ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"03" березня 2025 р. м. Ужгород Справа № 907/150/25

Суддя Господарського суду Закарпатської області Лучко Р.М., розглянувши заяву Приватного підприємства «Ритм 2011» від 26.02.2025

про вжиття заходів забезпечення позову шляхом:

- заборони Виконавчому комітету Ужгородської міської ради в особі Управління державного архітектурно-будівельного контролю видавати Товариству з обмеженою відповідальністю «МАРКАН» (), дозвіл на виконання будівельних робіт незалежно від класу наслідків, визначених у Законі України «Про регулювання містобудівної діяльності» по об`єкту «Нове будівництво комплексу багатоквартирних житлових будинків з вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення та підземним паркінгом за адресою: м. Ужгород, вул. Мукачівська, 44»;

- заборони Виконавчому комітету Ужгородської міської ради в особі Управління державного архітектурно-будівельного контролю здійснювати дії, пов`язані з реєстрацією в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва дозволу на виконання будівельних робіт, змін та коригування раніше створеної проектної документації по об`єкту «Нове будівництво комплексу багатоквартирних житлових будинків з вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення та підземним паркінгом за адресою: м. Ужгород, вул. Мукачівська, 44»;

- заборони органам, які здійснюють державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо нерухомого майна, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю «МАРКАН» (Код ) та знаходиться за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, вулиця Мукачівська, 44 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101).

у справі № 907/150/25

за позовом Приватного підприємства «Ритм 2011», м. Харків

до відповідача 1 Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркан», м. Ужгород

до відповідача 2 Виконавчого комітету Ужгородської міської ради, м. Ужгород

про визнання протиправним та скасування містобудівних умов

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Ритм 2011» звернулося до Господарського суду Закарпатської з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Маркан» та Виконавчого комітету Ужгородської міської ради у якому просить суд визнати протиправними та скасувати Містобудівні умови та обмежень для проектування об`єкта будівництва № 163/03- 03/23 від 17.11.2023 на «Нове будівництво комплексу багатоквартирних житлових будинків з вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення та підземним паркінгом за адресою: м. Ужгород, вул. Мукачівська, 44» (реєстраційний номер в ЄДЕССБ MU01:5679-0865-3367-4131).

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №907/150/25 визначено головуючого суддю Лучка Р.М., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 лютого 2025 року.

Ухвалою суду від 17.02.2025 відкрито провадження у справі №907/150/25, постановлено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження, призначено на 13.03.2025 підготовче засідання та встановлено учасникам справи процесуальні строки для подання суду заяв по суті спору.

Окрім того, ухвалою від 12.02.2025 судом було залишено без розгляду клопотання Приватного підприємства «Ритм 2011» про вжиття заходів забезпечення позову, яке містилося в тексті позовної заяви від 10.02.2025 за заявою позивача.

Надалі, 26.02.2025 позивач звернувся до Господарського суду Закарпатської області з заявою про забезпечення позову від 26.02.2025, за змістом якої просить суд до набрання рішенням у даній справі законної сили вжити заходи забезпечення позову шляхом:

- заборони Виконавчому комітету Ужгородської міської ради в особі Управління державного архітектурно-будівельного контролю видавати Товариству з обмеженою відповідальністю «МАРКАН» (), дозвіл на виконання будівельних робіт незалежно від класу наслідків, визначених у Законі України «Про регулювання містобудівної діяльності» по об`єкту «Нове будівництво комплексу багатоквартирних житлових будинків з вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення та підземним паркінгом за адресою: м. Ужгород, вул. Мукачівська, 44»;

- заборони Виконавчому комітету Ужгородської міської ради в особі Управління державного архітектурно-будівельного контролю здійснювати дії, пов`язані з реєстрацією в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва дозволу на виконання будівельних робіт, змін та коригування раніше створеної проектної документації по об`єкту «Нове будівництво комплексу багатоквартирних житлових будинків з вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення та підземним паркінгом за адресою: м. Ужгород, вул. Мукачівська, 44»;

- заборони органам, які здійснюють державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо нерухомого майна, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю «МАРКАН» (Код ) та знаходиться за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, вулиця Мукачівська, 44 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101).

