СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2025 року м. Харків Справа № 922/2860/18

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Слободін М.М., суддя Плахов О.В. , суддя Склярук О.І.

за участю секретаря судового засідання Соляник Н.В.

за участю представників учасників справи:

позивача Жегулін Ю.М.

ФО Древаль І.В. та ФО ОСОБА_1 - Котляр А.О.

Національного банку України - Донченко О.Г.

ФО ОСОБА_2 Феленко С.О.

представники інших учасників справи не з`явились

розглянувши апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що діє як ліквідатор Публічного акціонерного товариства Банк Золоті Ворота (вх.№2114 Х/1) на рішення господарського суду Харківської області від 12.08.2024 у справі №922/2860/18 (повний текст якого складено та підписано у приміщенні господарського суду Харківської області 20.08.2024 суддею Калініченко Н.В.)

за позовом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, місто Київ, що діє як ліквідатор Публічного акціонерного товариства Банк Золоті Ворота, місто Харків

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:

1) Публічне акціонерне товариство Банк Золоті Ворота, м. Харків

2) Національний банк України, м. Київ

до відповідачів:

ФО ОСОБА_3 , м. Харків

ФО ОСОБА_4 , м. Харків

ФО ОСОБА_5 , м. Харків

ФО ОСОБА_1 , м. Харків

ФО ОСОБА_6 , м. Харків

ФО ОСОБА_2 , м. Харків

ФО ОСОБА_7 , м. Харків

ФО ОСОБА_8 , м. Харків

ФО ОСОБА_9 , м. Харків

про стягнення коштів в розмірі 618 682 051,50 грн, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, що діє як ліквідатор Публічного акціонерного товариства Банк Золоті Ворота, звернувся до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про стягнення солідарно з відповідачів заподіяної АТ БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА та його кредиторам шкоди у розмірі 618 682 051,50 грн. (з урахуванням заяви позивача, поданої в порядку ст. 46 ГПК України (вх. № 10937 від 30 вересня 2022 року)) разом з додатковими поясненнями (вх. № 10938 від 30 вересня 2022 року).

Позов обґрунтовує тим, що постановою Правління Національного банку України від 04.12.20014 № 781 відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства "Банк Золоті Ворота", рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.12.2014 № 142 було розпочато ліквідаційну процедуру та призначено уповноважену особу фонду на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Золоті Ворота". 15.03.2018 виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення № 752 про затвердження змін до переліку (реєстру) акцептованих вимог кредиторів ПАТ "Банк Золоті Ворота", відповідно до якого загальна сума акцептованих вимог становить 696 817 295,73 грн, в той час, як оціночна (ринкова) вартість його ліквідаційної маси, затверджена рішенням виконавчої дирекції Фонду від 30.04.2015 № 101/15, складає 133 579 342,77 грн, тобто розмір зобов`язань банку перед кредиторами перевищує оціночну (ринкову) вартість ліквідаційної маси Публічного акціонерного товариства "Банк Золоті Ворота" (недостатність майна) на 563 237 952,96 грн.

При цьому позивач, посилаючись на приписи частини п`ятої статті 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (в редакції Закону до внесення змін від 02.03.2015), звертався до пов`язаних з АТ "Банк Золоті Ворота" осіб (відповідачів у даній справі) з вимогами про відшкодування шкоди, заподіяної банку рішеннями зазначених осіб про видачу кредитів групі пов`язаних між собою осіб на значні суми без належного забезпечення, що не мали економічного сенсу та були завідомо збитковими для банку.

Обґрунтовуючи свої вимоги нормами Закону України "Про банки і банківську діяльність", позивач вказує, що керівники та члени комітетів правління банку, зокрема кредитного комітету, належать до управлінського персоналу банку, і згідно зі статтями 1166, 1190 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) несуть солідарну відповідальність перед потерпілими за майнову шкоду, завдану неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю в повному обсязі.

Позивач стверджував, що внаслідок прийняття кредитним комітетом банку, членами якого були відповідачі, рішення щодо видачі кредитних коштів за вказаними правочинами, прийняття неналежного забезпечення, відтермінування повернення боргу, збільшення кредитного ліміту при наявності непогашеної заборгованості, за договорами залишилась непогашеною заборгованість, яка станом на 01.04.2018 складає 652 398 999,35 грн.

Одночасно, щодо розміру шкоди, заподіяної неправомірними діями відповідачів, яка, за твердженнями позивача, підлягає солідарному стягненню з останніх, Фонд посилається на суму 563 237 952,96 грн, як різницю між загальною сумою акцептованих вимог кредиторів 696 817 295,73 грн та 133 579 342,77 грн оціночної (ринкової) вартості ліквідаційної маси ПАТ "Банк Золоті Ворота".

Рішенням господарського суду Харківської області від 24.10.2019, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 29.11.2021 у справі № 922/2860/18 у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 25.07.2022 у справі № 922/2860/18 постанову Східного апеляційного господарського суду від 29.11.2021 та рішення Господарського суду Харківської області від 24.10.2019 у справі № 922/2860/18 скасувати. Справу № 922/2860/18 направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Скасовуючи судові акти попередніх інстанцій із направленням справи на новий розгляд, Верховний Суд зазначив, що:

- суди першої та апеляційної інстанцій, покладаючи обов`язок доведення вини на позивача, не врахували відповідних норм матеріального права та не звернули уваги на зміст зобов`язань відповідача у спірних правовідносинах, дійшовши помилкового висновку про відмову в задоволенні позову з підстав недоведеності вини відповідачів;

- судами попередніх інстанцій не були оцінені надані сторонами докази і не були встановлені факти, що входять до предмета доказування, у такій категорії справ, зокрема: 1) яким органом Банку ухвалювалося рішення щодо вчинення кожного сумнівного правочину; 2) які особи входили до складу такого органу на момент ухвалення рішення та протягом усього періоду 2009 - 2013 років; 3) чи були такі особи пов`язаними з Банком особами, керівниками банку, посадовими особами акціонерного товариства на момент ухвалення рішення.;

- суди попередніх інстанцій взагалі не надали правової оцінки діям відповідачів на предмет дотримання вимог чинного законодавства та їх фідуціарних обов`язків;

- суди попередніх інстанцій у цій справі, стверджуючи про відсутність заданої шкоди, не дослідили доказів, наданих сторонами, і не встановили обставин, які мають істотне значення і входять до предмета доказування: 1) які суми були сплачені Банком контрагентам за сумнівними правочинами; 2) які суми були отримані Банком від контрагентів як виконання за договорами (погашення кредитів, виплата відсотків, інші виплати); 3) якою була балансова вартість активів, отриманих внаслідок сумнівних правочинів, на дату початку виведення Банку з ринку; якою була вартість цих активів, визначена незалежним оцінювачем; 4) які суми були фактично отримані Банком і включені до складу ліквідаційної маси внаслідок примусового виконання ухвалених судами рішень про стягнення коштів за сумнівними правочинами; 5) які суми були отримані Банком, у результаті продажу в ліквідаційній процедурі активів (прав вимоги), які були набуті Банком унаслідок укладення сумнівних правочинів; 6) який розмір збитків від кожного з сумнівних правочинів; 7) який розмір недостатності майна Банку для розрахунків з кредиторами.

При новому розгляді справи позивач у своїй заяві про збільшення позовних вимог (вх. № 10937/22 від 30.09.2022 р.), у зв`язку із реалізацією всіх активів Банку, Фондом було встановлено недостатність майна банку, виходячи із фактичного розміру вимог кредиторів АТ «БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА», які залишились незадоволеними після завершення ліквідаційної процедури банку, а саме: 618 682 051,50 грн. (відповідно до Переліку (реєстру) вимог кредиторів АТ «БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА», які було акцептовано уповноваженою особою Фонду та залишились незадоволеними).

За результатами нового розгляду справи рішенням господарського суду Харківської області від 12.08.2024 у справі №922/2860/18 у задоволенні позову Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що діє як ліквідатор Публічного акціонерного товариства Банк Золоті Ворота, відмовлено.

Ухвалюючи оскаржуване рішення місцевий господарський суд виходив з такого.

1. Щодо позичальника ТОВ ЛЄМЄТРА ЛТД суд першої інстанції зазначив, що на момент укладання договору на кредитну лінію (невідновлювальну) № 272 від 07 грудня 2009 року спеціальне законодавство взагалі не передбачало відшкодування керівниками банку шкоди, завданої діями чи бездіяльністю таких осіб. Також, відповідальність за прийняття рішення про укладення договору покладається на ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , які утрималися від голосування на засіданні Правління Банку. Не враховуючи цього, суд констатує про те, що сума заборгованості за цим кредитом покладається на осіб, які взагалі не брали участь ані в засіданні кредитного комітету, ані в засіданні Правління Банку ( ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 ). І, навпаки, хоча ОСОБА_10 і брав участь у засіданні Правління Банку і голосував За, однак позивач не визначив цю особу в якості відповідача у цій справі. Означене вказує на те, що заборгованість за цим кредитним договором покладається на осіб, які не брали участі у засіданнях органів Банку, однак навпаки не покладається на особу, яка голосувала на засіданні Правління Банку За прийняття рішення про надання кредиту. Також, позивачем не надано доказів того, що кредит наданий пов`язаній особі та про те, що договір був визнаний судом недійним, тобто, позивачем в цій частині не обґрунтовано підстав для покладання на відповідачів у справі обов`язку із відшкодування шкоди за спірним правочином.

2. Щодо позичальника ТОВ САЙФ-ЛО суд першої інстанції зазначив, що позивачем не доведено факт укладання договору без належного забезпечення. Однак, судом встановлено, що Банком неналежним чином проведено оцінку заставного майна - цінних паперів ПАТ БЮРО КРЕДИТНИХ ІСТОРІЙ КРЕДИТ СЕРВІС. При цьому, суд позбавлений можливості встановити персональний склад суб`єктного кола органу Банку, що приймав рішення про укладання цього договору, адже відповідне рішення не представлено до матеріалів справи. В свою чергу, суд констатує про те, що договір підписаний з боку ОСОБА_3 . Окрім цього, відповідальність за прийняття рішення про укладення договору покладається на ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , які утрималися від голосування на засіданні Правління Банку, однак на них позивачем покладається сума заборгованості за цим кредитом. Також, позивачем не надано доказів того, що кредит наданий пов`язаній особі та про те, що договір був визнаний судом недійним. Тобто, позивачем в цій частині не обґрунтовано підстав для покладання на відповідачів у справі обов`язку із відшкодування шкоди за спірним правочином.

3. Щодо позичальника ТОВ ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ПЛАТІЖНИЙ ЦЕНТР суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_11 та ОСОБА_5 діяли не в інтересах Банку коли приймали рішення про збільшення кредитного ліміту із майже вдвічі меншим забезпеченням виконання зобов`язань. Однак, встановити точний розмір збитків від таких дій не вбачається за можливе, адже позивачем не представлено рух коштів за цим договором. Крім того, в матеріалах справи містяться 3 різні суми заборгованості за цим Договором. Також, відповідальність за прийняття рішення про укладення договору покладається на ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , які утрималися від голосування на засіданні Правління Банку. Невраховуючи цього, суд констатує про те, що відповідальність покладається на осіб, які взагалі не брали участь ані в засіданні кредитного комітету, ані в засіданні Правління Банку ( ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ). Означене вказує на те, що заборгованість за цим кредитним договором покладається на осіб, які не брали участі у засіданнях органів Банку. Тобто, позивачем в цій частині не обґрунтовано підстав для покладання на відповідачів у справі обов`язку із відшкодування шкоди за спірним правочином.

4. Щодо позичальника ТОВ СКІФ-2011 суд першої інстанції зазначив, що позивачем не доведено факт укладання договору без належного забезпечення. Однак, судом встановлено, що Банком неналежним чином проведено оцінку заставного майна - цінних паперів ПАТ БЮРО КРЕДИТНИХ ІСТОРІЙ КРЕДИТ СЕРВІС. При цьому, суд позбавлений можливості встановити персональний склад суб`єктного кола органу Банку, що приймав рішення про укладання цього договору, адже відповідне рішення не представлено до матеріалів справи. В свою чергу, суд констатує про те, що договір підписаний з боку ОСОБА_3 . Крім того, не можна встановити точний розмір збитків, адже позивачем не надано руху коштів по цьому кредитному договору, а в матеріалах справи містяться 3 різні показники заборгованості за цим кредитним договором. Тобто, позивачем в цій частині не обґрунтовано підстав для покладання на відповідачів у справі обов`язку із відшкодування шкоди за спірним правочином.

