УХВАЛА

м. Київ

26.02.2025Справа № 910/2101/25

Суддя Мандриченко О.В., розглянувши позовну заяву Приватного акціонерного товариства "Київспецтранс" до Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання протиправною, незаконною, недійсною вимоги № 60-02/323е від 16.01.2025 та її скасування.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Київспецтранс" (далі також - позивач, ПрАТ "Київспецтранс") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (далі також - Відділення), в якому просить визнати протиправною, незаконною, недійсною вимогу Відділення № 60-02/323е від 16.01.2025 (далі - Вимога) та скасувати її.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що Вимога не містить інформації щодо розгляду Північним міжобласним територіальним відділенням Антимонопольного комітету України заяви, наявності у Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України справи, проведенні Північним міжобласним територіальним відділенням Антимонопольного комітету України перевірки, як того вимагає п. 1) ч. 1 ст. 3 та п. 5) ч. 1 ст. 7 Закону України "Про Антимонопольний комітет України", обумовлена тим, що: "Північне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України, з метою виконання завдань покладених Законом України "Про Антимонопольний комітет України", здійснює державний контроль за дотриманням ... вимог законодавства про захист економічної конкуренції на ринках послуг у сфері побутових відходів в межах м. Києва, а строк виконання, встановлений у ній та повідомленні № 60-02/888е від 05.02.2025 є нерозсудливим, необґрунтованим, встановленим без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів ПрАТ "Київспецтранс" і цілями, на досягнення яких спрямована Вимога.

Також позивач вказує, що дослідження на предмет дотримання вимог законодавства про захист економічної конкуренції за своїм функціональним призначенням та спрямованістю не є дослідженням ринків, а сама Вимога не пов`язана з виконанням Північним міжобласним територіальним відділенням Антимонопольного комітету України передбачених законами України повноважень.

Розглянувши позовну Приватного акціонерного товариства "Київспецтранс" про визнання протиправною, незаконною, недійсною вимоги Відділення № 60-02/323е від 16.01.2025 та її скасування, суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у справі з огляду на наступне.

Як передбачено ч. 1, 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до п. 7 ч. 1 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають з відносин, пов`язаних із захистом економічної конкуренції, обмеженням монополізму в господарській діяльності, захистом від недобросовісної конкуренції, в тому числі у спорах, пов`язаних з оскарженням рішень Антимонопольного комітету України, а також справи за заявами, клопотаннями органів Антимонопольного комітету України з питань, віднесених законом до їх компетенції, крім спорів, які віднесені до юрисдикції Вищого суду з питань інтелектуальної власності.

За змістом ч. 1, 2 ст. 5 Господарського процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

За змістом ч. 1 ст. 35 Закону України "Про захист економічної конкуренції", розгляд справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції починається з прийняття розпорядження про початок розгляду справи та закінчується прийняттям рішення у справі.

Згідно з абз. 5 ч. 1 ст. 40 Закону України "Про захист економічної конкуренції", особи, які беруть (брали) участь у справі, мають право оскаржувати рішення, розпорядження органів Антимонопольного комітету України у порядку, визначеному законом.

З наведеного вбачається, що Законом України "Про захист економічної конкуренції" визначає ефективний спосіб захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, саме шляхом оскарження рішення або розпорядження органів Антимонопольного комітету України у порядку, визначеному законом.

При цьому, суд звертає увагу позивача, що Закон України "Про захист економічної конкуренції" не передбачає право осіб, які беруть (брали) участь у справі оскаржувати вимоги органів Антимонопольного комітету України.

В свою чергу, ч. 1 ст. 22 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" визначено, що розпорядження, рішення та вимоги органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимоги уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення в межах їх компетенції є обов`язковими для виконання у визначені ними строки, якщо інше не передбачено законом.

Частина 1 ст. ст. 221 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" передбачає, що суб`єкти господарювання, об`єднання, органи влади, органи місцевого самоврядування, органи адміністративно-господарського управління та контролю, інші юридичні особи, їх структурні підрозділи, філії, представництва, їх посадові особи та працівники, фізичні особи зобов`язані на вимогу органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення подавати документи, предмети чи інші носії інформації, пояснення, іншу інформацію, в тому числі з обмеженим доступом, банківську, нотаріальну таємницю, податкову, статистичну звітність незалежно від її місцезнаходження, що перебуває у їх володінні та/або користуванні або доступна їм, необхідну для виконання Антимонопольним комітетом України, його територіальними відділеннями завдань, передбачених законодавством про захист економічної конкуренції та про державну допомогу суб`єктам господарювання. Інформація, що становить банківську таємницю, надається у порядку та обсязі, визначених Законом України "Про банки і банківську діяльність".

Тобто, Закон України "Про Антимонопольний комітет України" не визначає певної форми витребування інформації, у зв`язку з чим воно може бути здійснено в будь-якій письмовій формі, крім тієї, щодо якої є пряма заборона закону.

