СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2025 року м. Харків Справа № 917/1560/24

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Здоровко Л.М.,

суддя Крестьянінов О.О., суддя Лакіза В.В.,

без участі представників сторін,

розглянувши у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "СКАЙ ДЕЛІВЕРІ" (вх.№3019П/2) на рішення Господарського суду Полтавської області від 03.12.2024, ухвалене у приміщенні Господарського суду Полтавської області суддею Киричук О.А., у справі №917/1560/24

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СКАЙ ДЕЛІВЕРІ", м. Суми,

до Приватного підприємства "ТАРПАН", Полтавська область, м. Горішні Плавні,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю "НОВІ ПРОДУКТИ УКРАЇНИ", м. Київ,

про стягнення 53 617, 08грн

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "СКАЙ ДЕЛІВЕРІ" звернулось до місцевого господарського суду з позовом до Приватного підприємства "ТАРПАН" про стягнення 53 617, 08грн збитків в порядку зворотної (регресної) вимоги, пов`язаних з невиконанням договору транспортного експедирування.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 03.12.2024 у позові відмовлено повністю з тих підстав, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, якими встановлено неналежне виконання сторонами своїх зобов`язань, зокрема перевізника; і позивач не довів суму збитків, наявності протиправної поведінки у діях відповідача, причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та заявленою позивачем до стягнення сумою збитків, наявність вини відповідача та факт завдання ним збитків у визначеному позивачем розмірі.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, позивач звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Господарського суду Полтавської області від 03.12.2024 та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що має право в порядку регресу відшкодувати збитки, заподіяні невиконанням або неналежним виконанням обов`язків іншою особою відповідно до статті 932 Цивільного кодексу України, частини 3 статті 14 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність".

Як зазначає апелянт, відповідальність перевізника побудована за принципом вини і діє, як правило, презумпція вини зобов`язаної сторони. Перевізник несе відповідальність, якщо не доведе, що втрата, псування й ушкодження вантажу відбулися внаслідок обставин, яким він не міг запобігти чи усунення яких від нього не залежало, зокрема, внаслідок вини відправника вантажу.

На думку апелянта, надані ним та третьою особою докази з більшою вірогідністю, ніж докази відповідача, свідчать про те, що водієм відповідача було прийнято до перевезення вантаж у більшій кількості, ніж вказано в товаросупровідних документах, що в подальшому спричинило збитки позивачу.

Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що у даному випадку апелянтом було подано апеляційну скаргу на рішення господарського суду у справі з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, за таких підстав, відповідно до частини 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Крім того, дана справа не відноситься до категорії справ, зазначених у частині 4 статті 247 Господарського процесуального кодексу України, що не можуть бути розглянуті у порядку спрощеного провадження.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 25.12.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "СКАЙ ДЕЛІВЕРІ" на рішення Господарського суду Полтавської області від 03.12.2024 у справі №917/1560/24; постановлено здійснити розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "СКАЙ ДЕЛІВЕРІ" на рішення Господарського суду Полтавської області від 03.12.2024 у справі №917/1560/24 у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи; встановлено учасникам строк до 20.01.2025 для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами їх надсилання апелянту; встановлено учасникам справи строк до 20.01.2025 для подання заяв і клопотань.

Копія ухвали апеляційного господарського суду про відкриття апеляційного провадження вручена учасникам справи у підсистемі "Електронний суд", користувачами якої вони є.

06.01.2025 від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, зазначає, що не заперечує наявність в автомобілі 29 вантажних палет, однак, стверджує, що для перевезення вантажоодержувачу за документами були завантажені 26 палет; перевезення трьох інших палет було здійснено водієм без відома позивача та вантажоодержувача у власних інтересах.

З огляду на викладене, просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Також відповідач просить стягнути з позивача на свою користь 8 300, 00грн витрат, понесених на правову допомогу адвоката під час апеляційного перегляду рішення Господарського суду Полтавської області у даній справі.