5. Щодо позичальника ТОВ АВТОЕНЕРГІЯ 7 суд першої інстанції зазначив, що на момент укладання договору на кредитну лінію (невідновлювальну) № 198 від 21 жовтня 2010 року спеціальне законодавство взагалі не передбачало відшкодування керівниками банку шкоди, завданої діями чи бездіяльністю таких осіб. Також, відповідальність за прийняття рішення про укладення договору покладається на ОСОБА_1 , ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , які утрималися від голосування на засіданні Правління Банку. Невраховуючи цього, суд констатує про те, що сума заборгованість за цим кредитом покладається на осіб, які взагалі не брали участь ані в засіданні кредитного комітету, ані в засіданні Правління Банку ( ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 ). Означене вказує на те, що заборгованість за цим кредитним договором покладається на осіб, які не брали участі у засіданнях органів Банку. Також, позивачем не надано доказів того, що кредит наданий пов`язаній особі та про те, що договір був визнаний судом недійним. Тобто, позивачем в цій частині не обґрунтовано підстав для покладання на відповідачів у справі обов`язку із відшкодування шкоди за спірним правочином.

6. Щодо позичальника ТОВ СОЮЗ ЛТД суд першої інстанції зазначив, що на момент укладання договору на кредитну лінію (невідновлювальну) № 56/07U від 14 листопада 2007 року спеціальне законодавство взагалі не передбачало відшкодування пов`язаними особами банку шкоди, завданої діями чи бездіяльністю таких осіб. Також, відповідальність за прийняття рішення про укладення договору покладається лише на ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , хоча й інші особі голосували За видачу кредиту. Невраховуючи цього, суд констатує про те, що сума заборгованість за цим кредитом покладається на осіб, які взагалі не брали участь в засіданні кредитного комітету, а саме на: ОСОБА_11 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_7 . Означене вказує на те, що заборгованість за цим кредитним договором покладається на осіб, які не брали участі у засіданнях органів Банку. Тобто, позивачем в цій частині не обґрунтовано підстав для покладання на відповідачів у справі обов`язку із відшкодування шкоди за спірним правочином.

7. Щодо позичальника ТОВ ФІРМА ЭКСПРЕСС суд першої інстанції зазначив, що позивачем не доведено факт укладання договору без належного забезпечення. Однак, судом встановлено, що Банком неналежним чином проведено оцінку заставного майна - цінних паперів ПАТ БЮРО КРЕДИТНИХ ІСТОРІЙ КРЕДИТ СЕРВІС. При цьому, суд позбавлений можливості встановити персональний склад суб`єктного кола органу Банку, що приймав рішення про укладання цього договору, адже відповідне рішення не представлено до матеріалів справи. В свою чергу, суд констатує про те, що договір підписаний з боку ОСОБА_3 . Крім того, не можна встановити точний розмір збитків, адже позивачем не надано руху коштів по цьому кредитному договору, а в матеріалах справи містяться 3 різні показники заборгованості за цим кредитним договором. Тобто, позивачем в цій частині не обґрунтовано підстав для покладання на відповідачів у справі обов`язку із відшкодування шкоди за спірним правочином.

8. Щодо позичальника ТОВ БІЗНЕСЦЕНТР ТЕХНОЛОДЖИ 2 суд першої інстанції зазначив, що договір застави майнових прав № 61/5 від 30.04.2014 року укладений не в інтересах Банку, адже розмір забезпечення набагато менший за виданий кредитний ліміт. Однак, встановити точний розмір збитків від таких дій не вбачається за можливе, адже позивачем не представлено рух коштів за цим договором. Крім того, в матеріалах справи містяться 3 різні суми заборгованості за цим Договором. Тобто, позивачем в цій частині не обґрунтовано підстав для покладання на відповідачів у справі обов`язку із відшкодування шкоди за спірним правочином.

9. Щодо позичальника ТОВ АВАЛОР суд першої інстанції зазначив, що на момент укладання договору на кредитну лінію (невідновлювальну) № 118 від 22 червня 2012 року спеціальне законодавство взагалі не передбачало відшкодування керівниками банку шкоди, завданої діями чи бездіяльністю таких осіб. Також, відповідальність за прийняття рішення про укладення договору покладається на ОСОБА_7 , яка утрималася від голосування на засіданні Правління Банку. Невраховуючи цього, суд констатує про те, що сума заборгованості за цим кредитом покладається на особу, яка взагалі не брала участі ані в засіданні кредитного комітету, ані в засіданні Правління Банку ( ОСОБА_12 ). Означене вказує на те, що заборгованість за цим кредитним договором покладається на осіб, які не брали участі у засіданнях органів Банку або утрималися від голосування За ндання кредиту. Тобто, позивачем в цій частині не обґрунтовано підстав для покладання на відповідачів у справі обов`язку із відшкодування шкоди за спірним правочином.

10. Щодо позичальника ТОВ ВАСИЛИСК суд першої інстанції зазначив, що Банком неналежним чином проведено оцінку заставного майна - цінних паперів ПАТ Газові мережі. При цьому, суд позбавлений можливості встановити персональний склад суб`єктного кола органу Банку, що приймав рішення про укладання цього договору, адже відповідне рішення не представлено до матеріалів справи. В свою чергу, суд констатує про те, що договір підписаний з боку ОСОБА_2 . Тобто, позивачем в цій частині не обґрунтовано підстав для покладання на відповідачів у справі обов`язку із відшкодування шкоди за спірним правочином.

11. Щодо позичальника ТОВ КОМУНІКАЦІЙНИЙ ЦЕНТР ( ДОГОВІР № 82 ВІД 28.04.2011 РОКУ) суд першої інстанції зазначив, що Банком неналежним чином проведено оцінку заставного майна - цінних паперів ПАТ Газові мережі. Також, договір укладено з некредитоспроможнім позичальником. При цьому, суд позбавлений можливості встановити персональний склад суб`єктного кола органу Банку, що приймав рішення про укладання цього договору, адже відповідне рішення не представлено до матеріалів справи. В свою чергу, суд констатує про те, що договір підписаний з боку ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Тобто, позивачем в цій частині не обґрунтовано підстав для покладання на відповідачів у справі обов`язку із відшкодування шкоди за спірним правочином.

12. Щодо позичальника ТОВ КОМУНІКАЦІЙНИЙ ЦЕНТР (ДОГОВІР № 184 ВІД 10.10.2011 РОКУ) суд першої інстанції зазначив, що іпотечне майно з оціночною вартістю 10 000 000,00 грн, продано за 2 417 400,00 грн, що явно суперечить інтересам Банку. При цьому, суд позбавлений можливості встановити персональний склад суб`єктного кола органу Банку, що приймав рішення про укладання цього договору, адже відповідне рішення не представлено до матеріалів справи. Крім того, не можна встановити точний розмір збитків, адже позивачем не надано руху коштів по цьому кредитному договору, а в матеріалах справи містяться 2 різні показники заборгованості за цим кредитним договором. Тобто, позивачем в цій частині не обґрунтовано підстав для покладання на відповідачів у справі обов`язку із відшкодування шкоди за спірним правочином.

13. Щодо позичальника ТОВ КСН ТРІАНОН (ДОГОВІР № 81 ВІД 28.04.2011 РОКУ) суд тпершої інстанції зазначив, що Банком неналежним чином проведено оцінку заставного майна - цінних паперів ПАТ Газові мережі. При цьому, суд позбавлений можливості встановити персональний склад суб`єктного кола органу Банку, що приймав рішення про укладання цього договору, адже відповідне рішення не представлено до матеріалів справи. В свою чергу, суд констатує про те, що договір підписаний з боку В.В. Добровіним. Тобто, позивачем в цій частині не обґрунтовано підстав для покладання на відповідачів у справі обов`язку із відшкодування шкоди за спірним правочином.

14. Щодо позичальника ТОВ КСН ТРІАНОН (ДОГОВІР № 253 ВІД 24.11.2010 РОКУ) суд першої інстанції зазначив, що Банком неналежним чином проведено оцінку заставного майна - цінних паперів ПАТ Газові мережі. При цьому, суд позбавлений можливості встановити персональний склад суб`єктного кола органу Банку, що приймав рішення про укладання цього договору, адже відповідне рішення не представлено до матеріалів справи. В свою чергу, суд констатує про те, що договір підписаний з боку Д.В. Комарковим. Тобто, позивачем в цій частині не обґрунтовано підстав для покладання на відповідачів у справі обов`язку із відшкодування шкоди за спірним правочином.

15. Щодо позичальника ТОВ БЮРО СТАНДАРТИ ТА ЯКІСТЬ суд першої інстанції зазначив, що Банком неналежним чином проведено оцінку заставного майна - цінних паперів ПАТ Газові мережі. При цьому, суд позбавлений можливості встановити персональний склад суб`єктного кола органу Банку, що приймав рішення про укладання цього договору, адже відповідне рішення не представлено до матеріалів справи. В свою чергу, суд констатує про те, що договір підписаний з боку Д.В. Комаркова. Тобто, позивачем в цій частині не обґрунтовано підстав для покладання на відповідачів у справі обов`язку із відшкодування шкоди за спірним правочином.

16. Щодо позичальника ТОВ ХАРКІВ ЕСТЕЙТ МЕНЕДЖМЕНТ суд першої інстанції зазначив, що суду не представлено ані договору про видачу кредиту, ані іпотечного договору. Так само, не представлено рішення кредитного комітету та правління Банку про затвердження рішення про виведення з іпотеки майна. Тобто, суд позбавлений можливості дослідити викладені позивачем обставини через відсутність відповідних документів.

Також суд першої інстанції зазначив, що позивач у позові посилається на те, що в період з 2007 року по 2014 року пов`язаними особами банку вчинялася ризикована політика щодо кредитування, що призвело до завдання Банку та його вкладникам збитків. Натомість, за висновком суду першої інстанції, позивачем не враховано той факт, що підстави відповідальності особи визначаються станом на конкретний момент (дату) ухвалення відповідного рішення. Також, визначення суб`єктного складу осіб, що мають відповідати в межах завдання збитків Банку, також мають бути визначені з огляду на чинне законодавство на момент ухвалення відповідного рішення про надання кредиту, внесення змін до нього, тощо.

Щодо редакції статті 58 Закону України Про банки і банківську діяльність у період прийняття відповідачами спірних рішень 3 2007 по 2014 рік.

Суд першої інстанції зазначив, що в період з 07.11.2007 року (дата прийняття самого першого рішення кредитним комітетом про укладання договору із ТОВ СОЮЗ ЛТД) по 03.04.2014 року (дата укладання останнього договору із ТОВ СКІФ-2011) Закон України Про банки і банківську діяльність мав 3 редакції статті 58.

При цьому, в період з 20.06.2007 року по 24.11.2009 року Закон України Про банки та банківську діяльність взагалі не передбачав відповідальності керівників Банку чи інших осіб за доведення Банку до неплатоспроможності чи здійснення ризикованої політики, що завдала шкоди Банку (в цей період кладено 1 договір з ТОВ СОЮЗ ЛТД).

В період з 24.11.2009 року по 21.09.2012 року діяла редакція Закону, яка передбачала, що власники істотної участі зобов`язані вживати заходів для запобігання настання неплатоспроможності і вони ж відповідають за фіктивне банкрутство, доведення до банкрутства або приховування стійкої фінансової неспроможності банку. Натомість, предметом позову у справі не є жодна із перелічених дій, що відповідно виключає можливість притягнення власників істотної участі до відповідальності в межах цього провадження за завдання шкоди Банку. В цей період прийнято 4 спірних рішення, а саме щодо ТОВ ЛЄМЄТРА ЛТД, ТОВ АВТОЕНЕРГІЯ 7, ТОВ СОЮЗ ЛТД, ТОВ АВАЛОР.

В період з 21.09.2012 року і на момент укладання останнього спірного договору (03.04.2014 року) діяла інша редакція статті 58 Закону, яка передбачала, що власники істотної участі зобов`язані вживати своєчасних заходів для запобігання настання неплатоспроможності банку. Означена редакція Закону передбачала покладання на власників істотної участі та керівників Банку відповідальності за зобов`язаннями Банку в разі віднесення банку з їх вини до категорії неплатоспроможних. Позивач посилався на те, що акціонери Банку укладали із Банком правочини із забезпечення виконання зобов`язання, вважаючи це узгодженими із позичальником діями, натомість, позивачем не надано інформацію чи були такі особи власниками істотної участі і якщо так, то чи це впливало на визнання Банку неплатоспроможним, з огляду на те, що такі правочини із забезпечення виконання зобов`язання в майбутньому розривалися до повного виконання зобов`язання позичальником.

Щодо редакції статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» у період прийняття відповідачами спірних рішень, тобто з 2007 року по 2014 рік.

В цьому аспекті суд першої інстанції зазначив, що за спірний період 2007-2014 роки мало місце 2 (два) Закони стосовно Фонду гарантування вкладів фізичних осіб: 1) Закон України Про Фонд гарантування вкладів фізичних осіб № 2740-II від 20.09.2001, який діяв в межах спірного періоду з 2007 року по 21.09.2012 року; 2) Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб № 4452-VI від 23.02.2012 року, який діяв в межах спірного періоду з 21.09.2012 року і до сьогоднішнього дня. Отже, 4 із 17 спірних рішень прийняті в той період, коли діяв Закон України Про Фонд гарантування вкладів фізичних осіб № 2740-II від 20.09.2001 року, а саме в межах договорів з: ТОВ ЛЄМЄТРА ЛТД, ТОВ АВТОЕНЕРГІЯ 7, ТОВ СОЮЗ ЛТД, ТОВ АВАЛОР. Означений Закон в період з 2007 року по 21.09.2012 року взагалі не передбачав відповідальність посадових осіб банку чи його учасників (власників істотної участі) за шкоду, заподіяну Банку.