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 26.02.2025 заяву позивача про забезпечення позову передано судді Лучко Р.М., яким вказана заява отримана 27.02.2025 року.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач зазначає, що ТОВ «МАРКАН» протягом тривалого часу, за відсутності на то будь-яких дозволів та повноважень, своїми незаконними діями у вигляді самочинного будівництва істотно порушує майнові права ПП «РИТМ 2011», ефективною вимогою по захисту яких є визнання протиправними та скасування містобудівних умов.

За позицією позивача, у випадку, якщо ТОВ «МАРКАН» отримає дозвіл на виконання будівельних робіт, зважаючи на те, що фактично відповідні будівельні роботи проводяться та об`єкт готовий до набрання законної сили може бути введений в експлуатацію, у найкоротший термін, зареєструвати право власності на завершений будівництвом об`єкт, у тому числі на ту його частину, яка розташована на належній ПП «РИТМ 2011» земельній ділянці, та здійснити її відчуження на користь третіх осіб.

Якщо вказані дії відбудуться до завершення розгляду по суті справи, яку ініціює ПП «РИТМ 2011», задоволення позову не призведе до поновлення порушених прав позивача, оскільки зумовить необхідність звернення ПП «РИТМ 2011» вже до нового власника нерухомого майна в межах іншої справи з вимогами про його знесення.

Вказує при цьому, що між обраними позивачем заходами забезпечення позову (заборона здійснювати реєстрацію дозвільних документів та речових прав щодо об`єктів, які самочинно будуються без дозвільних документів) та предметом позовної вимоги (про визнання протиправними та скасування містобудівних умов) існує безпосередній зв`язок, вказані заходи забезпечення позову співмірні з предметом позову; обрані Позивачем заходи є тимчасовими (до закінчення розгляду справи) та спрямовані виключно на збереження існуючого становища до розгляду спору по суті (збереження земельної ділянки, що належить заявнику у стані, який дозволив би захистити його право на її забудову), а їх застосування забезпечить ефективний захист порушених прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду в межах даної справи, у разі задоволення позову.

Пояснює, що в спірних правовідносинах мав місце намір сторін досудово врегулювати, який, однак, не приніс бажаного результату та під час якого позивачем були виявлені наступні порушення:

- порушення мінімально допустимих відстаней між будівлями відповідно до вимог протипожежних розривів, що може ускладнити доступ пожежної техніки у разі надзвичайної ситуації;

- відсутність належного облаштування протипожежних проїздів, що не відповідає нормам забезпечення евакуації населення та оперативного реагування на можливі загоряння;

- недотримання вимог щодо протипожежних стін та інших конструктивних елементів будівлі, що можуть сприяти швидкому поширенню вогню у разі виникнення пожежі;

- неврахування вимог щодо мінімально необхідних шляхів евакуації та їхньої пропускної здатності.

Згідно з ч.1 ст.140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

У даному випадку суд не вбачає необхідності здійснення виклику учасників справи для з`ясування додаткових обставин, з огляду на вказані заявником підстави та спосіб забезпечення позову, а також зважаючи на процесуально стислі строки розгляду заяви.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з такого.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає ст. 136 ГПК України, згідно з якою господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 137 ГПК України, позов забезпечується, зокрема, забороною відповідачу вчиняти певні дії.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача (заявника).

При вирішенні питання про забезпечення позову, господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду або незабезпечення таким рішенням ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 4 ст. 137 ГПК України).

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 15.09.2020 року у справі № 753/22860/17).

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову (висновок, викладений у постановах Верховного Суду від 08.09.2020 року у справі № 910/1261/20, від 25.09.2020 року № 921/40/20).

Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення господарського суду, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 10.10.2019 року у справі № 916/1572/19).

Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому, важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення.

При використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 03.12.2020 року у справі № 911/1111/20).

Статтею 129-1 Конституції України визначений принцип обов`язковості судових рішень.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Із урахуванням цього, будь-яке можливе забезпечення позову, у випадку найменшої загрози його невиконання, є виправданим, якщо занижує поріг легітимного сподівання особи на захист свого порушеного права, і є законним, необхідним та збалансованим із правами усіх сторін спору.

