ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.02.2025м. ДніпроСправа № 904/5248/24

Суддя Господарського суду Дніпропетровської області Панна С.П., при секретарі судового засідання Білій К.В., розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ФРОНТА", 54055, Миколаївська обл., м.Миколаїв, вул.Чкалова, буд.20/5, офіс 29,

до Південно-Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, 49004, м.Дніпро, пр-т.Олександра Поля, б.2,

про визнання недійсним та скасування розпорядження

Представники сторін:

від позивача: не з`явився

від відповідача: Оніщенко Вікторія Миколаївна, самопредставництво

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фронта" звернулось до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, в якому просить визнати недійсним та скасувати Розпорядження Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України №54/68-рп/к по справі №54/66-24 від 25.07.24р.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що розпорядження адміністративної колегії Південно-Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України №54/68-рп/к по справі №54/66-24 від 25.07.24р. прийняте з порушенням територіальної юрисдикції, а саме п. 2 розділу 2 Порядку розгляду Антимонопольним комітетом України та його територіальними відділеннями заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, який затверджено Розпорядженням Антимонопольного комітету України №5 від 19.04.1994р.

Ухвалою суду від 06.12.2024р. було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, та призначено підготовче засідання, яке відбудеться 16.01.2025р. о 12:00год.

19.12.2024р. до суду через систему "Електронний суд" від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у позовних вимогах в повному обсязі, обґрунтовуючи це тим, що дослідження, збір доказів у справі №54/66-24 Адміністративною колегією Відділення відповідає положенням Закону України «Про Антимонопольний комітет України», Закону України «Про захист економічної конкуренції» та Порядку, а також зазначає, що міркування Позивача щодо обставин зазначених у розпорядженні Відділення не можуть братись судом до уваги, оскільки наявність або відсутність порушень законодавства про захист економічної конкуренції визначається у рішенні. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність підстав для визнання недійсним та скасування повністю або частково розпорядження, не доведено порушення або неправильного застосування Відділенням норм матеріального чи процесуального права.

16.01.2025р. до суду через систему "Електронний суд" від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

16.01.2025р. в судовому засіданні оголошено перерву до 21.01.2025р. 15:30год.

В судове засідання з`явились представники всіх сторін.

21.01.2025р. до суду через систему "Електронний суд" від представника відповідача надійшла заява про проведення судового засідання без участі представника.

В судове засідання ніхто не з`явився, про місце, день та час судового засідання були належним чином повідомлені.

Ухвалою суду від 21.01.2025р було відкладено підготовче засідання по справі на 28.01.2025р. о 14:30год.

28.01.2025р. через канцелярію суду від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

28.01.2025р. через канцелярію суду від представника позивача надійшла заява про зміну предмета, а саме:

- визнати недійсним та скасувати Розпорядження адміністративної колегії Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України №54/68-рп/к по справі №54/66-24 від 25.07.2024. Дана заява підлягає задоволенню, оскільки не суперечить чинним нормам законодавства, а саме ч.3 ст.46 ГПК.

В судове засідання з`явились представники відповідача, представник позивача не з`явився, про місце, день та час судового засідання був належним чином повідомлений.

Ухвалою суду від 28.01.2025р. відкладено підготовче засідання на 04.02.2025р. о 10:30год.

04.02.2025р. через канцелярію суду від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

В судове засідання з`явився представник відповідача, представник позивача не з`явився, про місце, день та час судового засідання був належним чином повідомлений.

Ухвалою від 04.02.2025р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 06.02.2025 о 12:30год.

06.02.2025р. через канцелярію суду від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

В судове засідання з`явився представники відповідача, представник позивача не з`явився, про місце, день та час судового засідання був належним чином повідомлений.

Ухвалою суду від 06.02.2025р. відкладено розгляд справи по суті на 13.02.2025р. об 15:45год. Явку сторін визнано обов`язковою.

13.02.2025р. через канцелярію суду від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Клопотання не підлягає задоволенню, так як представник позивача не надав доказів зайнятості у іншому судовому засіданні в Київському районному суді м.Одеси.

13.02.2025р. представником відповідача у судовому засіданні подане заперечення на клопотання позивача про відкладення розгляду справи, оскільки наявне зловживання процесуальними правами згідно зі ст. 43 ГПК України.

В судове засідання з`явився представники відповідача, представник позивача не з`явився, про місце, день та час судового засідання був належним чином повідомлений.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Предметом доказування у даній справі є обставини, пов`язані з наявністю/відсутністю підстав для визнання недійсним та скасування розпорядження адміністративної колегії Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України №54/68-рп/к по справі №54/66-24 від 25.07.2024р.

На виконання доручень Голови Антимонопольного комітету України від 14.12.2020 року №13-01/1246, та від 28.12.2020 №15-01/1307 Відділенням було проведено дослідження щодо наявності ознак порушення законодавства про захист від економічної конкуренції в діях та ТОВ «Фронта».