Як вказав місцевий господарський суд, за спірний період 4 з 17 договорів укладені під час дії редакції Закону України Про Фонд гарантування вкладів фізичних осіб № 2740-II від 20.09.2001 та Закону України Про банки і банківську діяльність, які не передбачали відповідальності посадових осіб банку чи його учасників (власників істотної участі) за шкоду, заподіяну Банку. В той же час, відносно інших 13 договорів позивачем вибірково визначено склад відповідачів у справі, хоча за чинним на момент ухвалення окремих рішень мали бути досліджені питання винності власників істотної участі. При цьому, сам позивач посилається на той факт, що акціонери Банку надавали забезпечення виконання зобов`язань за певними кредитами, але згодом такі угоди розірвано. Також, іпотечне майно реалізовано на користь акціонерів Банку. В цій частині, позивачем взагалі не ставиться питання відносно відповідальності цих осіб. Означене, за висновком місцевого господарського суду, вказує на необґрунтоване стягнення всієї суми недостатності майна Банку із відповідачів у справі та, навпаки, упущення вирішення питання відповідальності осіб, які згідно із законодавством можуть нести таку відповідальності в спірний період, однак не визначені відповідачами у справі.

Щодо аналізу виконання/ невиконання рішень судів про стягнення заборгованості, що впливає на розмір недостатності майна банку, то суд першої інстанції зазначив, що, враховуючи відсутність доказів примусового виконання рішення судів за кожним позичальником, суд констатує про те, що позивачем неналежним чином обґрунтовано розмір однієї із складових визначення недостатності майна, а саме вартість ліквідаційної маси.

Також місцевий господарський суд дійшов висновку про недоведеність позивачем всіх елементів складу правопорушення, які є підставою для стягнення збитків: неправомірності поведінки заподіювача шкоди, наявності шкоди та її розміру, а також причинного зв`язку між протиправною поведінкою та шкодою, а саме:

- щодо неправомірної поведінки відповідачів - судом встановлено наявність одного із обов`язкових елементів складу цивільного правопорушення, а саме: - неправомірної поведінки відповідачів у вигляді ведення ризикованої кредитної політики (надання кредитів під низькі проценти, неотримання належного забезпечення кредитів, надання кредитів юридичних особам, за наявності висновків про їх некредитоспроможність тощо);

- щодо наявності шкоди та її розміру - хоча позивачем і підтверджено про наявність шкоди, однак розмір такої шкоди, на думку суду, належним чином не підтверджений та не обґрунтований, зокрема: 1) до суду не представлені докази пред`явлення до примусового виконання судових рішень, за якими здійснено стягнення заборгованості за кредитними договорами; 2) в межах кожного із правочинів наявні 3 (три) різні суми заборгованості за договором: перша сума зазначена на 8-9 аркуші позову; друга сума стягнена за кредитним договором відповідно до рішення суду; третя сума списана у збиток банку, що зазначено у додаткових поясненнях позивача (вх. № 10987 від 30 вересня 2022 року), при цьому, заборгованість, що списана у збиток Банку є більшою від заборгованості, що стягнута за рішенням суду;

- щодо причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою та шкодою- на переконання суду першої інстанції, позивачем не надано жодних доказів того, що саме прийняття спірних рішень щодо укладання спірних кредитних договорів або отримання за ними неліквідних забезпечень призвело до завдання шкоди Банку.

- щодо вини - цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди, яка полягає в тому, що наявність вини заподіювача шкоди не підлягає доведенню позивачем, а саме відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків., разом з цим, за висновком суду першої інстанції, оскільки судом не встановлено наявності причинно-зв`язку між шкодою та протиправною поведінкою відповідачів, то вина відповідачів полягає лише у прийнятті спірних рішень без врахування всіх обставин, що були по конкретному позичальнику або забезпеченню, що надавалося.

Таким чином, за висновком суду першої інстанції, відсутня наявність всіх елементів складу цивільного правопорушення, що є обов`язковим для відшкодування шкоди її заподіювачами.

Позивач - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, що діє як ліквідатор Публічного акціонерного товариства Банк Золоті Ворота, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить дане рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що:

- Фонд, як ліквідатор АТ «БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА», прийшов до висновку про здійснення керівниками Банку ризикової діяльності, а саме: кредитування пов`язаної групи неплатоспроможних компаній без належного забезпечення, а також встановлення за вказаними кредитами пільгових процентних ставок за користування кредитними коштами та систематичне відтермінування строків їх повернення; тобто, видача кредитів відбувалась без реальної мети отримання Банком прибутку та повернення кредитних коштів і висновки Фонду було підтверджено висновками Національного банку України, висловленими у Звіті про інспектування АТ «БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА» від 10.07.2014 року № В/05-214/8358/БТ (стор. 64 77 тому 1 справи), які залишилися без належного дослідження та надання правової оцінки судом першої інстанції;

- звітом Національного банку України про інспектування АТ «БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА» від 10.07.2014 року № В/05-214/8358/БТ також було встановлено факт здійснення керівниками Банку ризикової діяльності. Додатково перевіркою НБУ було встановлено, що обслуговування вищевказаних кредитів відбувалось за рахунок видачі банком нових кредитних траншів цим позичальникам, тобто за рахунок коштів самого банку. Очевидно, що керівництво Банку таким чином намагалось приховати факт виведення з банку коштів та штучно покращити фінансові показники банку для введення в оману регулятора;

- саме дії відповідачів з ризикового кредитування описаних в позовній заяві позичальників стали причиною неплатоспроможності Банку та недостатності його майна для проведення розрахунків з кредиторами. Зокрема, Фонд звертав увагу суду на те, що розмір заподіяних сукупними діями відповідачів збитків перевищує півмільярда гривень і до цього часу є єдиним поясненням причин неплатоспроможності АТ «БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА» та недостатності його майна для проведення розрахунків з його кредиторами;

- в своїй сукупності всі рішення, на підставі яких Банком здійснювалось кредитування, дозволяють зробити висновок не тільки про економічну недоцільність видачі вказаних кредитів та всіх наступних рішень про збільшення кредитних лімітів, встановлення додаткових траншів, відтермінування строків виконання Позичальниками своїх зобов`язань перед Банком, а і про те, що всі Відповідачі приймали численні рішення щодо кредитування описаних компаній і несуть солідарну відповідальність за наслідки цього кредитування. Навіть той факт, що окремі Відповідачі при прийнятті окремих рішень утримувались при голосуванні, так само свідчить про неналежне виконання останніми своїх фідуціарних обов`язків: вказані особи, як керівники банку, були обізнані із тим фактом, що банку заподіюються збитки в особливо великому розмірі, проте не повідомили ні регулятору, ні до правоохоронних органів про те, що відбувається;

- судом першої інстанції було упущено ту важливу обставину, що керівні органи Банку, приймаючи численні рішення про видачу кредитів, збільшення кредитних лімітів та встановлення пов`язаним Позичальникам нових кредитних траншів майже ніколи не вирішували питання про прийняття застави за цими кредитами;

- прийняття відповідачами рішень про видачу кредитних коштів без належного вирішення питання щодо забезпечення було грубим порушенням принципу забезпеченості кредитування (ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність»), наражало Банк на нічим не виправданий кредитний ризик та, зрештою, мало своїм наслідком відсутність адекватного забезпечення за описаними в позові кредитами, а висновок суду про неможливість встановити персональний осіб, відповідальних за відсутність належного забезпечення за описаними в позові кредитами є безпідставним;

- суд першої інстанції не досліджував матеріали інвентаризації та оцінки майна АТ «БАНК «ЗОЛОТІ ВОРОТА», не перевіряв складений Уповноваженою особою Фонду скоригований початковий баланс банку для того, щоб робити будь-які висновки про правильність чи неправильність сформованої ліквідаційної маси АТ «БАНК «ЗОЛОТІ ВОРОТА». Докази існування будь-яких активів банку, які не було включено до його ліквідаційної маси, в матеріалах справи відсутні та судом не досліджувались.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду 17.09.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, місто Київ, що діє як ліквідатор Публічного акціонерного товариства Банк Золоті Ворота, місто Харків, (вх.№2114 Х/1) на рішення господарського суду Харківської області від 12.08.2024 у справі №922/2860/18. Розгляд справи призначено на 22.10.2024.

27.09.2024 від представника ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він проти вимог та доводів апеляційної скарги заперечує, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Свої заперечення обґрунтовує тим, що:

- під час дослідження доказів сторін по даній справі, в тому числі і доказів Позивача, судом першої інстанції разом із учасниками справи були детально досліджені всі кредитні угоди, додаткові угоди до них, а також рішення як кредитного комітету, так і рішення правління банку, також були досліджені і рішення як про збільшення ліміту, так і про його зменшення, як про збільшення відсоткової ставки так і про її зменшення, як про продовження строків кредитування, так і про їх скорочення, по кожному кредитному договору було зазначено про обставини внесення змін до вказаних кредитних договорів, а також обставини збільшення/зменшення відсотків, строків кредитування та лімітів із посиланням на відповідні матеріали справи, що додатково свідчить про те, що судом першої інстанції було в повній мірі досліджені вказані обставини;

- позивачем в обґрунтування своїх доводів і аргументів не було надано відповідних рішень керівних органів банку, зокрема, стосовно ТОВ «САЙФ-ЛО», ТОВ «СКІФ-2011», ТОВ «ФІРМА «ЭКСПРЕСС», ТОВ «КОМУНІКАЦІЙНИЙ ЦЕНТР», ТОВ «НТЦ «ЛІЗИНГСТАНДАРТ», ТОВ «КСН «ТРІАНОН», ТОВ «БЮРО «СТАНДАРТИ ТА ЯКІСТЬ», а по кредитуванню ТОВ «ХАРКІВ ЕСТЕЙТ МЕНЕДЖМЕНТ» Позивачем взагалі не було надано до матеріалів суду ані договору про видачу кредиту, ані іпотечного договору, ані рішення кредитного комітету, ані рішення правління тощо;

- само по собі укладення Банком кредитних договорів, факт зменшення відсоткової ставки за кредитними договорами не є порушенням чинного законодавства і не може свідчити про порушення Банком і банківського законодавства і відповідно позивач повинен довести, що такий кредит видано з порушенням економічних нормативів, або видача бланкових кредитів була заборонена НБУ, проте відповідних доказів Позивач до суду першої інстанції не надавав і матеріали справи таких доказів теж не містять;

- вимоги про відшкодування шкоди в розмірі 618 682 051,50 грн. пред`явлені до 8 відповідачів, в тому числі і ОСОБА_2 , і як зазначає позивач, вказані відповідачі приймали участь у прийнятті рішень (чи в рамках кредитного комітету чи в рамках Правління Банку) по сумнівним 17 кредитним договорам, які були укладені протягом 2007-2014 років, поряд з цим, майже по кожному такому спірному кредитному договору приймали участь і інші особи, які не є Відповідачами по даній справі, зокрема, ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , які були або членами кредитного комітету або членами правління Банку, а ОСОБА_13 , наприклад, взагалі був головою Правління, однак позовні вимоги зі сторони Фонду не були пред`явлені до них, а всю відповідальність покладено на Відповідачів, навіть в той період, коли такі особи навіть не працювали в Банку і не обіймали ніяких посад, в тому числі і керівних;

- ОСОБА_2 у період з 21.02.2011 по 06.08.2014 (дата припинення виконання обов`язків Голови Правління) перебував на керівних посадах ПАТ «Банк Золоті Ворота», а 21.10.2014 був звільнений за скороченням чисельності працівників. При цьому, ОСОБА_2 немає жодного відношення до рішень про видачу кредитів наступним позичальникам, а саме: ТОВ «Лємєтра ЛТД», ТОВ «Автоенергія 7», ТОВ «Союз ЛТД»;

- згідно зі статтею 37 Закону України «Про банки і банківську діяльність» до органів управління та контролю банка належить і спостережна рада, яка контролює діяльність правління (ради директорів) банку; встановлює порядок проведення ревізій та контролю за фінансово-господарською діяльністю банку; приймає рішення щодо покриття збитків тощо, проте позивач не надав жодних доказів прийняття посадовими особами Спостережної ради жодних рішень, з яких прямо чи опосередковано ставились б під сумнів правомірність, законність чи економічна недоцільність рішень Відповідачів або укладені банком на основі таких рішень правочини;

