УХВАЛА

28 лютого 2025 року

м. Київ

cправа № 909/548/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Краснова Є. В. - головуючого, Берднік І. С., Багай Н. О.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Приватного акціонерного товариства "Івано-Франківськшкірсировина" на постанову Західного апеляційного господарського суду від 08.01.2025 (колегія суддів: Скрипчук О. С., Кравчук Н. М., Матущак О. І.) та ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 07.11.2024 (колегія суддів: Малєєва О. В., Горпинюк І. Є., Шкіндер П. А.) у справі

за позовом Приватного акціонерного товариства "Івано-Франківськшкірсировина" до відповідачів: Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Траст Фінанс", Акціонерного товариства "Таскомбанк", про визнання недійсним договору відступлення прав вимоги за іпотечними договорами від 29.12.2017 в частині пункту 54 додатку № 1 до договору,

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Івано-Франківськшкірсировина" звернулось до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Траст Фінанс" та Акціонерного товариства "Таскомбанк" про визнання недійсним укладеного між відповідачами договору відступлення прав вимоги за іпотечними договорами від 29.12.2017 в частині пункту 54 додатку № 1 до договору.

Відповідно до рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 02.07.2021 в позові відмовлено. Вказане рішення суду першої інстанції залишено без змін згідно з постановою Західного апеляційного господарського суду від 04.11.2021.

08.10.2024 до суду першої інстанції надійшла заява Приватного акціонерного товариства "Івано-Франківськшкірсировина" про перегляд рішення суду від 02.07.2021 за нововиявленими обставинами.

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 07.11.2024 зазначену заяву залишено без розгляду.

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 08.01.2025, повний текст якої складено 20.01.2025, ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 07.11.2024 залишено без змін.

Згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 10.02.2025 справу передано на розгляд колегії суддів у складі: Краснова Є. В. - головуючого, Уркевича В. Ю., Могила С. К.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.02.2025 у зв`язку з обранням судді Уркевича В. Ю. з 06.01.2023 до Великої Палати Верховного Суду та відрядженням судді Могила С. К. справу передано на розгляд колегії суддів у складі: Краснова Є. В. - головуючого, Берднік І. С., Багай Н. О.

Перевіривши матеріали касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, зважаючи на таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з приписами частини першої статті 304 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) ухвали судів першої та апеляційної інстанції можуть бути оскаржені в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктами 2 і 3 частини першої статті 287 цього Кодексу.

Предметом касаційного оскарження є ухвала суду першої інстанції, залишена без змін постановою суду апеляційної інстанції, про залишення без розгляду заяви Приватного акціонерного товариства "Івано-Франківськшкірсировина" про перегляд рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 02.07.2021 за нововиявленими обставинами.

Як нововиявлену обставину заявник вказав те, що підпис у додатку № 1 до договору про відступлення права вимоги від 29.12.2017 не належить директору Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Траст Фінанс" Іляшову Б. М., а був виконаний іншою особою. Це підтверджує висновком експерта від 30.08.2024 № 15229 і вважає, що вказаний договір не укладений.

Заявник також зазначив, що у цій справі суд встановив факт укладення договору про відступлення права вимоги в оспорюваній частині і взяв до уваги рішення суду від 03.06.2021 у справі № 909/1425/13. У справі № 909/1425/13 було задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Траст Фінанс" до Приватного акціонерного товариства "Івано-Франківськшкірсировина" про звернення стягнення на предмет іпотеки. Водночас у справі № 909/1411/13 згідно з ухвалою від 21.12.2020 суд відмовив у заміні стягувача на підставі вказаного договору, оскільки встановив, що до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Траст Фінанс" не перейшло право вимоги. Враховуючи суперечливість встановлених судом обставин у різних справах, заявник звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю "Київський експертно-дослідний центр" щодо проведення експертизи і подав підшивку копій документів з матеріалів справ № 909/1425/13 та № 909/1411/13. Заявник пояснив, що на момент ухвалення рішення у цій справі йому не була і не могла бути відома ця обставина, оскільки її встановлення потребувало спеціальних знань. Стверджує, що нововиявлена обставина стала відома заявнику лише 12.09.2024, тобто після отримання висновку експерта за № 15229 від 30.08.2024.

Ухвала Господарського суду Івано-Франківської області від 07.11.2024 про залишення без розгляду зазначеної заяви мотивована тим, що на переконання суду першої інстанції про обставину, яка стала підставою для звернення до суду із заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, заявник міг дізнатись ще під час розгляду вказаних справ № 909/1425/13 та № 909/1411/13, документи з яких використав для проведення експертизи. Про вказані документи заявнику було відомо і під час розгляду цієї справи. А тому він мав можливість провести відповідну експертизу ще до ухвалення рішення суду.

Отже, місцевий господарський суд зазначив, що заявник пропустив строк, визначений пунктом 1 частини першої статті 321 ГПК України.

Не погодившись з ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 07.11.2024 Приватне акціонерне товариство "Івано-Франківськшкірсировина" звернулось до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій вказало на усталену позицію Верховного Суду, щодо дотримання строку звернення до суду, а саме - коли особа дізналася про порушення свого права, це -встановлений доказами день, коли їй стало відомо про вчинення дії, внаслідок чого відбулося порушення прав, свобод чи інтересів особи.

Заявник зазначив, що в цьому випадку - це отримання Приватним акціонерним товариством "Івано-Франківськшкірсировина" 12.09.2024 висновку експерта за № 15229 від 30.08.2024, який підтверджує недостовірність доказів, щодо фактичних обставин справи, покладених в основу судового рішення від 02.07.2021 у цій справі.

Скаржник також зазначив, що тільки якщо встановити, підтверджений доказами день коли особа дізналася про порушення свого права, неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому "повинна" слід тлумачити як неможливість незнання, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав.