Отже, чинне законодавство про захист економічної конкуренції не містить обмежень або заборони органу Антимонопольного комітету України встановлювати в одному запиті про надання інформації вимоги щодо окремих пунктів, груп пунктів вимоги та зазначати різні строки подання інформації, тобто встановлювати декілька строків для подання інформації на різні (окремі) пункти або групи пунктів вимоги.

Так, саме орган Антимонопольного комітету України визначає форму, спосіб та строк надання інформації, необхідної для виконання завдань, передбачених законодавством про захист економічної конкуренції.

Законодавство про захист економічної конкуренції не наділяє суб`єкта господарювання правом на власний розсуд вирішувати питання щодо форми, способу та доцільності витребування органом Антимонопольного комітету України інформації, необхідної для виконання завдань, передбачених законодавством про захист економічної конкуренції.

Неподання суб`єктом господарювання інформації на вимогу органу Комітету є актом невиконання конкретної заснованої на законі вимоги державного органу, що й тягне за собою встановлену чинним законодавством відповідальність.

Статтею 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції" визначено перелік порушень законодавства про захист економічної конкуренції, за вчинення яких передбачено притягнення до відповідальності.

Відповідно до пункту 13 вказаної статті, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції є неподання інформації Антимонопольному комітету України, його територіальному відділенню у встановлені органами Антимонопольного комітету України, головою його територіального відділення чи нормативно-правовими актами строки.

Відповідно, вчинення суб`єктом господарювання дій, які підпадають під ознаки пункту 13 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції" є правовою підставою притягнення до відповідальності та застосування приписів статті 52 Закону України "Про захист економічної конкуренції", та відповідно, винесенням органу Антимонопольному комітету України відповідного рішення за наслідками розгляду відповідної справи.

Саме в межах розгляду справи про визнання недійним рішення органу Антимонопольному комітету України, в якому визнано, що суб`єктом господарювання вчинено порушення, передбачене п. 13 ст. 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді неподання інформації на вимогу органу Антимонопольному комітету України може бути встановлена правомірність/неправомірність дій органу Антимонопольному комітету України зі складання та направлення відповідної вимоги суб`єкту господарювання.

При цьому суд вказує, що дискреційні повноваження органу Антимонопольного комітету України не повинні використовуватися ним свавільно, а суд повинен мати можливість переглянути рішення, прийняті на підставі реалізації цих дискреційних повноважень, що є запобіжником щодо корупції та свавільних рішень в умовах максимально широкої дискреції державного органу.

Зазначена правова позиція послідовно викладалася у низці постанов, зокрема, Верховного Суду від 09.07.2020 зі справи № 910/13869/19, від 01.10.2020 зі справи № 920/890/19, від 15.04.2021 зі справи № 910/17929/19, від 15.07.2021 зі справи № 904/4598/20.

У постанові від 02.07.2019 зі справи № 910/23000/17 Велика Палата Верховного Суду наголосила на важливості дотримання принципу належного врядування та унеможливлення свавільного використання дискреційних повноважень, що орган Антимонопольного комітету України має враховувати при ухваленні рішень.

Підсумовуючи все вищевказане, суд зазначає, що в судовому порядку підлягають оскарженню рішення органу Антимонопольного комітету України.

В свою чергу, вимога голови територіального відділення Антимонопольного комітету України не підлягає оскарженню в судовому порядку, оскільки така вимога є процесуальним актом органів Антимонопольного комітету України, спрямована на отримання відповідної інформації, а встановлення правомірності/неправомірності дій органів Антимонопольного комітету України зі складання та направлення такої вимоги суб`єкту господарювання може бути здійснене судом виключно в разі винесення органами Антимонопольного комітету України рішення, яким можливо буде визнано, що суб`єктом господарювання вчинено порушення, передбачене п. 13 ст. 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді неподання інформації на вимогу органу Антимонопольному комітету України.

Тобто, позовна заява Приватного акціонерного товариства "Київспецтранс" про визнання протиправною, незаконною, недійсною вимоги Відділення № 60-02/323е від 16.01.2025 та її скасування не підлягає розгляду в судовому порядку.

Як передбачено п. 1 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо, зокрема, заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Оскільки судом встановлено, що позовна заява Приватного акціонерного товариства "Київспецтранс" про визнання протиправною, незаконною, недійсною вимоги Відділення № 60-02/323е від 16.01.2025 та її скасувати не підлягає розгляду в судовому порядку, то суд приходить до висновку про відмову у відкритті провадження у справі.

При цьому суд вказує, що оскільки позовна заява Приватного акціонерного товариства "Київспецтранс" не підлягає розгляду в судовому порядку, то суд не зазначає в даній ухвалі, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд вказаних позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. 175, 233, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити Приватному акціонерному товариству "Київспецтранс" у відкритті провадження у справі.

Ухвала підлягає оскарженню в порядку, встановленому чинним Господарським процесуальним кодексом України.

Суддя О.В. Мандриченко