РІШЕННЯ

Іменем України

24 лютого 2025 року м. Чернігів справа № 927/1187/24

Господарський суд Чернігівської області у складі судді А.С. Сидоренка, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами позовну заяву

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю БУДХІМ (код 36341969) 02099, м. Київ, вул. Тростянецька, 107/11
до Товариства з обмеженою відповідальністю НПО СВАРОГ (код 34924848) 14007, м. Чернігів, вул. Кільцева, 5
про стягнення 176 627 грн 18 коп.

ВСТАНОВИВ:

30 грудня 2024 року до Господарського суду Чернігівської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю БУДХІМ до Товариства з обмеженою відповідальністю НПО СВАРОГ про стягнення 122 400,00 грн заборгованості по оплаті товару, поставленого згідно Договору поставки № 23-23 БХ від 29.05.2023, 13 717,57 грн нарахованого на суму боргу індексу інфляції, 3 963,89 грн трьох процентів з простроченої суми та 36 545,72 грн пені.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо оплати поставленого товару.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 06.01.2025 постановлено:

позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю БУДХІМ про стягнення 176 627 грн 18 коп. залишити без руху;

зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю БУДХІМ протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху подати до господарського суду разом із заявою про усунення недоліків відомості про наявність або відсутність електронного кабінету;

роз`яснити Товариству з обмеженою відповідальністю БУДХІМ, що в разі неусунення всіх недоліків заяви у строк, встановлений судом, позовна заява вважається неподаною і повертається особі, що звернулася із позовною заявою.

Ухвала суду від 06.01.2025 направлена позивачу до його електронного кабінету в підсистемі Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи Електронний суд та згідно довідки про доставку електронного листа, роздрукованої з комп`ютерної програми Діловодство спеціалізованого суду, доставлена до електронного кабінету 07.01.2025 11:51.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, днем вручення судового рішення є, зокрема день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Враховуючи вищенаведені положення ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду від 06.01.2025 є такою, що отримана позивачем 07.01.2025.

08.01.2025, з метою усунення виявлених недоліків, позивачем через систему Електронний суд до Господарського суду Чернігівської області подані запитувані відомості.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 10.01.2025, зокрема:

прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі;

постановлено здійснювати розгляд позовної заяви за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами;

встановлений процесуальний строк для подання відповідачем відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали;

встановлено процесуальні строки: для подання позивачем відповіді на відзив протягом п`яти днів з дня отримання відзиву; для подання відповідачем заперечення протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив;

роз`яснено сторонам, що клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Ухвала суду від 10.01.2025 направлена позивачу та відповідачу до їх електронних кабінетів в підсистемі Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи Електронний суд та згідно довідки про доставку електронного листа, роздрукованої з комп`ютерної програми Діловодство спеціалізованого суду, доставлена до електронного кабінету 10.01.2025 15:16.

Враховуючи вищенаведені положення ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду від 10.01.2025 є такою, що отримана адресатами 10.01.2025.

Процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву відповідач не скористався.

Згідно з ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі, зокрема, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд ВСТАНОВИВ:

Згідно ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності з ч. 1 ст. 205 Цивільного кодексу України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 173 175 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Майново господарськими визнаються цивільно правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України).

29.05.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю Будхім (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю НПО Сварог (покупець) укладено договір поставки №23-23 БХ (надалі - Договір).

Згідно п. 1.1. Договору постачальник зобов`язується передати у власність покупця, а покупець прийняти та оплатити хімічну продукцію (товар) в асортименті, кількості та по цінам викладених в додатках до договору, які є його невід`ємною частиною. Під додатками до договору розуміють рахунки-фактури, видаткові накладні та специфікації, що видаються постачальником.

Разом з кожною партією товару постачальник передає покупцю один оригінальний примірник рахунку-фактури та видаткової накладної на партію товару. (п.3.3 Договору).

Відповідно до п.2.2 Договору ціна товару на кожну окрему партію погоджується сторонами у національній валюті України гривні (з урахуванням податку на додану вартість) з прив`язкою до еквіваленту долара по курсу на Міжбанківському валютному Ринку та за вимогою покупця відображається в специфікації до даного договору.