- суд першої інстанції досліджуючи обставини укладення спірних кредитних договорів та надаючи їм правову оцінку у взаємозв`язку із ст. 58 Закону України «Про банки та банківську діяльність» (на момент ухвалення спірних рішень про надання кредиту) та ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» правомірно дійшов висновку про те, що відповідальність власників істотної участі або керівників банку на момент укладання спірних договорів (ТОВ «ЛЄМЄТРА ЛТД», ТОВ «АВТОЕНЕРГІЯ 7», ТОВ «СОЮЗ ЛТД», ТОВ «АВАЛОР») обмежувалась виключно випадками: 1) фіктивного банкрутства; 2) доведення до банкрутства; 3) приховування стійкої фінансової неспроможності банку;

- в редакції Закону України «Про банки та банківську діяльність» на момент укладення спірних договорів по наведеним в позові позичальникам не передбачалося відповідальності керівників Банку за зобов`язаннями Банку в разі віднесення останнього з їх вини до категорії неплатоспроможних, а у випадку із застосуванням ст.52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» у спірний період (зокрема з 2007 по 21.09.2012), то такий закон взагалі не передбачав відповідальність посадових осіб банку чи його учасників (власників істотної участі) за шкоду, заподіяну Банку;

- неможливо покладати відповідальність на осіб, які взагалі не брали участь у засіданнях органів Банку, що приймають рішення про надання кредиту, або утрималися від голосування, тобто, не можна покладати на всіх відповідачів у справі солідарну відповідальність за такими кредитами, адже це є неправомірним;

- позивач, вказуючи на те, що спірні кредитні договори були укладені на неринкових умовах, а також спірні позичальники є пов`язаними особами Банку, повинен був це довести і надати до суду належні та допустимі докази, проте свого процесуального обов`язку він не виконав, жодних доказів в обґрунтування цих доводів не надано;

- у відповідності до абз.1 ст.52 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (в редакції на момент вчинення спірних правочинів, а також близькі за змістом норма міститься і на момент звернення позивача із даним позовом до суду) угоди, укладені банком і пов`язаними особами на умовах, сприятливіших за звичайні, визнаються судом недійсними з моменту їх укладення, однак Позивачем не надано доказів визнання таких договорів недійсними у зв`язку з тим, що вони укладені на неринкових умовах з пов`язаними особами;

- всі спірні кредитні договори були забезпечені, що підтверджується відповідними матеріалами справи, тоді як позивачем не надано до матеріалів справи жодних доказів стосовно того, що вказані забезпечення були вчинені із порушеннями вимог діючого законодавства;

- позивачем під час розгляду вказаної справи будь-яких належних доказів або розрахунків щодо: 1) сум, сплачених банком позичальникам за сумнівними правочинами та сум, отриманих банком від позичальників як виконання за договорами (погашення кредитів, виплата відсотків, інші виплати); 2) балансової вартості активів, отриманих банком внаслідок сумнівних правочинів, на дату укладення правочину та на дату виведення банку з ринку; 3) розміру збитків від кожного з сумнівних правочинів та їх розрахунку, надано не було, матеріали справи таких доказів не містять;

- позивачем під час розгляду даної справи не було надано до суду відповідних документів фінансової частини спірних правовідносин, які б підтверджували факт виконання Банком сумнівного правочину (перерахування/ отримання коштів, передання/отримання майна чи майнових прав) та збитки Банку від кожного конкретного правочину (балансова вартість активу на дату початку виведення Банку з ринку, розмір грошових коштів, фактично стягнутих за рішенням суду та включених до ліквідаційної маси, оціночна вартість активу, визначена незалежним оцінювачем в процедурі ліквідації, вартість продажу такого активу в процесі ліквідації Банку) і їх причин, при цьому дійсний розмір заборгованості за кредитними договорами первинними документами не підтверджено;

- надані позивачем в обґрунтування позову документи щодо кредитування (договори, додаткові угоди тощо) підтверджують лише активну діяльність Банку по кредитуванню та проведення кредитної політики Банку згідно статутної діяльності та норм чинного законодавства, а протоколи кредитного комітету та рішення правління підтверджують, що кредитування відбувалось згідно встановлених процедур такого кредитування, тоді як вказані документи не можуть підтверджувати неправомірність поведінки Відповідачів і завдання шкоди, оскільки вказані доводи доводяться іншими доказами і способами доказування, які в матеріалах справи відсутні;

- звіт про інспектування від 10.07.2014 також не підтверджує неправомірність поведінки Відповідачів у період 2007-2013, оскільки в самому звіті про це нічого не зазначено, як і не зазначено порушень діяльності в діях Відповідачів. Більше того, період інспектування по цьому звіту становить період 01.10.2013- 12.06.2014, тобто він немає ніякого відношення до діяльності Банку в період з 2007 по 01.10.2013 рік;

30.09.2024 від представника ОСОБА_4 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він проти вимог та доводів апеляційної скарги заперечує, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Свої заперечення обґрунтовує тим, що:

- при здійсненні аналізу спірних правочинів було встановлено, що ряд керівників Банку, які не були залучені Фондом як співвідповідачі, так само приймали участь у засіданнях Кредитного комітету та Правління Банку, голосували за ухвалення спірних правочинів, проте не були залучені Фондом, як особи, відповідальні за прийняті рішення;

- диференціація кола відповідальних керівних осіб Банку покладає індивідуальний та надмірний тягар на відповідачів, адже в такому разі розмір відповідальності, що приходиться на кожного з відповідачів, стає більшим у зв`язку з тим, що інші керівники звільняються від такої відповідальності без судового контролю, таким чином, наведене вказує про відсутність розумної співмірності в діях представників Фонду між засобами, які вони застосовують та наслідками, які настають в результаті таких дій для відповідачів;

- Фонд не надав належних та допустимих доказів на підтвердження заявленого розміру збитків, зокрема виписок з особових рахунків позичальників за кредитними договорами, а надані Фондом довідки про розмір заборгованості не можуть вважатися належними доказами заборгованості або вчинення дій з примусового виконання судових рішень, оскільки такі бухгалтерські довідки не відносяться до первинних документів, а є виключно засобом ведення бухгалтерського обліку;

- нестача майна Банку для погашення вимог кредиторів обумовлена неефективними (економічно необґрунтованими) діями Фонду. Продаж активів Банку відбувся за заниженою вартістю, що спростовує наявність вини відповідачів у доведенні Банка до неплатоспроможності та незадоволенні вимог кредиторів у результаті протиправних дій відповідачів.

01.10.2024 від представника Національного банку України надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просив суд розглянути апеляційну скаргу та прийняти рішення у справі відповідно до вимог матеріального та процесуального права.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 22.10.2024 оголошено про перерву у розгляді справи до 26.11.2024.

26.11.2024 від представника ФО ОСОБА_2 надійшли додаткові пояснення по справі.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 26.11.2024 оголошено перерву у розгляді справи до 14.01.2025.

27.11.2024 від представника ОСОБА_4 надійшли додаткові пояснення, в яких зазначає, що:

- позивачем не доведений розмір збитків, оскільки дійсний розмір заборгованості за кредитними договорами первинними документами не підтверджено;

- позовні вимоги зі сторони Фонду не були пред`явлені до всіх посадових осіб Банку, які приймали рішення по спірних кредитних договорах, а всю відповідальність покладено на відповідачів, навіть в той період, коли такі особи навіть не працювали в Банку і не обіймали ніяких посад, в тому числі і керівних. Про це судом першої інстанції зазначено в оскаржуваному рішенні в розрізі кожного такого кредитного договору;

- згідно зі статтею 37 Закону України «Про банки і банківську діяльність» до органів управління та контролю банка належить і спостережна рада, яка контролює діяльність правління (ради директорів) банку; встановлює порядок проведення ревізій та контролю за фінансово-господарською діяльністю банку; приймає рішення щодо покриття збитків тощо, проте позивач не надав жодних доказів прийняття посадовими особами Спостережної ради будь-яких рішень, з яких прямо чи опосередковано ставились б під сумнів правомірність, законність чи економічна недоцільність рішень Відповідачів або укладені банком на основі таких рішень правочини;

- суд першої інстанції досліджуючи обставини укладення спірних кредитних договорів та надаючи їм правову оцінку у взаємозв`язку із ст. 58 Закону України «Про банки та банківську діяльність» (на момент ухвалення спірних рішень про надання кредиту) та ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» правомірно дійшов висновку про те, що відповідальність власників істотної участі або керівників банку на момент укладання спірних договорів (ТОВ «ЛЄМЄТРА ЛТД», ТОВ «АВТОЕНЕРГІЯ 7», ТОВ «СОЮЗ ЛТД», ТОВ «АВАЛОР») обмежувалась виключно випадками: 1) фіктивного банкрутства; 2) доведення до банкрутства; 3) приховування стійкої фінансової неспроможності банку;

23.12.2024 від представника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб надійшли додаткові пояснення по справі, в яких позивач зазначив, що:

- Верховний Суд, визначаючи солідарний характер позовних вимог в цій категорії справ та посилаючись на норми статті ст. 543 ЦК України, прямо вказав на право Фонду гарантування пред`являти позовні вимоги як до усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо, а також самостійно визначати обсяг пред`явленої вимоги (вимагати погашення заподіяних збитків в повному обсязі або частково);

- зважаючи на ту обставину, що Фондом гарантування було заявлено до відповідачів солідарну вимогу про стягнення шкоди, враховуючи ступінь участі пов`язаних осіб Банку в заподіянні банку шкоди та його доведенні до неплатоспроможності, а також визначаючи найбільш ефективну та розумну стратегію відшкодування заподіяної банку шкоди, Позивачем було визначено персональний склад Відповідачів у цій справі;

- Якщо банку заподіяно шкоди не шляхом вчинення окремо визначених дій (бездіяльності), які мали наслідком знищення або пошкодження конкретної речі, втрату конкретних доходів чи подібні наслідки, а шляхом недотримання вимог законодавства, невжиття своєчасних заходів для запобігання настанню неплатоспроможності банку тощо, що призвело до зниження чистих активів банку, порушення нормативів, зокрема ліквідності та втрати банком стану платоспроможності, то розмір шкоди, завданої банку, оцінюється розміром недостатності майна банку для задоволення вимог усіх кредиторів, якщо не доведений більший розмір шкоди. Тобто у цьому разі розмір недостатності майна банку для задоволення вимог усіх кредиторів є мінімальною оцінкою шкоди, завданої банку» п. 117 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2021 року у справі № 761/45721/16-ц; п. 124 Постанови Верховного Суду від 21.07.2021 у справі № 910/12930/18;

- позивачі як керівники банку з відповідним ступенем кваліфікації та досвідом знали або повинні були знати про системне виведення активів з банку протягом спірного періоду шляхом укладення договорів купівлі-продажу облігацій. Жодних доказів та доводів вчинення активних дій для перешкоджання цьому процесу відповідачі не надали. Таким чином, неплатоспроможність банку є наслідком як їх активних дій (ухвалення рішень, підписання договорів, спрямованих на купівлю облігацій), так і пасивної бездіяльності., при цьому немає значення, на яку суму і які саме договори купівлі-продажу погодив чи підписав кожний з відповідачів (вказане відповідає висновкам, викладеним у постанові і Великої Палати Верховного Суду від 25.05.2021 року у справі № 910/11027/18);

- Висновки Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про те, що описані в позові ризикові операції є причиною неплатоспроможності АТ «БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА», підтверджуються висновками Національного банку України, висловленими у Звіті про інспектування АТ «БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА» від 10.07.2014 року № В/05-214/8358/БТ (стор. 64 77 тому 1 справи). НБУ визначає головною проблемою Банку незадовільну якість його кредитного портфелю («втрати за активними операціями серйозно вичерпали існуючи резерви та вимагають значних додаткових резервів» - стор. 14 Звіту) та вказує на ті самі кредитні операції, що були описані в позові. Більше того, регулятор не встановив будь-яких інших обставин/ фактів, які можна було б розглядати як альтернативну причину неплатоспроможності Банку.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 14.01.2025 оголошено перерву у розгляді справи до 29.01.2025.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 29.01.2025 оголошено перерву в судовому засіданні до 13.02.2025 о 9:30 год.

В судове засідання 13.02.2025 з`явилися представник позивача, який підтримав апеляційну скаргу, представники ФО Древаль І.В., ФО Лабжанії І.М., ФО ОСОБА_2 , які проти вимог та доводів апеляційної скарги заперечували, а також представник Національного банку України, який просив ухвалити судове рішення відповідно до норм матеріального та процесуального права.

Представники інших учасників справи в судове засідання 13.02.2025 не заявились, про дату, час та місце його проведення повідомлені належним чином.

Відповідно до частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін, або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи викладене, а також зважаючи на те, що явка представників в судове засідання судом обов`язковою не визнавалась, у справі достатньо матеріалів для розгляду справи по суті, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що діє як ліквідатор Публічного акціонерного товариства Банк Золоті Ворота в даному судовому засіданні за відсутністю учасників справи, що не прибули.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як свідчать матеріали справи, Постановою Правління Національного банку України № 456 від 31.07.2017 Публічне акціонерне товариство "Банк Золоті Ворота" віднесено до категорії неплатоспроможних.