Так, предметом оскарження у даній справі є Містобудівні умови та обмежень для проектування об`єкта будівництва № 163/03- 03/23 від 17.11.2023 на «Нове будівництво комплексу багатоквартирних житлових будинків з вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення та підземним паркінгом за адресою: м. Ужгород, вул. Мукачівська, 44» (реєстраційний номер в ЄДЕССБ MU01:5679-0865-3367-4131).

Зважаючи на те, що позивач звернувся до суду з позовними вимогами немайнового характеру, то в цьому випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду. Наведена правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 по справі № 910/1040/18.

При цьому суд, який застосовує заходи забезпечення позову з цих підстав, повинен бути переконаний у тому, що оскаржуване рішення явно суперечить вимогам закону за критеріями, визначеними у статті 2 ГПК України, порушує права, свободи або інтереси позивача і вжиття заходів забезпечення позову є дієвим способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам таких порушень. У іншому випадку, висновки суду про наявність очевидних ознак протиправності спірного рішення відповідача та порушення ним прав, свобод чи інтересів позивача до розгляду справи по суті, свідчать про наперед сформовану судом правову позицію у справі.

На стадії розгляду заяви про вжиття заходів забезпечення позову, суд має встановити наявність саме таких ознак, які свідчать про очевидну протиправність оскаржуваного рішення поза обґрунтованим сумнівом, а не встановлювати правомірність/протиправність цього рішення.

Крім того, саме існування очевидних ознак протиправності рішення не може бути єдиною підставою для забезпечення позову шляхом зупинення дії такого рішення, оскільки дана ознака є лише передумовою для такого забезпечення та повинна прийматись судом до уваги із врахуванням іншої підстави забезпечення позову невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина 4 статті 137 Господарського процесуального кодексу України). Співмірність, зокрема передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії (постанови Верховного Суду від 14.07.2021 у справі №910/17014/20 та від 28.07.2021 у справі №910/3704/21).

При використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначити обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами (пункт 8.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.05.2021 у справі №914/1570/20).

Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову необхідно дотримуватися принципу їх співмірності із заявленими позивачем вимогами. Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову. Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову слід враховувати, що такими заходами не повинні порушуватися права осіб, що не є учасниками справи, застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.

Відповідно до статей 74, 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 79 Господарського процесуального кодексу України).

А отже, на підтвердження застосування заходів забезпечення позову в даному разі суду має бути надане підтвердження існування реальної загрози, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Більш за те, забезпечення позову має бути максимально обґрунтованим, тобто заявник повинен аргументувати, чому саме невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити або зробити неможливим ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, без нових звернень до суду.

При цьому, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки заявника, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів та, вживаючи заходи забезпечення позову, слід враховувати, що такі заходи не будуть перешкоджати іншим особам здійснювати покладені на них згідно із законодавством повноваження.

Як встановлено судом, предметом позову у даній справі позивачем визначено оспорення містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва № 163/03- 03/23 від 17.11.2023 на «Нове будівництво комплексу багатоквартирних житлових будинків з вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення та підземним паркінгом за адресою: м. Ужгород, вул. Мукачівська, 44» (реєстраційний номер в ЄДЕССБ MU01:5679-0865-3367-4131), тобто спірні правовідносини між сторонами регулюються, зокрема, приписами Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» планування і забудова територій це діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, юридичних та фізичних осіб, яка передбачає, в тому числі розроблення містобудівної та проектної документації, будівництво об`єктів.

Містобудівними умовами та обмеженнями забудови земельної ділянки є документ, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об`єктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією (п. 8 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» Управління у сфері містобудівної діяльності та архітектурно-будівельного контролю здійснюється, в тому числі, шляхом контролю за дотриманням законодавства у сфері містобудівної діяльності, вимог будівельних норм і правил, положень містобудівної документації всіх рівнів, вихідних даних для проектування об`єктів містобудування (далі - вихідні дані), проектної документації.