Оплата товару здійснюється в безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника вказаний в договорі. Датою оплати товару є дата надходження коштів на розрахунковий рахунок постачальника. Валютою платежів є національна валюта гривня (п.5.1 Договору).

Згідно п.5.2 договору у платіжному дорученні обов`язково зазначаються в призначенні платежу: номер і дата договору або номер рахунку-фактури, за яким здійснюється оплата. Постачальник має право зараховувати грошові кошти отримані від покупця в рахунок погашення заборгованості за попередні періоди, якщо така заборгованість існувала на момент отримання грошових коштів.

Відповідно до п.5.3 Договору товар поставляється покупцю на умовах 100% передплати, якщо інше не зазначено у додатках, додаткових угодах або специфікаціях до договору.

Якщо покупець не сплатив попередню поставку, постачальник має право отриману згідно з виставленим рахунком передоплату, зарахувати в рахунок попередньої заборгованості незалежно від призначення платежу, зазначеного в платіжному дорученні (п.5.5 Договору).

У п.7.2 Договору сторони передбачили, що за прострочення оплати товару або за порушення умов розстрочення чи відстрочення платежу за поставлений товар, кожен день прострочення грошового зобов`язання оплачується пенею у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу.

Строк, визначений ч.6 ст.232 Господарського кодексу України до сторін не застосовується (п.7.6 Договору).

Відповідно до п.10.1-10.2 Договору він вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2023 року, але в будь-якому випадку до повного виконання зобов`язань по ньому. Якщо жодна із сторін протягом останнього місяця строку дії даного договору не направила іншій стороні письмове повідомлення про його припинення, то договір вважається автоматично продовженим на кожний наступний календарний рік.

10.11.2023 сторони підписали Специфікацію №7 до Договору щодо поставки товару діоксиду титану на загальну суму 138000,00 грн, згідно якої покупець зобов`язався повністю розрахуватися за товар до 27.11.2023 включно.

На виконання умов Договору позивач поставив, а відповідач прийняв товар на суму 138000,00 грн, що підтверджується рахунком фактурою №СФ-0002814 від 09.11.2023, видатковою накладною №РН-0002257 від 10.11.2023, товарно-транспортною накладною № від 10.11.2023, довіреністю №270 від 10.11.2023.

Згідно платіжної інструкції №5003 від 10.11.2023 відповідач перерахував на рахунок позивача 138000,00 грн з призначенням платежу: оплата за діоксид титану згідно договору №23-23 БХ від 29.05.2023.

Як вказує позивач у позовній заяві станом на 31.07.2023 у відповідача існувала заборгованість перед позивачем за товар поставлений по видатковій накладній №РН-0001767 від 15.09.2023 на суму 122400,00грн, а тому грошові кошти, сплачені згідно платіжної інструкції №5003 від 10.11.2023 згідно п.5.2 Договору були частково зараховані в рахунок погашення заборгованості по рахунку-фактурі №СФ-0002222 від 15.09.2023, видатковій накладній №РН-0001767 від 15.09.2023 та товарно-транспортній накладній № від 15.09.2023.

Позивачем були направлені відповідачу претензії №420 від 31.07.2024 та №561 від 03.10.2024 з вимогою сплатити заборгованість в сумі 122 400 грн, які залишені відповідачем без відповіді та задоволення.

За своєю правовою природою договірні відносини, які склалися між сторонами є договором поставки, відносини сторін за яким регулюються, зокрема положеннями ст. 655, 662, 663, 693, 712 Цивільного кодексу України.

Згідно ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У відповідності з ст. 610, 612, 613 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Стаття 526 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Специфікацією №7 від 10.11.2023 до Договору сторони погодили строк проведення розрахунків за поставлений товар на суму 138000 грн до 27.11.2023.

Платіжною інструкцією №5003 від 10.11.2023 відповідач перерахував позивачу 138000,00 грн з призначенням платежу: оплата за діоксид титану згідно договору №23-23 БХ від 29.05.2023.