01.08.2014 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 67 про запровадження тимчасової адміністрації у АТ "Банк Золоті Ворота", згідно з яким з 04.08.2014 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в Публічне акціонерне товариство "Банк Золоті Ворота".

Відповідно до Постанови Правління Національного банку України № 781 від 04.12.2014 "Про відкликання банківської ліцензії" та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Золоті Ворота", виконавчою дирекцією Фонду гарантування прийнято рішення від 05.12.2014 № 142 "Про початок процедури ліквідації АТ "Банк Золоті Ворота" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку, згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації АТ "Банк Золоті Ворота" та призначено уповноважену особу на ліквідацію АТ "Банк Золоті Ворота".

15.03.2018 виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення № 752 про затвердження змін до переліку (реєстру) акцептованих вимог кредиторів Публічного акціонерного товариства "Банк Золоті Ворота" (протокол № 039/18 від 15.03.2018).

Строк здійснення процедури ліквідації АТ "Банк Золоті Ворота" та повноваження уповноваженої особи неодноразово продовжувались, зокрема рішеннями виконавчої дирекцією Фонду гарантування № 215 від 03.12.2015, № 2642 від 10.12.2016, № 5152 від 23.11.2017 і № 3204 від 29.11.2018 продовжено строк з 05.12.2018 до 04.12.2019 включно.

За результатами аналізу кредитного портфелю АТ "Банк Золоті Ворота" виявлено, що значна частина кредитів видана низці позичальників за кредитними договорами, які пов`язані між собою, як за особою майнового поручителя, так і за предметом застави (цінних паперів ліквідність яких сумнівна), а аналіз використання кредитних коштів свідчить про зв`язаність таких позичальників та функціонування в одному сегменті ринку. При цьому станом на 01.04.2018 сума заборгованості за цими договорами дорівнює 652 398 999,35 грн.

У період з 2009 року по 2014 рік між ПАТ "Банк Золоті Ворота" та контрагентами були укладені кредитні договори:

- 07.12.2009 з ТОВ "Лємєтра ЛТД" укладено Кредитний договір № 272 у відповідності до умов якого Банк зобов`язався надати кредит у рамках кредитної лінії у розмірі, що не перевищує 4 700 000,00 грн строком по 07.06.2010 зі сплатою процентів за користування кредитом за ставкою 11% річних для здійснення оплати по Договору цесії з Банком. В забезпечення виконання зобов`язань оформлялись Договори застави майнових прав ОСОБА_9 (акціонер Банку), ОСОБА_2 (голова Спостережної ради) за депозитними договорами, які в наступному розривалися.

- 27.04.2011 з ТОВ "Сайф-Ло" укладено Кредитний договір № 80 у відповідності до умов якого Банк зобов`язався надати кредит у рамках кредитної лінії у розмірі, що не перевищує 20 250 000,00 грн строком по 26.05.2011 зі сплатою процентів за користування кредитом за ставкою 1% річних для здійснення оплати по Договору цесії. Кредитні кошти було надано без забезпечення. У подальшому, в забезпечення виконання зобов`язань оформлялись Договори застави майнових прав за депозитними договорами фізичних осіб, в тому числі ОСОБА_10 (акціонер Банку), ОСОБА_2 (голова Спостережної ради), які в наступному розривалися. 07.05.2014 в заставу було оформлено акції прості іменні ПАТ "Бюро кредитних історій "Кредит Сервіс" що належать ТОВ "Інноваціино-інжирінгова компанія "Будфінконсалтинг", в кількості 1 667 шт. номінальною вартістю 1 000,00 грн за 1 шт. та заставною вартістю 25 005 000,00 грн, що в 15 разів перевищувало номінальну вартість акцій. При цьому рішенням Національної комісії по цінним паперам та фондовому ринку зупинено торгівлю цінними паперами зазначеною емітента.

- 19.02.2014 з ТОВ "Фінансова компанія "Платіжний Центр" укладено Договір № 29 у відповідності до умов якого Банк зобов`язався надати кредит у формі овердрафта в сумі 2 000 000,00 грн строком по 18.03.2014 зі сплатою процентів за користування кредитом за ставкою 24% річних. Кредитні кошти було надано без забезпечення. В наступному до кредитного договору неодноразово вносились зміни з урахуванням яких, Банк надає кредит у формі овердрафта в сумі 37 000 000,00 грн строком по 02.03.2015 зі сплатою процентів за користування кредитом за ставкою 8% річних. 30.04.2014 в заставу було оформлено майнові права ТОВ "Фінансова компанія "Платіжний Центр" щодо повернення Банком 6 090 000,00 грн по депозитному договору, а з 16.05.2014 розмір забезпечення збільшено до 14 640 000,00 грн.

- 03.04.2014 з ТОВ "Скіф-2011" укладено Договір № 50 у відповідності до умов якого Банк зобов`язався надати кредит у рамках кредитної лінії у розмірі, що не перевищує 42 050 000,00 грн строком по 02.04.2015 зі сплатою процентів за користування кредитом за ставкою 24% річних. В наступному встановлено процентну ставку на рівні 6,5% річних. 23.04.2014 в заставу було оформлено акції прості іменні ПАТ "Бюро кредитних історій "Кредит Сервіс", що належали ТОВ "Інноваційно-інжирінгова компанія "Будфінконсалтинг", в кількості 3 334 шт. номінальною вартістю 1000,00 грн за 1 шт. та заставною вартістю 50 100 000,00 грн, що в 15 разів перевищувало номінальну вартість акцій.

- 21.10.2010 з ТОВ "Автоенергія 7" було укладено Кредитний договір № 198 у відповідності до умов якого Банк зобов`язався надати кредит у рамках кредитної лінії у розмірі, що не перевищує 17 000 000,00 грн строком по 19.10.2011 зі сплатою за ставкою 24% річних. В наступному до кредитного договору вносились зміни з урахуванням яких, Банк знижував розмір процентів за користування кредитом до 17% річних з 14.02.2011, до 8% річних з 01.04.2011 та 1% річних з 01.07.2011. В забезпечення виконання зобов`язань оформлявся Договір застави майнових прав Вишневського Вадима (акціонер Банку) за депозитним договором, який в наступному було розірвано.

- 14.11.2007 з ТОВ "Союз ЛТД" було укладено Договір № 56/07U у відповідності до умов якого Банк зобов`язався надати кредит у рамках мультивалютної відновлювальної кредитної лінії з максимальною сумою заборгованості за нею 7 070 000,00 грн строком по 13.11.2010 зі сплатою процентів за користування кредитом за ставкою 21% річних у гривнях, та 15,5% у доларах США. Кредит надавався на погашення кредиторської заборгованості, рефінансування боргу, та з оформленням в наступну іпотеку нерухомого майна, що вже перебувало в іпотеці АКБ "ТАС-Комерцбанк". В забезпечення виконання зобов`язань по кредиту оформлявся договір застави майнових прав на депозит ОСОБА_11 , який в наступному було розірвано.

- 03.10.2013 з ТОВ "Фірма "ЗКСПРЕСС" укладено Договір № 174 у відповідності до умов якого Банк зобов`язався надати кредит у рамках відновлювальної кредитної лінії з максимальною сумою заборгованості за нею 23 540 000,00 грн строком по 02.10.2014 зі сплатою процентів за користування кредитом за ставкою 8% річних. В наступному до кредитного договору внесено зміни з урахуванням яких Банк надає кредит у рамках відновлювальної кредитної лінії з максимальною сумою заборгованості за нею 28 500 000,00 грн строком по 02.10.2014 зі сплатою процентів за користування кредитом за ставкою 9,5% річних. Кредит було надано без забезпечення і лише 31.10.2013 в забезпечення кредиту було оформлено заставу майнових прав на кошти ОСОБА_12 розміщені на депозиті в сумі 1 800 000,00 грн. 07.05.2014 договір застави майнових прав було розірвано та в заставу було оформлено акції прості іменні ПАТ "Бюро кредитних історій "Кредит Сервіс", що належали ТОВ "Інноваційно-інжирінгова компанія "Будфінконсалтинг", в кількості 2 000 шт. номінальною вартістю 1 000,00 грн за 1 шт. та заставною вартістю 30 000 000,00 грн, що в 15 разів перевищувало номінальну вартість акцій. При цьому рішенням Національної комісії по цінним паперам та фондовому ринку зупинено торгівлю цінними паперами зазначеного емітента.

- 01.04.2011 з ТОВ "Бизнесцентр Технолоджи 2" укладено Договір № 61 у відповідності до умов якого Банк зобов`язався надати кредит у формі овердрафту в сумі 2 320 000,00 грн строком по 28.04.2011 зі сплатою процентів за користування кредитом за ставкою 1% річних. В наступному були внесені зміни, з урахуванням яких встановлено кредитний ліміт з максимальною сумою заборгованості 30 000 000,00 грн строком по 23.09.2014 зі сплатою процентів за користування кредитом за ставкою 9,5% річних на поповнення оборотних коштів та сплату за договором про відступлення права вимоги. Пізніше в забезпечення виконання зобов`язань оформлялись майнові права за депозитними договорами фізичних осіб, в тому числі ОСОБА_7 (Заступника Голови Правління), але згодом договори застави було розірвано. 30.04.2014 в заставу було оформлено майнові права ТОВ "Килими України" щодо повернення Банком 2 247 228,57 грн по депозитному договору.

- 22.06.2012 з ТОВ "АВАЛОР" укладено Договір № 118 у відповідності до умов якого Банк зобов`язався надати кредит у рамках кредитної лінії у розмірі, що не перевищує 21 120 000,00 грн строком по 20.07.2012 зі сплатою процентів за користування кредитом за ставкою 1% річних. В наступному були внесені зміни, з урахуванням яких банк надав кредит у рамках кредитної лінії у розмірі, що не перевищує 23 500 000,00 грн строком по 10.12.2014 зі сплатою процентів за користування кредитом за ставкою 7,5% річних. 27.06.2012 в забезпечення виконання зобов`язань оформлено заставу товарів в обороті (курчата бройлерів), що належали ПАТ "Володимир-Волинська Птахофабрика".

- 26.04.2011 з ТОВ "Василиск" укладено Договір № 81 у відповідності до умов якого Банк зобов`язався надати кредит у рамках кредитної лінії у розмірі, що не перевищує 11 292 500,00 грн строком по 05.10.2012 зі сплатою процентів за користування кредитом за ставкою 8% річних. В наступному було внесено зміни: кредит у рамках кредитної лінії у розмірі, що не перевищує 11 292 500,00 грн строком по 17.12.2014 зі сплатою процентів за користування кредитом за ставкою 6.5% річних, кредит у рамках кредитної лінії у розмірі, що не перевищує 47 100 000,00 грн строком по 13.05.2013 зі сплатою процентів за користування кредитом за ставкою 7,5% річних, кредит у рамках кредитної лінії у розмірі, що не перевищує 25 000 000,00 грн строком по 18.06.2014 зі сплатою процентів за користування кредитом за ставкою 20,2% річних. Лише 25.09.2013 в заставу було оформлено акції прості іменні ПАТ "Газові Мережі", що належали ТОВ "Фондова компанія "Фінекс-Україна", в кількості 681 500 шт. номінальною вартістю 1,00 грн за 1 шт. та заставною вартістю 16 090 215,00 грн що в 23,61 разів перевищувало номінальну вартість акцій. При ньому рішеннями Національної комісії по цінним паперам та фондовому ринку зупинено торгівлю цінними паперами зазначеного емітента.

- 28.04.2011 з ТОВ "Акцептор" укладено Договір № 82 у відповідності до умов якого Банк зобов`язався надати кредит у рамках кредитної лінії у розмірі, що не перевищує 14 000 000,00 грн строком по 27.04.2012 зі сплатою процентів за користування кредитом за ставкою 8% річних для оплати заборгованості перед ТОВ "КУА "Фінекс-Капітал" за договором купівлі-продажу цінних паперів. При цьому 29.04.2011 між Банком та ТОВ "КУА "Фінекс-Капітал" було укладено договори цесії за якими Банк відступив ТОВ "КУА "Фінекс-Капітал" права вимоги за проблемними кредитами.

- 10.10.2011 з ТОВ "Комунікаційний Центр" укладено Договір № 184 у відповідності до умов якого Банк зобов`язався надати кредит у рамках кредитної лінії у розмірі, що не перевищує 26 000 000,00 грн строком по 05.10.2012 зі сплатою процентів за користування кредитом за ставкою 8% річних. В забезпечення виконання зобов`язань оформлялись застава цінних паперів ПАТ "Газові Мережі", майнові права за договорами поставки (боржником за яким є: ТОВ "Продтрейд- БСП"), які в наступному було розірвано. Також, 16.04.2013 та 10.04.2014 в забезпечення оформлялись майнові права за депозитними договорами юридичних осіб, та 28.05.2014 майнові права за депозитними договорами фізичних осіб, в тому числі ОСОБА_13 (Голова наглядової ради акціонера Банку - ПАТ "Володимир-Волинська Птахофабрика"), ОСОБА_14 (член наглядової ради акціонера Банку - ПАТ "Володимир-Волинська Птахофабрика"), на які було звернено стягнення (на майнові права юридичних осіб - 18.06.2014, на майнові права фізичних осіб - 29.05.2014). 27.05.2014 в заставу було оформлено акції прості іменні ПАТ "Газові Мережі", що належали ТОВ "Акцептор", в кількості 1 471 500 шт. номінальною вартістю 1,00 грн за 1 шт. та заставною вартістю 34 742 115,00 грн, що в 23,61 разів перевищувало номінальну вартість акцій. При цьому рішенням Національної комісії по цінним паперам та фондовому ринку зупинено торгівлю цінними паперами зазначеного емітента.