20.01.2025 від третьої особи надійшов відзив на апеляційну скаргу, зазначає, що внаслідок недобросовісних дій водія відповідача було допущено приймання вантажу до перевезення у більшій кількості, ніж це було вказано в товаро-транспортних документах, тому відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу суму заподіяних збитків, які реально понесені позивачем у вигляді відшкодування третій особі вартості вилученого вантажу 4 536 штук (3 палети) напою безалкогольного сильногазованого енергетичного "Нон стоп" в банці місткістю 500 мл кожна загальною вартістю 53 617, 07грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю "НОВІ ПРОДУКТИ УКРАЇНИ" вказує, що на території України є єдиним виробником напою безалкогольного сильногазованого енергетичного "Нон стоп" в асортименті (незалежно від виду, тари, смаку), а так само є єдиною особою, на замовлення якої поза межами України здійснюється виробництво та поставка напою безалкогольного сильногазованого енергетичного "Нон стоп" в асортименті (незалежно від виду, тари, смаку).

З огляду на викладене, просить апеляційну скаргу задовольнити, ухвалити нове рішення, яким задовольнити у повному обсязі позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "СКАЙ ДЕЛІВЕРІ".

29.01.2025 від апелянта надійшли додаткові пояснення, зазначає, що наявні розбіжності у поясненнях водія відповідача, у зв`язку із чим, вважає, що водій ОСОБА_1 вводить суд в оману, щоб допомогти відповідачу уникнути відшкодування збитків.

Просить долучити до матеріалів справи додаткові докази: копії матеріалів зі справи Лубомльського районного суду про порушення митних правил ОСОБА_1 , зокрема протоколу Державної митної служби України про порушення митних правил №0142/20500/24 від 27.04.2024, протоколу Державної митної служби України про тимчасове вилучення товарів, транспортних засобів і документів у справі про порушення митних правил від 27.04.2024, митної декларації для письмового декларування товарів, що переміщуються через митний кордон України громадянами для особистих, сімейних та інших потреб, не пов`язаних з провадженням підприємницької діяльності, пояснень водія ОСОБА_1 , протоколу Державної митної служби України опитування у справі про порушення митних правил від 27.04.2024, акту про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу, інформаційного аркушу проходження митних формальностей із застосуванням скануючої системи від 27.04.2024, інвойсів, рахунку-фактури, сертифікату здоров`я, паспорту Приходька А.В., накладної (вимоги) №36, службової записки, довідки про витрати Волинської митниці у справі про порушення митних правил.

Згідно з витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.02.2025, у зв`язку з відпусткою судді Мартюхіної Н.О., для розгляду справи визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Здоровко Л.М., суддя Крестьянінов О.О., суддя Лакіза В.В.

Вирішуючи прийняття наданих апелянтом додаткових доказів, суд апеляційної інстанції виходить з такого.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до положень статті 80 Господарського процесуального кодексу України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Отже, за загальним правилом, усі докази в обґрунтування своїх вимог та заперечень мають бути подані учасниками справи до суду першої інстанції, а до суду апеляційної інстанції додаткові докази подаються у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Як зазначає апелянт, його адвокатом було 21.01.2025 подано запит до Любомльського районного суду Волинської області для ознайомлення з матеріалами справи, які були отримані 28.01.2025.

Однак, доказів неможливості звернення до Любомльського районного суду Волинської області до звернення з позовом до суду у даній справі №917/1560/24 або під час розгляду справи судом першої інстанції і, відповідно, неможливості подання до суду першої інстанції доданих до додаткових пояснень суду апеляційної інстанції доказів позивачем не надано.

Судова колегія зазначає, що відповідно до статті 13 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції не приймає надані апелянтом додаткові докази і здійснює розгляд апеляційної скарги за наявними і поданими суду першої інстанції доказами.

Дослідивши матеріали справи, які суд визнає достатніми для розгляду апеляційної скарги у спрощеному провадженні, викладені в апеляційній скарзі та додаткових поясненнях доводи апелянта, а також доводи відповідача та третьої особи, викладені у відзивах на апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Як встановлено місцевим господарським судом, 29 лютого 2024 року між ТОВ "СКАЙ ДЕЛІВЕРІ", як Експедитором, та Приватним підприємством "ТАРПАН", як Перевізником, укладено Договір про перевезення вантажів автомобільним транспортом у міжнародному сполученні № 26/02/2024-м.