Розпорядженням адміністративної колегії Відділення від 30.06.2021р. № 54/53- рп/к «Про початок розгляду справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції» (далі Розпорядження від 30.06.2021 № 54/53-рп/к) розпочато розгляд справи № 54/47-21 за ознаками вчинення:

- товариством з обмеженою відповідальністю «Фронта»;

- товариством з обмеженою відповідальністю «Електромеханічне обладнання»;

- товариством з обмеженою відповідальністю «Спецзапчасть»;

- товариством з обмеженою відповідальністю «Постач ЮГ»,

порушень законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого пунктом 4 частини другої статті 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів за ідентифікаторами закупівель в системі Prozorro: UA-2016-07-18-000445-c; UA 2016-07-25-000332-b; UA 2016-07-25-000349-b; UA 2016-10-03-001234-b; UA 2016- 10-18-001416-b; UA 2016-10-26-000427-с; UA 2016-11-21-000588-с; UA-2016-12-12- 000623-а; UA 2016-12-20-000514-а; UA-2017-03-16-002285-b; UA-2017-03-21-000411-b; UA-2017-04-12-000608-b; UA 2017-04-24-001516-b; UA 2017-04-24-001524-b; UA-2017- 04-28-001990-b; UA-2017-05-17-000613-а; UA 2017-06-23-000293-а; UA-2017-07-10- 001862-b; UA 2017-10-27-000397-с; UA 2017-10-31-002077-а; UA 2017-11-13-000259-а; UA 2017-11-21-000030-с; UA 2017-12-08-000032-b; UA 2018-02-05-002830-а; UA 2018- 02-14-003596-с; UA 2018-05-02-002153-а; UA 2018-05-02-002183-а; UA 2018-05-02- 002188-а; UA 2018-05-02-002207-а; UA-2018-05-04-002111-а; UA 2018-05-21-000286-с; UA 2018-06-23-001416-а; UA 2018-07-11-000256-а; UA-2018-07-26-001636-b; UA-2018- 07-30-000731-b; UA-2018-07-30-000870-b; UA-2018-08-09-000229-b; UA-2018-08-22- 001652-а; UA-2018-08-22-001664-а; UA 2018-09-18-002863-c; UA 2018-09-24-000768-а; UA 2018-10-09-000077-с; UA 2018-10-11-000125-с; UA 2018-10-18-001923-b; UA-2018- 10-31-000531-а; UA 2018-10-31-000615-а; UA 2018-11-06-000601-с; UA 2018-12-18- 005565-с; UA 2019-03-06-000207-с.

Розпорядженням відділення АМК від 25.07.2024р. № 54/68-рп/к виділено в окреме провадження з присвоєнням новій справі номеру 54/66-24 матеріали справи № 54/47-21, які стосуються ознак вчинення ТОВ «ФРОНТА» та товариством з обмеженою відповідальністю «Електромеханічне обладнання» порушень, передбачених пунктом 1 статті 50, пунктом 4 частини другої статті 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що підстави для скасування оскаржуваного розпорядження адміністративної колегії відсутні з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України визначає одним із принципів судочинства змагальність сторін та свободу в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з частинами 1, 3 статті 74, частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Отже, обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Необхідно зауважити, що Верховний Суд у ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).

Щодо непідвідомчості справ стосовно ТОВ «Фронта» адміністративної колегії Південно-Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету суд зазначає наступне.

Позовні вимоги мотивовано тим, що процедури закупівель, які виділено в окреме провадження стосовно ТОВ «ФРОНТА» та товариства з обмеженою відповідальністю «Електромеханічне обладнання», проводились підприємствами, які знаходяться на території Одеської та Миколаївської областей, тобто за межами підвідомчості Південно - Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» основним завданням Антимонопольного комітету України є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині, зокрема, здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб`єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції.

Частиною першою статті 23 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» визначено, що діяльність щодо виявлення, запобігання та припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції, в тому числі законодавства про захист від недобросовісної конкуренції, проводиться Антимонопольним комітетом України, його органами та посадовими особами з додержанням процесуальних засад, визначених законодавчими актами України про захист економічної конкуренції.

Згідно з частиною першою статті 7 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України має, зокрема, такі повноваження: розглядати заяви і справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та проводити розслідування за цими заявами і справами; приймати передбачені законодавством про захист економічної конкуренції розпорядження та рішення за заявами і справами, перевіряти та переглядати рішення у справах, надавати висновки щодо кваліфікації дій відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції; перевіряти суб`єкти господарювання, об`єднання, органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю щодо дотримання ними вимог законодавства про захист економічної конкуренції та під час проведення розслідувань за заявами і справами про порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

Пунктом 6 Порядку розгляду Антимонопольним комітетом України та його територіальними відділеннями заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції (далі - Порядок), затверджених розпорядженням Антимонопольного комітету України від 19.04.1994 року №5, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 06.05.1994 р. за № 90/299 визначено, що Комітет може прийняти до свого провадження і розглянути будь-яку справу.