- 01.04.2011 з ТОВ "НТЦ "Лізингстандарт" укладено Кредитний договір № 62 у відповідності до умов якого Банк зобов`язався надати кредит у формі овердрафта в сумі 4 100 000,00 грн строком по 28.04.2011 зі сплатою процентів за користування кредитом за ставкою 1% річних. Керівником ТОВ "НТЦ "Лізингстандарт" на час здійснення операцій з кредитування був ОСОБА_4 (відповідач 4).

- 14.10.2011 з ТОВ "КСН "Тріанон" укладено Договір № 188 у відповідності до умов якого Банк зобов`язався надати кредит у рамках кредитної лінії у розмірі, що не перевищує 9 567 000,00 грн строком по 27.04.2012. В наступному до кредитного договору внесені зміни: кредит у рамках кредитної лінії у розмірі, що не перевищує 13 730 000,00 грн строком по 17.12.2014 зі сплатою процентів за користування кредитом за ставкою 9,5% річних, кредит у рамках кредитної лінії у розмірі, що не перевищує 5 567 500,00 грн строком по 17.12.2014 зі сплатою процентів за користування кредитом за ставкою 6.5% річних, кредит у рамках кредитної лінії у розмірі, що не перевищує 13 440 000,00 грн строком по 22.12.2014 зі сплатою процентів за користування кредитом за ставкою 9,5% річних. Кредитні кошти було видано без забезпечення та за наявності висновку про неможливість кредитування. Пізніше в забезпечення виконання зобов`язань оформлялись майнові права за договором поставки (боржником за яким є: ТОВ "Техносинтез Плюс"), інвестиційні сертифікати ТОВ "КУА "Фінекс-Капітал", акції ПАТ "Газові Мережі", але відповідні договори застави було розірвано. 27.05.2014 в заставу було оформлено акції прості іменні ПАТ "Газові Мережі", що належали ТОВ "КСН "Тріанон", в кількості 77 172 шт. номінальною вартістю 1,00 грн за 1 шт. та заставною вартістю 1 991 809,32 грн та акції прості іменні ПАТ "Газові Мережі", що належали ТОВ "Акцептор", в кількості 479 045 шт. номінальною вартістю 1,00 грн за 1 шт. та заставною вартістю 12 364 151,45 грн, що в 2З,61 разів перевищувало номінальну вартість акцій. При цьому рішенням Національної комісії по цінним паперам та фондовому рику зупинено торгівлю цінними паперами зазначеного емітента.

- 24.11.2010 з ТОВ "КСН "Тріанон" укладено Договір № 253 у відповідності до умов якого Банк зобов`язався надати кредит у рамках кредитної лінії у розмірі, що не перевищує 9 012 500,00 грн строком по 23.11.2011 зі сплатою процентів за ставкою 8% річних. В забезпечення виконання зобов`язань оформлялись майнові права договорами купівлі-продажу цінних паперів, але відповідні договори застави було розірвано. Торгівлю цінними паперами, переданими в заставу в забезпечення вказаного кредитного договору, було зупинено рішенням Національної комісії по цінним паперам та фондовому ринку.

- 30.03.2011 з ТОВ "Бюро "Стандарти та якість" укладено Договір № 55 у відповідності до умов якого Банк зобов`язався надати кредит у рамках кредитної лінії у розмірі, що не перевищує 400 000,00 грн строком по 29.04.2011 зі сплатою процентів за користування кредитом за ставкою 1% річних. В наступному до кредитного договору неодноразово вносились зміни, з урахуванням яких Банк зобов`язався надати: кредит у рамках кредитної лінії у розмірі, що не перевищує 420 000,00 грн строком по 19.12.2014 зі сплатою процентів за користування кредитом за ставкою 7,5% річних, кредит у рамках кредитної лінії у розмірі, що не перевищує 25 590 000,00 грн строком по 17.12.2014 зі сплатою процентів за користування кредитом за ставкою 6.5% річних, кредит у рамках кредитної лінії у розмірі, що не перевищує 16 970 000,00 грн строком по 17.12.2014 зі сплатою процентів за користування кредитом за ставкою 7,5% річних. В забезпечення виконання зобов`язань оформлялись майнові права за договорами купівлі-продажу цінних паперів (боржниками за яким є: ТОВ "Василиск", ТОВ "Фондова компанія "Фінекс-Україна", ТОВ "Траверс.ІНК", ТОВ "Комунікаційний Центр", ТОВ КУА "Фінекс-Капітал", ТОВ "Акцептор", ЗАТ "ЗНКІФ "Бізань"), майнові права за договорами поставки (боржником за яким є: ТОВ "Продтрейд-БСП"). 25.09.2013 в заставу було оформлено акції прості іменні ПАТ "Газові Мережі", що належали ТОВ "Фондова компанія "Фінекс-Україна", в кількості 2 003 900 шт. номінальною вартістю 100 грн за 1 шт. та заставною вартістю 47 312 079,00 грн, що в 2361 разів перевищувало номінальну вартість акцій. При цьому рішенням Національної комісії по цінним паперам та фондовому ринку зупинено торгівлю цінними паперами зазначеного емітента.

- 01.02.2012 з ТОВ "Харків Естейт Менеджмент" укладено договір № 18 на кредитну лінію (невідновлювальну), у відповідності до якого (з урахуванням змін до нього) Банк надав: кредит у рамках кредитної лінії у розмірі, що не перевищує 41 939 500,00 грн строком повернення по 26.12.2014 зі сплатою процентів за користування кредитом за ставкою 9,5% річних; кредит у рамках кредитної лінії у розмірі, що не перевищує 560 500,00 грн строком повернення по 26.12.2014 зі сплатою процентів за користування кредитом за ставкою 9,5% річних. Кредит надано без забезпечення.

Позивач зазначив, що згідно з частинами п`ятою, шостою статті 58 Закону України "Про банки та банківську діяльність" пов`язаними особами АТ "Банк Золоті Ворота", якими зокрема (але не виключно) були прийняті рішення/вчинені дії, які спричинили збитки банку та його кредиторам, були відповідачі, які займали наступні посади та мали статус пов`язаної особи банку, а саме:

ОСОБА_11 Голова Спостережної ради, Голова кредитного комітету;

ОСОБА_2 В.о. Голови Правління, член Правління, член Кредитного комітету;

ОСОБА_6 В.о. Голови Правління, член Правління, член Кредитного комітету;

ОСОБА_3 Заступник Голови Правління, член Правління, член Кредитного комітету;

ОСОБА_1 Головний бухгалтер, Член Правління;

ОСОБА_4 - Член Правління;

ОСОБА_7 Член Правління;

ОСОБА_5 Член Кредитного комітету.

За наслідком позапланової перевірки Національним банком України АТ "Банк Золоті Ворота" за період з 01.10.2013 по 12.06.2014 здійсненої з 12.06.2014 по 27.06.2014 було складено Звіт про інспектування від 10.07.2014.

У Звіті про інспектування від 10.07.2014 зазначено, що у зв`язку із наявністю фактів, які можуть свідчити про проведення банком ризикових операцій, що загрожують інтересам вкладників або інших кредиторів Національним банком України було проведено позапланову перевірку АТ "Банк Золоті Ворота" та зроблено висновки, що якість кредитного портфеля незадовільна; кількість кредитного ризику значна; вплив кредитного ризику на ліквідність, надходження та капітал є негативним.

Банк використовує практику неодноразових пролонгацій кредитної заборгованості, що впливає на покращення якості кредитного портфеля та підтримки нормативів ліквідності у встановлених межах. Пролонгована заборгованість на дату інспектування складає 562 млн. грн або 54,4% кредитного портфеля.

За результатами інспектування негативні кредити дорівнюють 158,1 млн. грн. Банк неодноразово порушував норматив максимального розміру кредитного ризику. Забезпечення, отримане банком за кредитними операціями, є недостатнім для покриття кредитного ризику - 48.8% прийнятої застави (товари в обороті, недержавні цінні папери, майнові права на інше майно) належать до найнижчого рівня ліквідності забезпечення. Пролонгована заборгованість станом на 12.06.2014 складає 562 970,7 тис. грн. Серед позичальників, що мають найбільшу пролонговану заборгованість ТОВ "Килими Украіни", ТОВ "Сайф-Ло", ТОВ "Комунікаційний Центр", ТОВ "Авалор", ТОВ "Бюро "Стандарти та Якість", ТОВ "Бізнес Технолоджи 2", ТОВ "Фінансова Гарантія 2006".

Серед факторів кредитного ризику, що несуть найбільшу загрозу для надходжень та капітал банку Національний банк України зазначив: високий рівень негативно класифікованих активів; недоформування резервів під кредитні ризики; незадовільна диверсифікація кредитного ризику, існування концентрацій, які перевищують 25,0% основного капіталу щодо заборгованості одного контрагента або групи пов`язаних осіб - ТОВ "Комунікаційний Центр", ТОВ "Килими України", ТОВ "Бюро "Стандарти та Якість", ТОВ "Скіф 2011", ТОВ "ФК "Платіжний Центр", ТОВ "КСН "Тріанон", ТОВ "Василиск", ТОВ "Лємєтра ЛТД", ТОВ фірма "Енергія", ТОВ "Бізнесцентр Технолоджи 2"; значні обсяги прострочених нарахованих доходів.

Крім того, наявність у банка досить низьких відсоткових ставок за кредитами в національній валюті, а також їх зниження за окремими позичальниками до 6,5% протягом періоду інспектування (ТОВ "СКІФ-2011", ТОВ "Комунікаціиний Центр", ТОВ "Василиск", ТОВ "Бюро "Стандарти та Якість" та ін.) має негативний вплив на надходження/капітал банку.

Серед позичальників, що мають найбільшу пролонговану заборгованість ТОВ «САЙФ-ЛО», ТОВ «КОМУНІКАЦІЙНИЙ ЦЕНТР», ТОВ «АВАЛОР», ТОВ «БЮРО СТАНДАРТИ ТА ЯКІСТЬ», ТОВ «БІЗНЕСЦЕНТР ТЕКНОЛОДЖИ 2» (стор. 10 Звіту НБУ).

Інспектуванням встановлено, що клієнтами банку протягом періоду, що перевірявся, за рахунок отримання нових траншів за кредитними договорами (збільшуючи ліміти кредитної заборгованості) здійснювалось погашення нарахованих та прострочених щомісячних відсотків/прострочених кредитів, що мало вплив на покращення показника «обслуговування боргу».

За даними інспектування кредитна заборгованість цих клієнтів складає 197 543,9 тис. грн. та при відсутності надання нових траншів кредитів обслуговування мало бути «незадовільне», а як наслідок категорія кредиту «безнадійна», зокрема: ТОВ «САЙФ-ЛО», ТОВ «КСН «ТРІАНОН», ТОВ «БЮРО СТАНДАРТИ ТА ЯКІСТЬ», ТОВ ФІРМА «ЕКСПРЕС», ТОВ «АВАЛОР» (стор. 20 22 Звіту НБУ).

Прийняті в заставу цінні папери, що внесені до біржового реєстру (13,7 % застави) продаються/купуються в обмеженому колі контрагентів, отже у інспекторів виникли сумніви щодо можливості використання такої застави як вторинного джерела погашення кредитної заборгованості. Інспектуванням виявлені концентрації за цінними паперами, прийнятими банком у забезпечення: - акції ПАТ «ГАЗОВІ МЕРЕЖІ» - на загальну суму 124,7 млн.грн. (позичальники: ТОВ «КСН «ТРІАНОН», ТОВ «КОМУНІКАЦІЙНИЙ ЦЕНТР», ТОВ «БЮРО «СТАНДАРТИ ТА ЯКІСТЬ», ТОВ «ВАСИЛИСК»); - акції ПАТ «БЮРО КРЕДИТНИХ ІСТОРІЙ «КРЕДИТ СЕРВІС» - на загальну суму 105,0 млн.грн. (позичальники: ТОВ «СКІФ-2011», ТОВ «САЙФ-ЛО», ТОВ Фірма «ЕКСПРЕС»).

Забезпечення, отримане банком за кредитними операціями, в цілому є низьколіквідним, його вартість та якість є недостатніми (стор. 19 20 Звіту НБУ).