Згідно з пунктом 1.1 Договору №26/02/2024-м від 29.02.2024, Експедитор доручає, а Перевізник бере на себе зобов`язання за плату і рахунок Експедитора здійснити перевезення вантажів автомобільним транспортом за маршрутом, узгодженим Сторонами в Заявці, відповідно до вимог цього Договору, чинного законодавства України та вимог міжнародних Конвенцій, угод у сфері міжнародних перевезень.

Відповідно до пункту 3.2 Договору №26/02/2024-м від 29.02.2024, при виконанні перевезень вантажів Перевізник повинен мати належним чином оформлені документи, необхідні для здійснення перевезення.

Пункт 3.5 Договору №26/02/2024-м від 29.02.2024 передбачає, що Перевізник зобов`язаний забезпечити збереження вантажу з моменту його прийняття до перевезення і до моменту видачі вантажоодержувачу.

Відповідно до пункту 6.1 Договору № 26/02/2024-м від 29.02.2024, за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за даним Договором Сторони несуть відповідальність згідно Цивільного та Господарського кодексів України та інших законів, транспортних кодексів (статутів), інших нормативно-правових актів та правил, що видаються відповідно до них… У випадку, якщо неналежним виконанням договору іншій стороні заподіяні збитки у вигляді прямих збитків (витрат) та штрафних санкцій, винна сторона відшкодовує всю суму збитків стороні, яка їх понесла.

27 березня 2024 року між ТОВ "СКАЙ ДЕЛІВЕРІ", як Перевізником, та Товариством з обмеженою відповідальністю "НОВІ ПРОДУКТИ УКРАЇНИ", як Замовником, укладено Договір № М СД 27/03/2024 на міжнародні перевезення вантажів автомобільним транспортом.

За умовами Договору № М СД 27/03/2024 від 27.03.2024, Замовник доручає Перевізнику за винагороду здійснювати пошук і підбір транспортних засобів з метою організації доставки вантажів Замовника, а Перевізник приймає на себе обов`язок надати послуги з організації перевезення вантажів автомобільним транспортом (пункт 1.2 договору).

Відповідно до пункту 2.2 Договору № М СД 27/03/2024 від 27.03.2024, перевезення вантажів автомобілями виконується Перевізником лише на підставі заявок, які подає Замовник. У заявці має бути зазначено: номер і дата договору, на підставі якого виписується заявка; характер вантажу (вага брутто або виражена в інших одиницях виміру кількість вантажу, число вантажних місць); дата, час та адреса подачі транспортного засобу під завантаження; спосіб навантаження і вивантаження; тип транспортного засобу: місце митного оформлення вантажу та сторона, яка несе витрати на його оформлення; адреса розвантаження; місце митного очищення вантажу; найменування вантажоодержувача (адреса, телефон, П.І.Б. відповідальної особи); місце перетину кордонів /прикордонний перехід; договірна ціна: максимальний термін доставки; додаткові (особливі) умови; П.І.Б., посада уповноваженої відповідальної особи Перевізника, підпис, печатка (за наявності).

19 квітня 2024 року до позивача від третьої особи надійшло замовлення №116970 на перевезення вантажу готової продукції за маршрутом: м. Стальова-Воля, Польща с. Мартусівка, Київська область, Україна.

У зв`язку з цим, позивач направив на електронну адресу відповідача попередню Заявку на перевезення вантажу №178 від 19 квітня 2024 року, що є додатком до Договору № 26/02/2024-м від 29.02.2024.

За умовами перевезення, відповідач, як Перевізник, повинен здійснити перевезення за маршрутом: м. Стальова-Воля, Польща с. Мартусівка, Київська область, Україна, вантаж: тнв на палетах. Дані про водія: ОСОБА_1 , номер автомобіля MERCEDES-BENZ ACTROS 1845 LS НОМЕР_1 ; номер напівпричепа SCHWARZMULLER J-SERJE НОМЕР_2 .

До транспортного засобу відповідача було завантажено 29 палет сильногазованого енергетичного напою "Нон Стоп" місткістю 500 мл кожна.

Проте, в товаросупровідних документах - інвойсі № від 24.04.2024, ВМД від 24.04.2024, CMR № 25,04/2024 від 25.04.2024 вказано іншу кількість палет - 26, замість 29-ти палет сильногазованого енергетичного напою "Нон Стоп" місткістю 500 мл кожна, що не відповідало фактично завантаженій кількості вантажу.