Суд звертає увагу, що пунктом 10 Порядку передбачено, що Голова АМК має право за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, за поданням державного уповноваженого АМК, керівника структурного підрозділу АМК, голови територіального відділення або з власної ініціативи витребувати будь-які матеріали, що є в провадженні органу чи посадової особи, уповноважених на їх розгляд, та передати їх на розгляд іншому органу Комітету чи голові територіального відділення (за винятком заяв і справ, віднесених до виключної компетенції Комітету як вищого колегіального органу).

Статтею 17 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» передбачено, що Голова територіального відділення Антимонопольного комітету України має повноваження проводити, організовувати розслідування за заявами про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, дослідження за заявами про надання дозволу, попередніх висновків стосовно узгоджених дій, що підвідомчі адміністративним колегіям територіального відділення, а за дорученням Голови чи органів Антимонопольного комітету України - розслідування за заявами і справами про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, дослідження за заявами і справами про надання дозволу на узгоджені дії, концентрацію, підвідомчими цим органам.

Матеріалами справи встановлено, що на виконання доручень Голови Антимонопольного комітету України від 14.12.2020 року №13-01/1246, та від 28.12.2020 №15-01/1307 Відділенням було проведено дослідження щодо наявності ознак порушення законодавства про захист від економічної конкуренції в діях та ТОВ «Фронта».

За результатами проведеного дослідження було розпочато розгляд справи №54/66-24. Отже дослідження, збір доказів у справі №54/66-24 Адміністративною колегією Відділення відповідає положенням Закону України «Про Антимонопольний комітет України», Закону України «Про захист економічної конкуренції» та Порядку.

Відтак при прийнятті Відділенням АМК Розпорядження не було порушено правил підвідомчості відповідної антимонопольної справи.

Щодо процедури закупівлі та державно-приватного партнерства суд зазначає наступне.

Розпорядження регулює процедурні відносини початку Відділенням АМК розгляду справи для з`ясування та дослідження дій позивача на предмет можливої наявності в них порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого пунктом 4 частини другої статті 6 та пунктом 1 статті 50 Закону.

У свою чергу, здійснення розгляду Відділенням АМК відповідної справи без прийняття рішення в антимонопольній справі по суті, не є підставою для встановлення факту вчинення відповідачами у антимонопольній справі порушення законодавства про захист економічної конкуренції.

Крім того, прийняття Відділенням АМК Розпорядження жодним чином не порушує прав та охоронюваних законом інтересів позивача (початок розгляду Відділенням АМК справи про захист економічної конкуренції не свідчить про подальше прийняття рішення про визнання дій позивача порушенням законодавства про захист економічної конкуренції).

Як зазначено у постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 18.01.2022 у справі 910/17572/20, суди попередніх інстанцій, повно і всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх поданими сторонами доказами, з дотриманням приписів зазначених норм матеріального права, встановивши, що: під час видання Розпорядження відповідачем не було порушено норм чинного законодавства України; Розпорядження не порушує прав та охоронюваних законом інтересів ТОВ "П`ята стража Київ"; адміністративній колегії територіального відділення АМК підвідомча дана справа, оскільки наслідки порушення мають місце на регіональному ринку, - правомірно відмовили ТОВ "П`ята стража Київ" у задоволенні позову з даної справи. Крім того, вирішуючи спір про визнання недійсним розпорядження органу Антимонопольного комітету України про початок розгляду справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, суд не здійснює оцінки правомірності дій особи, стосовно якої видано таке розпорядження; при цьому саме по собі видання органом Антимонопольного комітету України такого розпорядження та здійснення ним розгляду відповідної справи не можна кваліфікувати як порушення прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які беруть участь у цій справі.

У вищезазначеній постанові також викладений наступний правовий висновок «Видання розпорядження про початок розгляду справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції за своєю правовою природою не є актом, що встановлює факт порушення закону про захист економічної конкуренції, а лише фіксує процесуальне становище сторін у справі та має інформаційний характер і не може порушувати прав позивача, оскільки застосування будь-яких санкцій (заходів відповідальності), встановлених статтями 51-54 Закону, таке розпорядження не передбачає».

Суд зазначає, що само по собі прийняття розпорядження органами Антимонопольного комітету України про розгляд справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції не впливає на права і обов`язки Позивача, а відтак не підлягає скасуванню.

Отже, позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Згідно із ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із положеннями ст. 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt).

17.10.2019 набув чинності Закон України № 132-IX від 20.09.2019 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до України змінено назву статті 79 ГПК України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

У рішенні ЄСПЛ від 19.12.1997 у справі "Brualla Gomez de La Torre v. Spain" наголошено про загальновизнаний принцип негайного впливу процесуальних змін на позови, що розглядаються.

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були (аналогічний висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.06.2020 у справі № 924/233/18).

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).

Такий підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Європейський суд з прав людини у справі «Мантованеллі» проти Франції звернув увагу суду на те, що одним із складників справедливого судового розгляду у розумінні ст.6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» є право на змагальне провадження.

Стаття 13 ГПК України передбачає, що судочинство у господарських судах України здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Отже, дослідивши надані сторонами докази у справі, господарський суд доходить висновку, позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, а тому задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 46, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 24.02.2025

Суддя С.П. Панна