Згідно з ч. 5 ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку:

1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних;

2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи;

3) затвердження проектної документації;

3-1) отримання права на виконання підготовчих та будівельних робіт у випадках, визначених цим Законом;

4) виконання підготовчих та будівельних робіт;

4-1) державна реєстрація спеціального майнового права на об`єкт незавершеного будівництва та майбутній об`єкт нерухомості у випадках, визначених законом;

4-2) проведення контрольного геодезичного знімання закінчених будівництвом об`єктів (крім об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1)) та здійснення їх технічної інвентаризації (крім об`єктів, перелік яких визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування);

5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів;

6) державна реєстрація права власності на закінчений будівництвом та прийнятий в експлуатацію у випадках, визначених цим Законом, об`єкт (його складову).

З урахуванням викладеного, оспорювані у даній справі містобудівні умови та обмеження в розумінні Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» є вихідними даними, на підставі яких суб`єкти містобудівної діяльності здійснюють проектування та будівництво об`єктів містобудування.

Статтею 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» врегульовано, серед іншого, питання одержання містобудівних умов та обмежень, підстави для відмови у їх наданні, зміст та їх складові частини, чинність містобудівних умов завершення будівництва об`єкта незалежно від зміни замовника, можливість внесення змін до них, в тому числі за рішенням суду тощо.

В обґрунтування наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову позивач посилається на ймовірність отримання відповідачем дозволу на виконання будівельних робіт, його подальшого введення в експлуатацію, що унеможливить в рамках цієї справи ефективний захист та відновлення порушених прав ПП «Ритм 2011».

В даному аспекті суд враховує, що порядок видачі дозволу на виконання будівельних робіт врегульовано статтею 37 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та передбачає надання замовником та генеральним підрядником чи підрядником визначених в частині 3 даної статті документів, зокрема, заяви із зазначенням реєстраційного номеру містобудівних умов та обмежень у Реєстрі будівельної діяльності.

За змістом частини 4 статті 37 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» підставою для відмови у видачі дозволу на виконання будівельних робіт є:

1) неподання відомостей або документів, необхідних для прийняття рішення про видачу такого дозволу;

2) невідповідність поданих документів вимогам законодавства;

3) виявлення недостовірних відомостей у поданих документах;

4) результати оцінки впливу на довкілля у випадках, визначених Законом України "Про оцінку впливу на довкілля";

5) подання заяви про видачу дозволу на виконання будівельних робіт особою, яка не є замовником згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 цього Закону, або уповноваженою ним особою;

6) наявність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно обтяжень, пов`язаних з будівництвом (арешт, пов`язаний з користуванням відповідним об`єктом, заборона проведення будівельних робіт, обмеження користування земельною ділянкою тощо).

При цьому, рішення про видачу дозволу (адміністративного акта) на виконання будівельних робіт або про припинення його дії може бути розглянуто у порядку нагляду центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду (без права видачі дозволу), або оскаржено до адміністративного суду.

Визначаючись з підставністю вжиття пропонованих позивачем заходів забезпечення позову, суд враховує, що приписами статті 37 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» врегульовано порядок отримання дозволу на виконання будівельних робіт, визначено конкретні підстави для відмови у видачі такого дозволу та не визначено можливості зупинення розгляду заяви замовника про отримання дозволу на виконання будівельних робіт.

При цьому, оспорювана у даній справі невідповідність містобудівних умов та обмежень відповідно до ч. 4 ст. 37 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» є підставою для відмови у видачі дозволу на виконання будівельних робіт, а рішення суду про скасування містобудівних умов та обмежень відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 37 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» має наслідком припинення дії дозволу на виконання будівельних робіт.

Суд погоджується з позицією позивача, що в спірних правовідносинах існує обґрунтована ймовірність звернення відповідача до органів державного архітектурно-будівельного контролю з заявою про отримання дозволу на виконання будівельних робіт, водночас така ймовірність є наслідком дотримання порядку забудови території, не унеможливлює ефективний захист інтересів держави щодо заявленого предмету спору, а ймовірна невідповідність містобудівних умов та обмежень вимогам чинного законодавства слугує підставою для відмови у видачі дозволу на виконання будівельних робіт, а не забороною його видачі.

Відповідно до ч. 11 ст. 137 ГПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що пропоновані позивачем заходи забезпечення позову шляхом заборони видавати дозвіл на виконання будівельних робіт, його реєстрації в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва фактично мають намір зупинити дію оспорюваних містобудівних умов та обмежень, що в спірних відносинах, з урахуванням вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» є тотожним задоволенню заявлених позовних вимог.