Водій відповідача не звірив кількість вантажних місць переміщуваного товару, завантажених в його автомобіль, з відомостями, вказаними в товарно-супровідних документах, місткістю 500 мл кожна.

Прямуючи з Республіки Польща в Україну, 27 квітня 2024 року при перетині державного кордону транспортний засіб відповідача в митному посту "Ягодин" Волинської митниці був оглянутий органами державної митної служби України.

Під час огляду було виявлене порушення митних правил з боку водія відповідача ОСОБА_1 , а саме невідповідність переміщуваного товару заявленим (вказаним в товарно-супровідних документах) відомостям щодо кількості вантажних місць, а саме 29 вантажних місць замість - 26, що більше, ніж зазначено в товаросупровідних документах.

У зв`язку з цим, у відповідача було вилучено 4 536 штук банок безалкогольного сильногазованого енергетичного напою "Нон Стоп" ємністю 500 мл кожна, в кількості 3 палети, загальною вартістю 53 617, 07 гривень, що було зафіксовано у протоколі про тимчасове вилучення товарів, транспортних засобів і документів у справі про порушення митних правил №-0142/20500/24 від 27.04.2024.

Постановою Любомльського районного суду Волинської області від 13 червня 2024 року, що набрала законної сили 25 червня 2024 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 483 Митного кодексу України, з накладенням штрафу в розмірі 37 531, 95грн з конфіскацією в дохід держави товару, вилученого протоколом №0142/20500/24, а саме 4 536 штук банок сильногазованого енергетичного напою "Нон Стоп" ємністю 500 мл кожна, вартістю 53 617, 07грн (справа №163/1312/24).

За постановою суду, водій відповідача був визнаний винуватим у тому, що прямуючи з Республіки Польща в Україну вантажним автомобілем "Мерседес-Бенц", номерний знак НОМЕР_3 / НОМЕР_4 , перемістив через митний кордон з приховуванням від митного контролю 4 536 штук банок безалкогольного сильногазованого енергетичного напою "Нон Стоп" ємністю 500 мл кожна, в кількості 3 палети, загальною вартістю 53 617, 07 гривень шляхом подання до митного органу документів (CMR № 25,04/2024 від 25.04.2024, інвойсу № від 24.04.2024, пакувальний лист № б/н та митна декларація типу ІМ40ЕЕ№UA100000/2024/806754), що в частині цих товарів містять неправдиві відомості про кількість вантажних місць, ваги та їх вартості, чим вчинив правопорушення, передбачене частиною 1 статті 483 Митного кодексу України.

В обґрунтування позову позивач вказує, що 03.07.2024 третя особа звернулася до позивача, як до Перевізника за укладеним між ними Договором № М СД 27/03/2024 від 27.03.2024, з претензією № 1 про відшкодування збитків, в якій вимагало відшкодувати вартість вилученого вантажу у розмірі 53 617, 07 грн.

Позивач задовольнив претензію та 23.07.2024 та перерахував 53 617, 07грн третій особі в рахунок відшкодування завданих їй збитків (платіжна інструкція № 2438 від 23.07.2024 додається).

Проте, це завдало матеріальних збитків самому позивачу, оскільки через неналежне виконання відповідачем, як Перевізником, своїх зобов`язань по перевезенню вантажу для третьої особи, останній були завдані матеріальні збитки у розмірі 53 617, 07грн, які змушений був відшкодувати позивач за власні кошти.

Позивач стверджує, що завдані йому, як Експедитору, матеріальні збитки повинен відшкодувати відповідач, як Перевізник, з яким він мав договірні відносини.

Відповідач зазначає, що перевезення було виконане якісно, без будь-яких зауважень та застережень вантажоодержувача, які, за усталеною практикою міжнародних перевезень, відображаються в графі 24 CMR. У вказаній графі відсутні будь-які примітки та наявний підпис відповідальної особи та відтиск печатки вантажоодержувача. Таким чином, вантажоодержувач прийняв увесь вантаж, який був направлений саме йому вантажовідправником, тобто, 26 палет.