Як вбачається із оспорюваної ухвали, судом першої інстанції було встановлено, що підтверджений доказами день - 12.09.2024 (після отримання висновку експерта за № 15229 від 30.08.2024), коли Приватному акціонерному товариству "Івано-Франківськшкірсировина" стало відомо про надання відповідачем внаслідок фальсифікації недостовірних доказів, спрямованих на формування хибного уявлення про обставини, які мають значення для справи, чим було введено суд в оману, щодо фактичних обставин справи. Отже, заявник зазначив, що суд першої інстанції, безпідставно вказав на порушення строку звернення до суду, покладаючи на обов`язок дізнатися про порушення своїх прав на стадії вирішення спору по суті.

Відповідно до частини першої статті 320 ГПК України рішення, постанови та ухвали господарського суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи (пункт 1 частини другої статті 320 цього Кодексу).

До нововиявлених обставин належать матеріально-правові факти, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, що мають значення для правильного вирішення спору.

Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення. Ці обставини мають бути належним чином засвідчені, тобто підтверджені належними і допустимими доказами.

Згідно із частиною четвертою статті 320 ГПК України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Узагальнено в розумінні згаданої практики ЄСПЛ та положень процесуального законодавства процедура перегляду рішення, що вступило в законну силу, передбачає, що існують докази, які раніше були недоступні для застосування, проте вони є істотними та можуть привести до іншого результату судового розгляду. При цьому заявник має довести, що під час розгляду справи не було жодної можливості надати такі докази суду.

Заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами може бути подано учасниками справи протягом тридцяти днів з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про існування обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення (пункт1 частини першої статті 321 ГПК України).

Не можуть вважатися нововиявленими ті обставини, які встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, на які посилався учасник судового процесу у своїх поясненнях або які могли бути встановлені в разі виконання судом вимог процесуального закону, теж не можуть визнаватися нововиявленими.

Заявник стверджує, що про нововиявлену обставину дізнався 12.09.2024, після отримання висновку експерта за № 15229 від 30.08.2024.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що про цю обставину він міг дізнатись ще під час розгляду вказаних справ № 909/1425/13 та № 909/1411/13, документи з яких використав для проведення експертизи. Про вказані документи заявнику було відомо і під час розгляду цієї справи. А тому він мав можливість провести відповідну експертизу ще до ухвалення рішення суду. Для встановлення вказаної обставини потребувало спеціальних знань, проте вчинення відповідних дій для її встановлення залежало виключно від волевиявлення самого заявника і мало суб`єктивний характер.

Колегія суддів Верховного Суду погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що заявник пропустив строк, визначений пунктом 1 частини першої статті 321 ГПК України. Поважних причин пропуску цього строку заявник не вказав, клопотання про його поновлення в порядку частини першої статті 119 ГПК України не подав.

Суд вважає за необхідне наголосити на важливості дотримання при перегляді судового рішення за нововиявленими обставинами принципу юридичної визначеності. Європейський суд з прав людини у рішеннях від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України" (п. 40) та від 29.10.2015 у справі "Устименко проти України" (п. 46) неодноразово акцентував увагу на тому, що одним із основних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу "res judicata" - принципу остаточності рішення суду, згідно з яким жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного й обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті домогтися нового слухання справи та нового її вирішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими й непереборними обставинами.

При цьому необхідною передумовою дотримання зазначеного принципу є вчинення заявником процесуальних дій з дотриманням установлених строків, зокрема і строку звернення з заявою про перегляд рішення суду, яке набрало чинності.

Колегія суддів зазначає, що посилання скаржника на постанови Великої палати Верховного Суду від 26.10.2023 у справі № 990/139/23, від 03.08.2022 № 910/11027/18, постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 28.05.2021 у справі № 380/2355/20, від 25.05.2023 у справі № 620/3811/22 не є релевантними до спірних правовідносин, оскільки зроблені за інших, ніж у цій справі, обставин та доказів.

Право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (стаття 118 ГПК України).

З огляду на зазначене правильне застосування судами попередніх інстанцій вказаних вище норм ГПК України під час ухвалення оскаржуваних судових рішень є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо застосування чи тлумачення цих норм.

Аргументи, викладені у касаційній скарзі Приватного акціонерного товариства «Івано-Франківськшкірсировина» зводяться до висловлення незгоди з прийнятими судовими рішеннями, викладення власного бачення у питанні застосування правових норм, є проханням про повторний перегляд справи та переоцінку встановлених судами обставин, що виходить за межі повноважень Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду".

Фактично скаржник веде до заперечення встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи з одночасним тлумаченням стороною власного їх викладення, й в цілому до заперечення результату розгляду справи. Однак в контексті повноважень суду касаційної інстанції як "суду права", а не "суду фактів" та положень статті 300 ГПК України, колегія суддів дійшла висновку, що зазначені доводи є необґрунтованими, а тому відсутні підстави для відкриття провадження у справі.

Крім того, доводи, викладені у касаційній скарзі Приватного акціонерного товариства "Івано-Франківськшкірсировина" так само не викликають розумних сумнівів у правильності висновків судів попередніх інстанцій у цій справі та у застосуванні ними зазначених вище норм права.

Відповідно до частини другої статті 293 ГПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

З урахуванням наведеного суд касаційної інстанції дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Івано-Франківськшкірсировина" на постанову Західного апеляційного господарського суду від 08.01.2025 та ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 07.11.2024 у цій справі.

Керуючись статтями 234, 293, 304 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі № 909/548/20 за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Івано-Франківськшкірсировина" на постанову Західного апеляційного господарського суду від 08.01.2025 та ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 07.11.2024.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Краснов

Суддя І. С. Берднік

Суддя Н. О. Багай