Водночас, заборона органам, які здійснюють державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо нерухомого майна за всіма обставинами не може вважатися судом пов`язаною з спірними у даній справі правовідносинами, а пропоновані позивачем заходи забезпечення співмірними заявленій у даній справі позовним вимогам.

Пропоновані позивачем заходи забезпечення суд не може вважати ні адекватним заходом щодо заявленого предмета спору, ані співмірним заявленим вимогам, позаяк по суті заборона виконувати вимоги містобудівного законодавства є непропорційним втручанням в господарську діяльність відповідача 1 та компетенцію відповідача 2 шляхом заборони їм реалізовувати власну правосуб`єктність у сфері містобудування.

Суд враховує також, що за диспозицією ч. 2 ст. 136 ГПК України підставою забезпечення позову є ймовірність істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду чи ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, а, як вже зазначалося судом вище, рішення суду про скасування містобудівних умов та обмежень відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 37 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» має наслідком припинення дії дозволу на виконання будівельних робіт, що за всіма обставинами пов`язується з наслідком скасування містобудівних умов та обмежень припинення дії дозволу на виконання будівельних робіт, а не унеможливлює видачу останнього.

Крім того, суд зважає, що з наданих позивачем матеріалів вбачається, що спірні правовідносини виникли з факту забудови позивачем та відповідачем 1 власних земельних ділянок, а відтак, аргументи позивача щодо самочинного будівництва відповідачем 1 на земельній ділянці позивача не можуть слугувати підставою для забезпечення позову з визначених у самій позовній заяві підстав.

Висновки господарського суду за результатами розгляду заяви про забезпечення позову.

В силу положень частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення конкретного позову, та на які така сторона посилається.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням наведеного, суд висновує, що мотиви забезпечення позовних вимог позивачем не пов`язуються з ймовірністю істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду чи ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав позивача у випадку прийняття рішення про задоволення позовних вимог та скасування містобудівних умов та обмежень, а доводи ПП «Ритм 2011» щодо можливості отримання дозволу на виконання будівельних робіт не можуть свідчити про необхідність вжиття заходів забезпечення позову з наведених вище мотивів та спрямовані фактично на протиправне та непропорційне втручання в господарську діяльність відповідача 1 та компетенцію відповідача 2 і є тотожними прийняттю рішення про задоволення позовних вимог, що не відповідає застосуванню інституту забезпечення позову в господарському судочинстві відповідно до Глави 10 Розділу І ГПК України та слугує підставою для відмови у задоволенні заяви позивача.

Частиною 6 ст.140 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Керуючись 2, 4, 5, 7, 13, 14, 15, 74, 86, 136-140, 232-235, 255 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні заяви Приватного підприємства «Ритм 2011» від 26.02.2025 про вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони до набрання рішенням у даній справі законної сили:

- Виконавчому комітету Ужгородської міської ради в особі Управління державного архітектурно-будівельного контролю видавати Товариству з обмеженою відповідальністю «МАРКАН» (), дозвіл на виконання будівельних робіт незалежно від класу наслідків, визначених у Законі України «Про регулювання містобудівної діяльності» по об`єкту «Нове будівництво комплексу багатоквартирних житлових будинків з вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення та підземним паркінгом за адресою: м. Ужгород, вул. Мукачівська, 44»;

- Виконавчому комітету Ужгородської міської ради в особі Управління державного архітектурно-будівельного контролю здійснювати дії, пов`язані з реєстрацією в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва дозволу на виконання будівельних робіт, змін та коригування раніше створеної проектної документації по об`єкту «Нове будівництво комплексу багатоквартирних житлових будинків з вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення та підземним паркінгом за адресою: м. Ужгород, вул. Мукачівська, 44»;

- органам, які здійснюють державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо нерухомого майна, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю «МАРКАН» (Код ) та знаходиться за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, вулиця Мукачівська, 44 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в порядку та строк, встановлені ст.ст.254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалу складено та підписано 03 березня 2025 року.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається http://court.gov.ua/fair/sud5008/ або http://www.reyestr.court.gov.ua.

Суддя Р.М. Лучко