Як видно з графи 24 накладної CMR, вантаж був доставлений 02 травня 2024 року, а претензія про відшкодування вартості втраченого вантажу була пред`явлена перевізнику через 88 (вісімдесят вісім) днів з дати розвантаження, що позбавляє ТОВ "СКАЙ ДЕЛІВЕРІ" права на будь-яке відшкодування. Ця обставина є окремою підставою для відмови у задоволенні позову ТОВ "СКАЙ ДЕЛІВЕРІ".

З приводу конфіскації частини вантажу у кількості 3-х палет, ні вантажоодержувач, ні експедитор (позивач) не мають ніякого відношення до цієї частини вантажу.

Під час завантаження, за даними графи 9 накладної CMR, вантажоодержувач передав для доставки відправнику 26 палет. Доказів того, що вантаж у кількості додаткових 3-х палет був направлений відправником саме одержувачу, матеріали справи не містять.

Згідно пояснення водія, він для власних цілей прийняв у вантажний відсік належного перевізнику транспортного засобу додаткові три палети. Зміст його пояснення вказує на те, що він мав намір перевезти додаткові палети третій стороні, яка не має відношення до учасників спірного перевезення. Зробивши такий вчинок у власних інтересах, будь-якої шкоди вантажоодержувачу водій заподіяти не міг, адже зайвий вантаж, прийнятий водієм, вантажоодержувачу не належав, так як, згідно накладної CMR, останньому відправником не направлявся. Розмістивши незадекларований вантаж у транспортному засобі перевізника, водій особисто був притягнутий до адміністративної відповідальності, у вигляді конфіскації предметів порушення митних правил. При цьому, ні перевізник (відповідач), ні водій не брали на себе будь-яких зобов`язань по доставці трьох вилучених палет. Саме 26 палет, а не 29 чи будь-яка інша кількість, мала бути доставлена вантажоодержувачу. Останній отримав усі 26 палет вантажу, про що зробив відмітку в графі 24 накладної.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд апеляційної інстанції виходить з такого.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 Господарського кодексу України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України).

За приписами статті 193 Господарського кодексу України, які кореспондуються зі статтею 526 Цивільного кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Правовідносини з перевезення вантажів автомобільним транспортом в міжнародному сполученні регулюються главою 32 Господарського кодексу України, главою 64 Цивільного кодексу України, а також Конвенцією про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів від 19.05.1956 (далі - Конвенція).

Відповідно до частин 1, 2 статті 306 Господарського кодексу України, перевезенням вантажів визнається господарська діяльність, пов`язана з переміщенням продукції виробничо-технічного призначення та виробів народного споживання, зокрема, автомобільними дорогами; суб`єктами відносин перевезення вантажів є перевізники, вантажовідправники та вантажоодержувачі.

Згідно зі статтею 909 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з приписами частин 1, 2 статті 307 Господарського кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі; укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Допоміжним видом діяльності, пов`язаним з перевезенням вантажу, є транспортна експедиція (частина 4 статті 306 Господарського кодексу України).

Згідно з положеннями статті 929 Цивільного кодексу України, за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

За статтею 932 Цивільного кодексу України, експедитор має право залучити до виконання своїх обов`язків інших осіб. У разі залучення експедитором до виконання своїх обов`язків за договором транспортного експедирування інших осіб, експедитор відповідає перед клієнтом за порушення договору.

Згідно зі статтею 934 Цивільного кодексу України, за порушення обов`язків за договором транспортного експедирування експедитор відповідає перед клієнтом відповідно до глави 51 цього Кодексу.

Статтею 611 Цивільного кодексу України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.

Частиною 3 статті 14 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" також передбачено, що експедитор несе відповідальність за дії та недогляд третіх осіб, які притягнені ним до виконання договору транспортного експедирування, в тому ж порядку, як і за власні дії.

Відповідно до статті 17 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів, перевізник несе відповідальність за повну чи часткову втрату вантажу або за його ушкодження, що сталися з моменту прийняття вантажу для перевезення і до його доставки, а також за будь-яку затримку доставки.

Як зазначає позивач і не спростовує відповідач, в товаросупровідних документах - інвойсі № від 24.04.2024, ВМД від 24.04.2024, CMR №25,04/2024 від 25.04.2024, вказано завантажену кількість вантажу 26 палет.