Як свідчать матеріали справи, між сторонами існували довготривалі договірні відносини. Так, 15.09.2023 позивачем було поставлено відповідачу товар на суму 122400 грн, що підтверджується рахунком-фактурою №СФ-0002222 від 15.09.2023, видатковою накладною №РН-0001767 від 15.09.2023, товарно-транспортною накладною № від 15.09.2023.

У п.5.2 договору сторони передбачили, що постачальник має право зараховувати грошові кошти отримані від покупця в рахунок погашення заборгованості за попередні періоди, якщо така заборгованість існувала на момент отримання грошових коштів.

Згідно п.5.5 Договору якщо покупець не сплатив попередню поставку, постачальник має право отриману згідно з виставленим рахунком передоплату, зарахувати в рахунок попередньої заборгованості незалежно від призначення платежу, зазначеного в платіжному дорученні.

Так, позивач, керуючись своїм правом, передбаченим п.5.2, 5.5 договору, зарахував отримані від відповідача згідно платіжної інструкції №5003 від 10.11.2023 кошті в сумі 138 000 грн, в рахунок погашення заборгованості за поставлений товар згідно видаткової накладної №РН-0001767 від 15.09.2023 в сумі 122 400 грн та частково в рахунок погашення заборгованості за поставлений товар згідно видаткової накладної №РН-0002257 від 10.11.2023 в сумі 15 600 грн.

Таким чином, заборгованість відповідача за отриманий товар згідно видаткової накладної №РН-0002257 від 10.11.2023 становить 122 400,00 грн.

За таких обставин, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості в сумі 122400,00 грн є обґрунтованими і підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом, у тому числі сплата неустойки (штрафу, пені) та відшкодування збитків. Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором.

Оскільки відповідач за отриманий товар повністю не розрахувався, позивач просить стягнути з відповідача 3963,89 грн 3% річних за період з 28.11.2023 по 26.12.2024 та 13717,57 грн інфляційних за період з 28.11.2023 по 26.12.2024.

Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені, викладеними вище нормами законодавства, наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов`язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат, суд визнає його обґрунтованим та арифметично вірним, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню повністю.

Крім того, відповідачем заявлено до стягнення 36545,72 грн пені за період з 28.11.2023 по 26.12.2024.

Стаття 216 Господарського кодексу України передбачає відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим кодексом, іншими законами і договором.

Згідно з п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

У відповідності зі ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (ч.6 ст.232 Господарського Кодексу України).

Згідно п.7.2, 7,6 Договору за прострочення оплати товару або за порушення умов розстрочення чи відстрочення платежу за поставлений товар, кожен день прострочення грошового зобов`язання оплачується пенею у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу. Строк визначений ч.6 ст.232 Господарського кодексу України до сторін не застосовується.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд визнає його обґрунтованим та арифметично вірним, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню повністю.

За приписами частин 1 та 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь установленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Відповідачем у справі не спростовано належними засобами доказування обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, доказів погашення заборгованості суду не надано.

Оскільки відповідач у порушення ст. 525, 526, 527, 530 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України взятих на себе зобов`язань не виконав та не оплатив отриманий товар, суд доходить висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості в сумі 122400,00 грн, пені в сумі 36454,72 грн, інфляційних в сумі 13717,57 грн, 3% річних в сумі 3963,89 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

За правилами ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 3028,00 грн судового збору.

Керуючись 123, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю БУДХІМ до Товариства з обмеженою відповідальністю НПО СВАРОГ про стягнення 176 627,18 грн задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю НПО СВАРОГ (код 34924848, 14007, м. Чернігів, вул. Кільцева, 5) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю БУДХІМ (код 36341969, 02099, м. Київ, вул. Тростянецька, 107/11) 122 400,00 грн заборгованості, 36 545,72 грн пені, 13 717,57 грн інфляційних, 3 963,89 грн 3% річних та 3028,00 грн судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Північного апеляційного господарського суду у строк, встановлений ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення складено та підписано 24.02.2025.

Суддя А.С.Сидоренко