна - торгівельний павільйон літ. В, загальною площею 15,1 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . (цивільна справа №201/1572/20).

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 28.04.20р. частково задоволено заяву Дніпровської міської ради про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, у тому числі щодо торгівельного павільйону літ. В, загальною площею 15,1 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та вирішено заборонити ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , а також будь-яким іншим особам, вчиняти будь-які дії по відчуженню, реалізації, передачі іншим особам та переоформлення документів на це нерухоме майно.

В подальшому 09.06.21р. ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у справі №201/1572/20 залишено позов позивача - Дніпровської міської ради без розгляду, у зв`язку з тим, що позивач та його представник були належним чином повідомлені про дати судового розгляду, проте жодного разу не з`явилась, заяви на адресу суду про слухання справи за їх відсутності не надали. Справа розглядалась тривалий час і відкладалась неодноразово саме з причин неявки позивача. А тому даний цивільний позов судом вирішено залишити без розгляду.

Крім того, 12.07.21р. ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в рамках цивільної справи №201/1572/20 задоволено заяву представника відповідача Бернера М.Ю. про скасування заходів забезпечення позову, у тому числі й на оспорюваний об`єкт нерухомого майна.

Враховуючи вищевикладене, процесуальна поведінка уповноваженого органу - ДМР, під час судового провадження по цивільній справі №201/1572/20 свідчить про самоусунення ДМР від здійснення повноважень спрямованих на захист інтересів держави у вказаних правовідносинах.

Таким чином, уповноважений орган - ДМР, протягом майже 7 років, після скасування рішення суду про набуття ОСОБА_1 права власності на самочинно збудований об`єкт, не здійснила належним чином захист порушених інтересів держави, що виразилось у не вжитті достатніх заходів спрямованих на усунення допущених порушень вимог чинного законодавства, усунення перешкод у користуванні земельної ділянки, а також скасування державної реєстрації,

Факт неналежного здійснення уповноваженим органом наданих повноважень щодо вжиття відповідних заходів, також, підтверджується листуванням органів прокуратури із зазначеним органом.

Правобережною прокуратурою міста Дніпра скеровувались запити від 03.09.24р. №53-5322вих-24 та від 17.09.24р. за №53-5570вих-24 на адресу ДМР в яких повідомлялось про встановлені факти порушення законодавства при реєстрації права власності та самовільному зайнятті земельної ділянки на АДРЕСА_1 шляхом проведення державної реєстрації речових прав, а також безпідставне набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (реєстраційний номер 101), що є самочинним будівництвом на підставі заочного рішення суду, яке в подальшому скасоване.

Однак, органом місцевого самоврядування, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження, заходів щодо захисту та поновлення прав територіальної громади на спірну земельну ділянку не вжито, що підтверджується листом Дніпровської міської ради від 03.10.24р. № 7/11-2270, та свідчить про наявність підстав для вжиття прокуратурою представницьких повноважень в інтересах держави шляхом звернення до суду з даним позовом.

На виконання ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» Дніпропетровською обласною прокуратурою попередньо, до пред`явлення позову, листами повідомлено позивачів про прийняття рішення стосовно представництва інтересів держави шляхом пред`явлення до суду цього позову.

Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 26.05.20р. у справі № 912/2385/18 (провадження № 12-194гс19), прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим (п.43).

Отже, у цій справі прокурор, звертаючись з позовом до суду, дотримався передбачених чинним законодавством вимог для представництва інтересів держави.

Згідно з положеннями ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та витрати зі сплати судового збору за подання заяви про вжиття заходів забезпечення позову покладаються на відповідачів, з вини яких виник спір, порівну.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги задовольнити.

2.Зобов`язати відповідача-1: фізичну особу-підприємця Бернер Іллю Юхимовича ( АДРЕСА_2 ; код РНОКПП НОМЕР_2 ) та відповідача-2: фізичну особу-підприємця Городецьку Тетяну Марківну ( АДРЕСА_3 ; код РНОКПП НОМЕР_3 ) усунути перешкоди Дніпровській міській раді (49000, м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 75; ) у праві користування та розпорядження земельною ділянкою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 17,5 кв.м., шляхом знесення об`єкту самочинного будівництва: торгівельного павільйону літ. В, що складається з торгівельної зали 1-1 15,1кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101).

3.Скасувати державну реєстрацію права власності на 1/3 нерухомого майна торгівельного павільйону літ. В, що складається з торгівельної зали 1-1 загальною площею 15,1 кв.м., який розташований за адресою: м. Дніпро, проспект Героїв, 30 Д (реєстраційний номер 101), за фізичною особою-підприємцем Городецькою Тетяною Марківною ( АДРЕСА_3 ; код РНОКПП НОМЕР_3 , проведену рішенням приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Андрєєвою Ганною Олегівною, індексний номер 41227819 від 22.05.2018р. (номер відомостей про речове право 26269025), із закриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна 101.

4.Скасувати державну реєстрацію права власності на 2/3 нерухомого майна торгівельного павільйону літ. В, що складається з торгівельної зали 1-1 загальною площею 15,1 кв.м., який розташований за адресою: м. Дніпро, проспект Героїв, 30Д (реєстраційний номер 101), за фізичною особою-підприємцем Бернером Іллею Юхимовичем ( АДРЕСА_2 ; код РНОКПП НОМЕР_2 ), проведену рішенням приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Андрєєвою Ганною Олегівною, індексний номер 41220106 від 22.05.2018р. (номер відомостей про речове право 26261989), із закриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна 101.

5.Стягнути з відповідача-1: фізичної особи-підприємця Бернера Іллі Юхимовича ( АДРЕСА_2 ; код РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Дніпропетровської обласної прокуратури (49044, м. Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, будинок 38; ): 3 267,20грн. - витрат зі сплати судового збору та 605,60грн. - витрати зі сплати судового збору за подання заяви про забезпечення позову.

6.Стягнути з відповідача-2: фізичної особи-підприємця Городецької Тетяни Марківни ( АДРЕСА_3 ; код РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Дніпропетровської обласної прокуратури (49044, м. Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, будинок 38; ): 3 267,20грн. - витрати зі сплати судового збору та 605,60грн. - витрати зі сплати судового збору за подання заяви про забезпечення позову.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 ГПК України рішення складено та підписано без його проголошення 03.03.25р.

Відповідно до вимог ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно до вимог ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до вимог ст. 257 ГПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Васильєв О.Ю.