Як вбачається з матеріалів справи, запис в графі "24" CMR свідчить про те, що вантаж третьою особою було отримано 02.05.2024.

Будь-які відмітки, які б вказували на невідповідність отриманої кількості вантажу фактично зазначеній кількості вантажу відсутні.

Тобто, обґрунтованими є доводи відповідача, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, якими встановлено неналежне виконання сторонами своїх зобов`язань, зокрема перевізником.

Сума позовних вимог ґрунтується на розрахунку вартості конфіскованого товару, який позивач вважає збитками, що понесла третя особа.

Оскільки позивач сплатив третій особі вартість конфіскованого товару, вважає, що має право в порядку регресу на відшкодування збитків, заподіяних невиконанням або неналежним виконанням обов`язків іншою особою відповідно до статті 932 Цивільного кодексу України, частини 3 статті 14 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність".

Судова колегія зазначає, що відповідно до статті 224 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Відшкодування збитків є видом господарських санкцій, під якими розуміються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання. Одночасно, для учасника господарських відносин, який потерпів від правопорушення, відшкодування збитків є способом захисту його прав та законних інтересів.

За приписом статті 22 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування збитків, які їй було завдано в результаті порушення її цивільного права.

Збитками є:

- втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

- доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно зі статтею 225 Господарського кодексу України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються:

- вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства;

- додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною;

- неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною;

- матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов`язань та/або відшкодування позадоговірної шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника.

У спірних правовідносинах відповідач не заперечує, що до його транспортного засобу було завантажено 29 палет сильногазованого енергетичного напою "Нон Стоп" місткістю 500 мл кожна, що виявлено під час огляду транспортного засобу відповідача органами державної митної служби України 27 квітня 2024 року при перетині державного кордону в митному посту "Ягодин" Волинської митниці.

Разом з тим, з приводу частини вантажу у кількості 3-х палет, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що матеріали справи не містять доказів того, що ця частина вантажу була завантажена саме за замовленням третьої особи.

В матеріалах справи відсутні докази, відповідно до яких можна би було ідентифікувати вилучені у водія відповідача 4 536 штук банок безалкогольного сильногазованого енергетичного напою "Нон Стоп" ємністю 500 мл кожна, в кількості 3 палети, загальною вартістю 53 617, 07 гривень як такі, що належать третій особі.

Товариство з обмеженою відповідальністю "НОВІ ПРОДУКТИ УКРАЇНИ" вказує, що на території України є єдиним виробником напою безалкогольного сильногазованого енергетичного "Нон стоп" в асортименті (незалежно від виду, тари, смаку), а так само є єдиною особою, на замовлення якої поза межами України здійснюється виробництво та поставка напою безалкогольного сильногазованого енергетичного "Нон стоп" в асортименті (незалежно від виду, тари, смаку).

Однак, зазначене жодним чином не свідчить про те, що вилучений товар належав саме третій особі.

Вказане спростовує посилання позивача про те, що у зв`язку з вилученням та конфіскацією 4 536 штук банок безалкогольного сильногазованого енергетичного напою "Нон Стоп" ємністю 500 мл кожна, в кількості 3 палети, загальною вартістю 53 617, 07 гривень, цей товар не був доставлений відповідачем, як Перевізником, Замовнику - третій особі за договором від 27.03.2024р. № М СД 27/03/2024 на міжнародні перевезення вантажів автомобільним транспортом, укладеним між ним та позивачем, що потягнуло завдання матеріальних збитків третій особі в розмірі вартості конфіскованого товару, що дорівнює 53 617, 07 гривень, оскільки згідно матеріалів справи, такий товар і не мав бути доставлений відповідачем.

Позивач не надав доказів, що згідно Інвойсу № чи будь-якого іншого документа Перевізник мав доставити Одержувачу на три палети більше, ніж вказано в накладній.

Судова колегія відхиляє посилання апелянта на практику Верховного Суду в апеляційній скарзі, оскільки правові висновки, викладені у постановах №907/603/17, №906/1219/16, №903/846/19, №907/746/17, 910/14398/16, стосуються втрат, задекларованих в накладній CMR вантажу. У той час, як у спірних правовідносинах водій здійснював перевезення незазначеного у товаросупровідних документах товару.

Доказів іншого матеріали справи не містять.