Окрім іншого, банком не було сформовано резерви під операції з кредитування ТОВ «КСН «ТРІАНОН», ТОВ «СКІФ-2011», ТОВ «ВАСИЛИСК», ТОВ «БІЗНЕСЦЕНТР ТЕКНОЛОДЖИ 2», ТОВ «ЛЄМЄТРА ЛТД», ТОВ «АВАЛОР», ТОВ «АВТОЕНЕРГІЯ» (сформований резерв 0,00 грн.) (стор. 13 14 Звіту НБУ).

Таким чином, звітом Національного банку України про інспектування АТ «БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА» від 10.07.2014 року № В/05-214/8358/БТ було встановлено факт здійснення керівниками Банку ризикової діяльності.

Зважаючи на викладене, Фонд, як ліквідатор АТ «БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА», дійшов до висновку про здійснення керівниками Банку ризикової діяльності, а саме: кредитування пов`язаної групи неплатоспроможних компаній без належного забезпечення, а також встановлення за вказаними кредитами пільгових процентних ставок за користування кредитними коштами та систематичне відтермінування строків їх повернення; тобто, видача кредитів відбувалась без реальної мети отримання Банком прибутку та повернення кредитних коштів.

На підтвердження висновків щодо недобросовісності дій керівників банку (відповідачів) Фонд гарантування вкладів фізичних осіб надав протоколи засідань Правління та кредитного комітету АТ "Банк Золоті Ворота", матеріали кредитних справ неплатоспроможних позичальників, фінансову звітність емітентів цінних паперів та рішення Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку щодо цих емітентів, висновки Національного банку України, висловлені у Звіті про інспектування АТ "Банк Золоті Ворота» від 10.07.2014 № В/05-214/8358/БТ.

В своїй позовній заяві Фонд гарантування визначив розмір заподіяних Відповідачами збитків на рівні розміру незадоволених вимог кредиторів АТ «БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА»:

1) на момент пред`явлення позову недостатність майна банку становила 563 237 952,96 грн. та була визначена Фондом, як різниця між розміром затвердженого Реєстру акцептованих вимог кредиторів та встановленим в ліквідаційній процедурі розміром ліквідаційної маси АТ «БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА»;

2) в своїй заяві про збільшення позовних вимог (вх. № 10937/22 від 30.09.2022 ) у зв`язку із реалізацією всіх активів Банку, Фондом було встановлено недостатність майна банку, виходячи із фактичного розміру вимог кредиторів АТ «БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА», які залишились незадоволеними після завершення ліквідаційної процедури банку, а саме: 618 682 051,50 грн. (відповідно до Переліку (реєстру) вимог кредиторів АТ «БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА», які було акцептовано уповноваженою особою Фонду та залишились незадоволеними), що повністю кореспондується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 05.02.2024 у справі № 910/4149/21.

Зважаючи на викладене, Фонд, як ліквідатор неплатоспроможного Банку, пред`явив позов про відшкодування завданої шкоди до членів Спостережної ради, Правління та Кредитного комітету (комітет Правління) АТ «БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА», які приймали рішення про видачу вищеописаних кредитів, збільшення кредитних лімітів, заміну забезпечення на неліквідну заставу, а також про відтермінування строків повернення кредитів (приховування факту проблемності кредитів та штучне покращення показників якості кредитного портфелю).

Щодо редакції Закону "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Статті 52 Закону "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та 58 Закону "Про банки і банківську діяльність" за своєю правовою природою містять як норми матеріального, так й норми процесуального права (постанови Верховного Суду від 21.07.2021 у справі №910/12930/18 та від 28.10.2021 у справі №910/9851/20).

У постанові Верховного Суду від 21.07.2021 у справі №910/12930/18 зазначено:

"142. До норм матеріального права належать норми, які визначають коло осіб, що можуть бути притягнуті до відповідальності, підстави та розмір відповідальності. Тоді як до процесуальних, процедурних норм належать норми, які визначають порядок притягнення особи до відповідальності.

143. Порядок дій Фонду як ліквідатора Банку, в тому числі вжиття заходів, спрямованих на задоволення вимог кредиторів Банку, що ліквідується, шляхом звернення з вимогами про відшкодування збитків до пов`язаних з банком осіб, а у випадку їх невиконання до суду є процесуальною, процедурною нормою.

144. Відповідно, до правовідносин, у яких бере участь Фонд як ліквідатор неплатоспроможного Банку (виявлення недостатності майна для розрахунків з кредиторами, виявлення нікчемних та сумнівних правочинів, протиправної діяльності пов`язаних з Банком осіб, збитків, звернення з вимогами до пов`язаних з Банком осіб, звернення з позовом до суду) мають застосовуватись редакції ст.52 Закону "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та ст.58 Закону "Про банки і банківську діяльність", що були чинними станом на момент вчинення Фондом відповідних дій.

145. Водночас норми ст.52 Закону "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та ст.58 Закону "Про банки і банківську діяльність" щодо підстав, розміру цивільно-правової відповідальності за завдану банку або його кредиторам шкоду є матеріально-правовими, а відтак щодо них застосовується принцип незворотної дії закону в часі (ст.58 Конституції України) вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності. Закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта. Виняток з цього принципу допускається лише у випадках, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи (абз.2, 4 п.5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13.05.1997 №1-зп/1997)".

Отже, при визначенні підстав відповідальності та кола осіб, які можуть бути притягнуті до такої відповідальності, суд повинен керуватися тією нормою, яка була чинною станом на момент виникнення спірних правовідносин, які у цій справі (рішення кредитного комітету, правління та спостереженої ради Банку) виникли у 2014-2016 роках.

Аналогічні висновки містяться у п.50 постанови від 12.07.2022 у справі №910/18526/21.

Відповідачі брали участь у прийняті рішень щодо кредитних договорів у період з 2007 року по 2014 рік.

Зазначене свідчить що у цій справі неможливо визначити момент виникнення спірних правовідносин конкретною датою, такі правовідносини є триваючими, розтягнутими у часі.

За цей період до Закону "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та в Закон "Про банки і банківську діяльність" багато разів вносилися зміни.

Відповідно, редакції Закону "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та інших законодавчих актів, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, зазнавали певних змін протягом їх існування.

Враховуючи значну кількість відповідачів, які обіймали відповідні посади та ухвалювали відповідні рішення у певні періоди часу, які не збігаються між собою, суд об`єктивно позбавлений можливості застосовувати щодо кожного з відповідачів та щодо кожного із ухвалених ними рішень норми права у тих редакціях, що були чинними на момент їх ухвалення.

Тому редакція закону, яка підлягає застосуванню, повинна визначатися на момент виникнення найбільш юридично значущих обставин, або та, яка діяла, зокрема, на момент ухвалення рішень про укладення кредитних договорів, на момент початку виконання особою своїх повноважень (призначення на посаду) тощо.

Обов`язковому врахуванню підлягають ті зміни до законодавства, які мають впливають на визначення підстав відповідальності та коло осіб, які можуть бути до неї притягнуті, інші суттєві зміни, які мають безпосереднє значення для вирішення питання притягнення відповідачів до відповідальності.

Значна кількість кредитних правочинів, які позивач вважає ризикованими та економічно необгрунтованими, укладалась в період, коли Закону "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та в Закон "Про банки і банківську діяльність" чітко встановлювали відповідальність посадових осіб Банку за завдання збитків банку .

Разом з цим, відповідачами не наведено обґрунтованих доводів щодо зазначення (незазначення) позивачем у позові норм Закону "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" у певній редакції, що вплинуло б на правильність вирішення спору, та що за умови застосування іншої редакції закону вони б не входили до кола осіб, на яких покладається відповідальність за завдання збитків банку.

Зазначена правова позиція відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 18.03.2024 у справі №910/12955/20.

Щодо кола осіб, відповідальних за завдання збитків банку та підстав для їх стягнення.

Представник відповідачів ФО ОСОБА_4 та ФО ОСОБА_1 та представник відповідача ФО ОСОБА_2 зазначає, що вимоги про відшкодування шкоди в розмірі 618 682 051,50 грн. пред`явлені до 8 відповідачів, в тому числі і ОСОБА_2 , і як зазначає позивач, вказані відповідачі приймали участь у прийнятті рішень (чи в рамках кредитного комітету чи в рамках Правління Банку) по сумнівним 17 кредитним договорам, які були укладені протягом 2007-2014 років, поряд з цим, майже по кожному такому спірному кредитному договору приймали участь і інші особи, які не є Відповідачами по даній справі, зокрема, ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , які були або членами кредитного комітету або членами правління Банку, а ОСОБА_13 , наприклад, взагалі був головою Правління, однак позовні вимоги зі сторони Фонду не були пред`явлені до них, а всю відповідальність покладено на Відповідачів, навіть в той період, коли такі особи навіть не працювали в Банку і не обіймали ніяких посад, в тому числі і керівних

У цій справі спірні правовідносини (прийняття рішень кредитного комітету, правління та спостереженої ради Банку) виникли у 2007-2014 роках. Відповідно ст.52 Закону "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та ст.58 Закону "Про банки і банківську діяльність" у частинах, які визначають коло осіб, що можуть бути притягнуті до відповідальності, підстави та розмір відповідальності, мають застосовуватись у редакціях, що були чинними станом на 2014-2016 роки.

Відповідно до ч.5 ст.52 Закону "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (у редакціях, які входили у період прийняття рішень у 2007-2014) Фонд має право звернутися з вимогою до власників істотної участі, контролерів та керівників банку про задоволення за рахунок їх майна частини вимог кредиторів банку в разі, якщо дії чи бездіяльність таких осіб призвели до понесення банком збитків та/або завдання шкоди інтересам вкладників та інших кредиторів банку. У разі отримання Фондом відмови у задоволенні таких вимог або невиконання вимоги у строк, встановлений Фондом, Фонд має право звернутися до суду з вимогою про стягнення майна з таких осіб для задоволення вимог кредиторів.

Крім того, положення законодавства, зокрема статті 92, 1166 ЦК, ч.2 ст.89 Господарського кодексу України (далі - ГК), ст.63 Закону "Про акціонерні товариства", статті 37, 39, 40, 42, 43, 44 Закону "Про банки і банківську діяльність", ч.5 ст.52 Закону "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (у відповідних редакціях цих законів, чинних протягом спірного періоду), презюмують солідарну відповідальність органів юридичної особи за шкоду, заподіяну юридичній особі порушенням обов`язків щодо її представництва. Неправомірність їх поведінки може полягати як у вчиненні певних дій, так і в їх невчиненні, тобто бездіяльності.

Відповідно до частин 1 - 3 ст.11 ЦК цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Частинами 1 та 2 ст.1166 ЦК, яка регулює загальні підстави відповідальності за завдану шкоду, передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно із частинами 3 та 4 ст.92 ЦК орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. Якщо члени органу юридичної особи та інші особи, які відповідно до закону чи установчих документів виступають від імені юридичної особи, порушують свої обов`язки щодо представництва, вони несуть солідарну відповідальність за збитки, завдані ними юридичній особі.

Частиною 2 ст.89 ГК передбачено, що посадові особи відповідають за збитки, завдані ними господарському товариству. Відшкодування збитків, завданих посадовою особою господарському товариству її діями (бездіяльністю), здійснюється у разі, якщо такі збитки були завдані: 1) діями, вчиненими посадовою особою з перевищенням або зловживанням службовими повноваженнями; 2) діями посадової особи, вчиненими з порушенням порядку їх попереднього погодження або іншої процедури прийняття рішень щодо вчинення подібних дій, встановленої установчими документами товариства; 3) діями посадової особи, вчиненими з дотриманням порядку їх попереднього погодження або іншої процедури прийняття рішень щодо вчинення відповідних дій, встановленої товариством, але для отримання такого погодження та/або дотримання процедури прийняття рішень посадова особа товариства подала недостовірну інформацію; 4) бездіяльністю посадової особи у випадку, коли вона була зобов`язана вчинити певні дії відповідно до покладених на неї обов`язків; 5) іншими винними діями посадової особи.

Цими положеннями законодавства закріплено обов`язки органів юридичної особи (посадових осіб) (фідуціарні обов`язки) діяти в інтересах юридичної особи, діяти добросовісно, діяти розумно та не перевищувати своїх повноважень, а також відповідальність за їх порушення.

Принципи корпоративного управління Організації економічного співробітництва та розвитку закріплюють такі основні фідуціарні обов`язки директорів підприємства, як обов`язок дбайливого ставлення (діяти добросовісно на користь розвитку підприємства, приділяючи достатньо часу, зусиль і професійних навичок управлінню ним) та обов`язок лояльності (уникати конфлікту інтересів і діяти під час ухвалення рішень щодо діяльності підприємства лише в інтересах останнього).

Головною метою фідуціарних обов`язків є необхідність забезпечення економічного розвитку підприємства, а відповідно недотримання таких базових обов`язків може призвести до збитків підприємству й зобов`язання їх відшкодувати.

