УХВАЛА

м. Київ

28.02.2025Справа № 910/2147/25

Суддя господарського суду міста Києва Ломака В.С., розглянувши

позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ХЛР»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Експертний центр діагностики та лабораторного супроводу «Біолайтс»

про стягнення 1 486 256,55 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ХЛР» (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Експертний центр діагностики та лабораторного супроводу «Біолайтс» (далі - відповідач) про стягнення основного боргу за договором поставки від 01.08.2022 № 483 (далі - Договір) у розмірі еквівалентному 24 436,34 євро за середнім курсом продажу євро на українському міжбанківському валютному ринку на дату фактичної сплати, пені у розмірі 109 014, 82 грн., 15 % річних у розмірі 60 544,32 грн., неустойки, нарахованої на підставі п. 7.4. Договору у розмірі 250 632,83 грн.

Також, позивач просив суд зазначити в рішенні про нарахування 15 % річних та пені до моменту виконання такого рішення Товариством з обмеженою відповідальністю «Експертний центр діагностики та лабораторного супроводу «Біолайтс» з вказівкою на правила розрахунку остаточної суми таких платежів щодо основного боргу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не здійснив своєчасну та повну оплату продукції за Договором.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційний Суд України у рішенні № 9-зп від 25 грудня 1997 року офіційно розтлумачив цю норму та зазначив, що частину першу статті 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Відмова суду у прийнятті позовних та інших заяв, скарг, оформлених відповідно до чинного законодавства, є порушенням права на судовий захист, яке згідно зі статтею 64 Конституції України не може бути обмежене.

Частиною 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, згідно з рішеннями Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України" та від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України", право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальної заборони та обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений, зокрема, Господарським процесуальним кодексом України.

Вимоги щодо змісту та форми позовних заяв визначені статтями 162, 164, 172 Господарського процесуального України.

При цьому, якщо подана позовна заява не відповідає таким вимогам, приписами частини 1 статті 174 Господарського процесуального кодексу України законодавець передбачив механізм залишення позовної заяви без руху задля забезпечення позивачу можливості у встановлений судом строк усунути недоліки позовної заяви, що забезпечить можливість вважати її такою, що подана у день її первинного подання та прийняття її судом до розгляду.

Залишення позовної заяви без руху - це тимчасовий захід, який застосовується судом з метою усунення позивачем недоліків позовної заяви та дотримання порядку її подання, визначеного Господарським процесуальним кодексом України.

У даному випадку, подана позовна заява не відповідає окремим положенням статті 162 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з чим підлягає залишенню без руху з посиланням на положення статті 174 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи таке.

Відповідно до пункту 4 частини 3 статті 162 Господарського процесуального кодексу України позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них.

Предмет позову, тобто певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, повинен бути чітко визначений позивачем у прохальній частині позовної заяви, оскільки резолютивна частина рішення суду, по суті, відображає позовні вимоги, викладені у прохальній частині позовної заяви.

У поданій заяві Товариство з обмеженою відповідальністю «ХЛР» з посиланням на положення пункту 4.1 Договору зазначало, що ціна на товар за Договором встановлюється в національній валюті України - гривні (з урахуванням ПДВ), а також вказується еквівалент ціни в євро.

Також, позивач, обґрунтовуючи пред`явлені вимоги вказував на положення пункту 5.2 Договору, згідно з яким сторони визначили для себе наступні умови розрахунків: якщо на дату здійснення оплати, курс гривні до євро за середнім курсом продажу євро на українському міжбанківському валютному ринку (згідно з даними сайту http://minfin.com.ua/), зросте у порівняні з курсом, встановленим на дату підписання (погодження) відповідного Додатку до цього Договору, то не оплачена покупцем частина ціни, буде визначатися за середнім курсом продажу євро на українському міжбанківському валютному ринку (згідно з даними сайту http://minfin.com.ua/) на момент оплати. Оновлена сума в гривні визначається постачальником та встановлюється в рахунку-фактурі. У разі, якщо такий рахунок не буде своєчасно виставлений постачальником, покупець зобов`язаний самостійно визначити необхідну для оплати суму та своєчасно сплатити її. Укладання додаткового договору про збільшення суми договору є необов`язковим. Сторони заявляють, що вважають умови даного Договору щодо ціни та порядку розрахунків вигідними для себе та що сторони не помиляються стосовно порядку визначення ціни. При неможливості доступу до сайту http://minfin.com.ua/ додатковими сайтами для визначення середнього курсу продажу євро на УМВ ринку є сайт http://bin.ua/ (міжбанківський ринок - продаж), а якщо і він не буде працювати, то - http://finance.ua/ (курси валют - безготівкові).