Отже, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції, що позивач не довів належними та допустимими доказами наявність збитків, наявності протиправної поведінки у діях відповідача, причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та заявленою позивачем до стягнення сумою збитків, наявність вини відповідача та факт завдання ним збитків у визначеному позивачем розмірі.

Судова колегія відхиляє доводи апелянта, що пояснення водія відповідача є протирічливим, оскільки у спірних правовідносинах саме позивач не надав доказів заподіяння йому (третій особі) збитків внаслідок вилучення у водія відповідача незадекларованого товару.

З огляду на викладене, враховуючи, що місцевий господарський суд забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження усіх фактичних обставин, що мають значення для справи, та дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, а доводи апелянта не є підставою для скасування рішення суду, прийнятого з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "СКАЙ ДЕЛІВЕРІ" слід залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Полтавської області від 03.12.2024 у справі №917/1560/24 без змін.

Щодо заяви відповідача про стягнення з позивача на свою користь 8 300, 00грн витрат, понесених на правову допомогу адвоката під час апеляційного перегляду рішення Господарського суду Полтавської області у даній справі, судова колегія зазначає таке.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 Господарського процесуального кодексу України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);

2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України):

- подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи;

- зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.

3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно зі статтею 123 зазначеного Кодексу, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин 1, 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Як вбачається із матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у суді в розмірі 8 300, 00грн ПП "ТАРПАН" до відзиву на апеляційну скаргу надано Договір про правову допомогу б/н від 27.12.2024, Акт №2 приймання-передачі наданих послуг від 30.12.2024, квитанцію до прибуткового касового ордеру №07-12 від 30.12.2024.

Згідно договору про правову допомогу від 27.12.2024, укладеного між ПП "ТАРПАН" та Адвокатським бюро "ЛОЗИ", за вчинення адвокатом дій (ознайомлення з апеляційною скаргою; вивчення, аналіз та правова оцінка апеляційної скарги; аналіз використаної апелянтом судової практики; підготовка відзиву; вчинення інших дій) ПП "ТАРПАН" сплачує 8 300, 00грн.

Акт приймання-передачі наданих послуг від 30.12.2024 містить детальне викладення видів наданих адвокатом послуг і витрачений час; загальна вартість послуг складає 8 300, 00грн.

Дослідивши вказані докази витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів апеляційного господарського суду доходить висновку, що надані відповідачем докази є такими, що підтверджують його витрати у розмірі 8 300, 00грн на професійну правничу допомогу.

Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України можливе за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам.

В іншому випадку таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 Цивільного кодексу України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

До матеріалів справи відповідачем надано докази надсилання відзиву із вказаними додатками ТОВ "СКАЙ ДЕЛІВЕРІ", однак, від позивача не надійшло заперечень щодо розміру понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу.

Досліджуючи питання співмірності витрат із складністю справи, витраченого адвокатом часу, за відсутності клопотання позивача про зменшення судових витрат, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що відповідно до положень статей 123, 126, 129 Господарського процесуального кодексу України, ціна наданих адвокатом послуг узгоджена ним з відповідачем в договорі, враховуючи виконання адвокатом умов договору про надання правової (правничої) допомоги, в частині надання послуг, які підтверджені матеріалами справи, відтак, надані відповідачем документи у їх сукупності є достатніми доказами на підтвердження наявності підстав для відшкодування за рахунок позивача витрат відповідача на професійну правничу допомогу в розмірі 8 300, 00грн, оскільки вказаний розмір понесених відповідачем витрат об`єктивно не є завищеним та документально обґрунтований.

Керуючись статтями 129, 256, 269-270, 273, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "СКАЙ ДЕЛІВЕРІ" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Полтавської області від 03.12.2024 у справі №917/1560/24 залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "СКАЙ ДЕЛІВЕРІ" (40030, м. Суми, майдан Незалежності, 3, офіс 106, ) на користь Приватного підприємства "ТАРПАН" (39800, Полтавська обл., м. Горішні Плавні, вул. Будівельників, буд. 30, ) 8 300, 00грн (вісім тисяч триста гривень 00коп.) витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя Л.М. Здоровко

Суддя О.О. Крестьянінов

Суддя В.В. Лакіза