При застосуванні ст.92 ЦК потрібно оцінювати не лише формальну сторону питання - дотримання посадовою особою всіх положень законодавства, статуту, рішень загальних зборів учасників/акціонерів тощо. Адже навіть коли посадова особа формально виконала всі вимоги законодавства та установчих документів товариства, її дії (бездіяльність) можуть не бути добросовісними, розумними та вчиненими в інтересах товариства.

Положення цивільного та господарського законодавства презюмують солідарну відповідальність органів юридичної особи за збитки, заподіяні юридичній особі порушенням обов`язків щодо її представництва. Члени наглядової ради і виконавчого органу банку несуть спільно відповідальність за діяльність банку в цілому. Неправомірність їх поведінки може полягати як у вчиненні певних дій, так і в їх не вчиненні, тобто бездіяльності.

При цьому положення спеціального банківського законодавства передбачають, що керівники банку є особами з відповідним ступенем кваліфікації та досвідом, володіють спеціальними знаннями та досвідом, мають розуміти значення своїх дій, вчинених при виконанні своїх повноважень на посадах, та/або своєї допущеної бездіяльності, а також наслідки таких дій/бездіяльності.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25.05.2021 у справі №910/11027/18 зазначила таке:

"7.73. Суди попередньої інстанції встановили, що кожен з відповідачів у спірний період мав статус керівника банку та був наділений посадовими правами та обов`язками як особа з високим ступенем кваліфікації та досвіду.

7.74. Наведені вище положення цивільного та господарського законодавства презюмують солідарну відповідальність органів юридичної особи за збитки, заподіяні юридичній особі порушенням обов`язків щодо її представництва. Члени наглядової ради і виконавчого органу банку несуть спільно відповідальність за діяльність банку в цілому. Неправомірність їх поведінки може полягати як у вчиненні певних дій, так і в їх не вчиненні, тобто бездіяльності.

7.75. Відповідачі як керівники банку з відповідним ступенем кваліфікації та досвідом знали або повинні були знати про системне виведення активів з банку протягом 2014 року шляхом укладення договорів купівлі-продажу облігацій. Жодних доказів та доводів вчинення активних дій для перешкоджання цьому процесу відповідачі не надали.

7.76. Таким чином, неплатоспроможність банку є наслідком як їх активних дій, так і пасивної бездіяльності. При цьому немає значення, на яку суму і які саме договори купівлі-продажу погодив чи підписав кожний з відповідачів.

7.77. Велика Палата Верховного Суду вважає, що позовні вимоги до пов`язаних з банком осіб, які є посадовими особами органів управління банку, подані Фондом відповідно до статті 58 Закону України "Про банки і банківську діяльність", мають розглядатися разом у межах однієї справи. Адже у випадку завдання шкоди банку діями його посадових осіб, внаслідок чого настала неплатоспроможність банку, які несуть солідарну відповідальність перед банком як члени органу (органів) управління, повний склад правопорушення можна встановити лише шляхом системного аналізу всієї сукупності дій чи бездіяльності посадових осіб, у тому числі дослідження проведених банківських операцій та їх вплив на фінансове становище банку в цілому. Операції банку та їх наслідки для його платоспроможності не можна розглядати окремо".

Вказані висновки застосовано Верховним Судом у постановах від 05.08.2021 у справі №910/19584/20, від 09.11.2023 у справі №910/130/21.

Як вже зазначалося, звітом Національного банку України про інспектування АТ «БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА» від 10.07.2014 року № В/05-214/8358/БТ було встановлено факт здійснення керівниками Банку ризикової діяльності, що дало позивачу підстави вважати, що керівниками Банку велась ризикована кредитна політики, а саме: кредитування пов`язаної групи неплатоспроможних компаній без належного забезпечення, а також встановлення за вказаними кредитами пільгових процентних ставок за користування кредитними коштами та систематичне відтермінування строків їх повернення; тобто, видача кредитів відбувалась без реальної мети отримання Банком прибутку та повернення кредитних коштів.

При цьому, враховуючи вищенаведені норми законодавства та практику Верховного суду, у разі вчинення таких дій фідуціарні обов`язки та солідарна відповідальність виникає у членів органів управління банку в цілому, а не лише у тих членів виконавчого органу, які представляють банк у відносинах з третіми особами.

Слід зазначити, що відповідно до ч.1 ст.1190 ЦК особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Особи вважаються такими, що спільно завдали шкоди, якщо вони завдали неподільну шкоду взаємопов`язаним сукупними діями або діями з єдністю наміру. Солідарний характер відповідальності осіб, що спільно завдали шкоди, пояснюється неподільністю результату їх шкідливих діянь та необхідністю створення умов для відновлення порушених прав потерпілого.

За змістом зазначеної норми закону спільною вважається шкода як неподільний результат неправомірних дій або бездіяльності двох і більше осіб. При цьому не обов`язково, щоб дії або бездіяльність, які завдали шкоди іншим особам, співпадали за часом. Це правило поширюється на випадки, коли неможливо встановити, яка дія та в якій мірі спричинила настання такого наслідку.

Відповідно до ст.541 ЦК солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Отже, умови притягнення осіб до солідарної відповідальності не передбачають необхідності доведення одночасності вчинення всіх відповідних протиправних дій всіма відповідачами. Цей вид відповідальності підлягає застосуванню, зокрема, у тих випадках, коли неможливо чітко розмежувати роль у вчиненні та обсяг вчинення кожним із відповідачів дій, якими завдано шкоду юридичній особі.

Діяльність банку включає у себе значний комплекс дій та заходів, що вчиняються фінансовою установою на ринку банківських послуг, які пов`язані із значними кредитними ризиками для банку та його кредиторів, а управління банком є складним та динамічним процесом, який супроводжується періодичними кадровими змінами у ньому.

Покладення на позивача обов`язку доведення правильності формування кола осіб, відповідальних за завдання збитків банку, у кожний окремий період часу, розміру та підстав відповідальності свідчить про застосування завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

Зазначена правова позиція відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 18.03.2024 у справі №910/12955/20.

Крім того, колегія суддів зазначає, що ані матеріальний, ані процесуальний закон не містять таких підстав звільнення від відповідальності у спірних правовідносинах, як подання вимоги не до повного переліку кредиторів у зобов`язанні.

Зазначеним спростовуються доводи відповідачів ФО ОСОБА_4 ФО ОСОБА_1 , ФО ОСОБА_2 про те, що позивачем необґрунтовано пред`явлено позов лише до частини посадових осіб АТ «БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА», які приймали рішення при укладенні договорів, які позивач вважає ризикованими та що це покладає несправедливий тягар відшкодування збитків лише на визначену позивачем частину таких посадових осіб.

Щодо доводів відповідачів про неправильне визначення позивачем суми збитків, то колегія суддів вважає такі твердження безпідставними, оскільки, як зазначено у постанові Верховного Суду від 21.07.2021 у справі № 910/12930/18 (щодо пов`язаних осіб ПАТ «КБ «Даніель») предметом доказування у цій справі є, зокрема, «розмір недостатності майна Банку для розрахунків з кредиторами (як мінімальний розмір збитків Банку та шкоди, завданої кредиторам Банку невиваженою інвестиційною політикою, ризикованою кредитною діяльністю, бездіяльністю відповідачів, що призвело до неплатоспроможності та ліквідації Банку)».

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 20.10.2022 року у справі № 910/3782/21 (щодо пов`язаних осіб АТ «АРТЕМ-БАНК»). В п. 88 зазначеної Постанови Верховний Суд додатково вказав, що у справі, що переглядається, позивач доводить завдання Банку шкоди у розмірі, який становить недостатність майна Банку для розрахунків з кредиторами, що є правомірним, з огляду на правову позицію Великої Палати Верховного Суду у постанові від 25.05.2021 у справі № 910/11027/18.

Щодо доводів відповідачів про те, що позивач не надав жодних доказів прийняття посадовими особами Спостережної ради жодних рішень, з яких прямо чи опосередковано ставились б під сумнів правомірність, законність чи економічна недоцільність рішень відповідачів або укладені банком на основі таких рішень правочинів, то колегія суддів зазначає, що відповідачами в даному відношенні не наведено обґрунтованих доводів щодо того, яким чином якість виконання Спостережною радою Банку своїх обов`язків щодо нагляду та контролю за діяльністю правління (ради директорів) банку, встановлення порядку проведення ревізій та контролю за фінансово-господарською діяльністю банку впливає на кваліфікацію дій відповідачів, які також входили на певних етапах до органів управління Банку та були напряму відповідальні за його кредитну політику.

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Отже тягар доведення обставин, на які посилається сторона в обґрунтування своїх вимог та заперечень, лежить саме на неї.

Разом з цим, довести зазначені обставини сторона має доказами, наділеними такими обов`язковими ознаками, як: допустимість, относимість, достовірність та імовірність.

Так, відповідно до статі 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини справи, які входять до предмету доказування.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України визначене поняття «допустимість доказів», яке полягає в тому, що обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Як вказано у статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Враховуючи викладене, позивачем доведено належними, допустимими, достовірними та достатньо вірогідними доказами факт завдання відповідачами збитків Публічному акціонерному товариству Банк Золоті Ворота на суму 618 682 051,50 грн.

Так, відповідачі, які керівники та члени комітетів, правління банку, зокрема кредитного комітету, належать до управлінського персоналу банку, в порушення норм законодавства в сфері банківської діяльності, приймали рішення, які призвели до видачі кредитів групі пов`язаних між собою осіб на значні суми без належного забезпечення, що не мали економічного сенсу та були завідомо збитковими для банку (а також приймали рішення щодо прийняття неналежного забезпечення, відтермінування повернення боргу, збільшення кредитного ліміту при наявності непогашеної заборгованості), що призвело до неплатоспроможності банку та до збитків у розмірі 618 682 051,50 грн. (відповідно до Переліку (реєстру) вимог кредиторів АТ «БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА», які було акцептовано уповноваженою особою Фонду та залишились незадоволеними. При цьому, як вже зазначалося, вина відповідачів у даній категорії справ презюмується, тоді як останніми не наведено обґрунтованих доводів на її спростування.

Отже місцевий господарський суд, ухвалюючи оскаржуване рішення, неповністю дослідив обставини, які мають значення для справи, та порушив норми матеріального права, у зв`язку з чим зазначене рішення підлягає скасуванню із прийняттям нового судового рішення, яким позов слід задовольнити.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 277, 280-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що діє як ліквідатор Публічного акціонерного товариства Банк Золоті Ворота (вх.№2114 Х/1) на рішення господарського суду Харківської області від 12.08.2024 у справі №922/2860/18 задовольнити.

Рішення господарського суду Харківської області від 12.08.2024 у справі №922/2860/18 скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_5 ( АДРЕСА_3 РНОКПП НОМЕР_3 ), ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 РНОКПП НОМЕР_4 ), ОСОБА_6 ( АДРЕСА_5 РНОКПП НОМЕР_5 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_6 РНОКПП НОМЕР_6 ), ОСОБА_7 ( АДРЕСА_7 РНОКПП НОМЕР_7 ), ОСОБА_8 ( АДРЕСА_8 РНОКПП НОМЕР_8 ), ОСОБА_9 ( АДРЕСА_8 РНОКПП НОМЕР_9 ) на користь Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що діє як ліквідатор Публічного акціонерного товариства Банк Золоті Ворота ( 04053, м. Київ, вулиця Січових Стрільців, 17, ) заподіяну АТ БАНК ЗОЛОТІ ВОРОТА та його кредиторам шкоду у розмірі 618 682 051,50 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Державного бюджету України 68 522,22 грн. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції, 82 226,66 грн. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Стягнути з ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Державного бюджету України 68 522,22 грн. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції, 82 226,66 грн. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Стягнути з ОСОБА_5 ( АДРЕСА_3 РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Державного бюджету України 68 522,22 грн. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції, 82 226,66 грн. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Державного бюджету України 68 522,22 грн. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції, 82 226,66 грн. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Стягнути з ОСОБА_6 ( АДРЕСА_5 РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь Державного бюджету України 68 522,22 грн. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції, 82 226,66 грн. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_6 РНОКПП НОМЕР_6 ) на користь Державного бюджету України 68 522,22 грн. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції, 82 226,66 грн. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Стягнути з ОСОБА_7 ( АДРЕСА_7 РНОКПП НОМЕР_7 ) на користь Державного бюджету України 68 522,22 грн. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції, 82 226,66 грн. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Стягнути з Осмоловської Олени Юріївни ( АДРЕСА_8 РНОКПП НОМЕР_8 ) на користь Державного бюджету України 68 522,22 грн. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції, 82 226,66 грн. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Стягнути з ОСОБА_9 ( АДРЕСА_8 РНОКПП НОМЕР_9 ) на користь Державного бюджету України 68 522,22 грн. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції, 82 226,66 грн. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.

Порядок і строки її оскарження визначені у статтях 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складено 24.02.2025

Головуючий суддя М.М. Слободін

Суддя О.В. Плахов

Суддя О.І. Склярук