З урахуванням наведеного, позивач та відповідач погодили розрахунки в національній валюті України - гривні з зазначенням відповідного еквівалента ціни в євро.

За текстом заяви позивач зазначав, що позовні вимоги в частині основного боргу на дату складання позовної заяви становлять 1 066 064,58 грн. (еквівалент 24 436,34 євро). Проте, вказана сума основного боргу в гривні не знайшла свого відображення у прохальній частині позову, як матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Крім того, відповідно до пункту 3 частини 3 статті 162 Господарського процесуального кодексу України позовна заява повинна містити обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що останній здійснює нарахування заявлених до стягнення сум пені та неустойки в євро, із застосуванням показників облікової ставки НБУ та із зазначенням бази нарахування в євро, з подальшим обчисленням їх гривневого еквіваленту за відповідними борговими періодами (за відповідну кількість днів прострочення) за усіма специфікаціями.

Відповідно до частин 1, 3 статті 533 Цивільного кодексу України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Положення чинного законодавства хоча і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов`язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов`язання у випадку зміни Національним банком України курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти. Зазначені висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 04.07.2011 у справі № 3-62гс11 та від 26.12.2011 у справі № 3-141гс11.

При цьому, вимоги про застосування заходів відповідальності за порушення грошових зобов`язань, визначених в іноземній валюті, можуть заявлятися лише в національній валюті України (гривні).

За змістом пунктів 7.3 та 7.4 Договору у випадку порушення строку оплати продукції покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України (що діяла у період, за який сплачується пеня) від несплаченої суми за кожний день прострочки. У випадку прострочення оплати продукції, більш ніж на два місяці, покупець на вимогу постачальника зобов`язаний сплатити додатково неустойку у розмірі 20 % від простроченої суми.

Відповідно до частини 2 статті 533 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

З урахуванням умов Договору, пеня та неустойка у цьому випадку мають обчислюватися і стягуватися в національній валюті України - гривні.

При цьому, саме у гривні пеня повинна обчислюватися щоденно (на момент щоденного прострочення зобов`язання). Такі правові висновки Верховного Суду щодо правил проведення розрахунку пені за прострочене зобов`язання, виражене в іноземній валюті, викладені у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 23.11.2018 у справі № 922/4404/17 та постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 916/4692/15.

З урахуванням наведеного, позивачу необхідно надати обґрунтований розрахунок пені та неустойки, з урахуванням висновків суду, викладених вище.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов висновку, що позивач не дотримався окремих вимог статті 162 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 174 Господарського процесуального кодексу України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статях 162, 164 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Беручи до уваги вищевикладене, оскільки подана позовна заява не відповідає вимогам статей 162 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за необхідне залишити її без руху та надати позивачу строк для усунення вищевказаних недоліків.

Керуючись статтями 162, 174, 234 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву залишити без руху.

2. Встановити Товариству з обмеженою відповідальністю «ХЛР» строк для усунення недоліків - 10 днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

3. Встановити Товариству з обмеженою відповідальністю «ХЛР» спосіб усунення недоліків позовної заяви шляхом:

- подання заяви з уточненням заявлених вимог в частині основного боргу;

- подання обґрунтованого розрахунку пені та неустойки, з урахуванням висновків суду, викладених у цій ухвалі.

4. Роз`яснити Товариству з обмеженою відповідальністю «ХЛР», що в разі не усунення недоліків позовної заяви у строк, встановлзений судом, заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулась із позовною заявою (частина 4 статті 174 Господарського процесуального кодексу України).

5. Відповідно до статті 235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили негайно після її підписання. Дана ухвала не підлягає оскарженню.

6. Вебадреса сторінки на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається https://ki.arbitr.gov.ua/.

Суддя В.С. Ломака