СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2025 року м. Харків Справа № 922/3401/24

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Мартюхіна Н.О., суддя Здоровко Л.М., суддя Лакіза В.В.,

без виклику учасників справи,

розглянувши в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", м. Київ (вх. № 3101 Х/2),

на рішення Господарського суду Харківської області від 04.12.2024 (повний текст складено 04.12.2024) у справі № 922/3401/24 (суддя Новікова Н.А.),

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг", м. Київ,

до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Волонтерська 8А", м.Харків,

про стягнення основного боргу за поставку природного газу, пені, 3% річних та інфляційних втрат у загальному розмірі 181376,91грн,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2024 Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" (далі ТОВ "ГК "Нафтогаз Трейдинг") звернулося до Господарського суду Харківської області з позовом до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Волонтерська 8А" (далі ОСББ "Волонтерська 8А") про стягнення грошових коштів у розмірі 181376,91грн, з яких: сума основного боргу - 66558,34грн; пеня - 95961,31грн; 3% річних - 9710,63грн; інфляційні втрати - 9146,63грн.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором постачання природного газу №2040-ПСО-23 від 12.11.2022 в частині повної та своєчасної оплати вартості поставленого природного газу у період з листопада 2022 року по серпень 2023 року.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 04.12.2024 у справі №922/3401/24 позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСББ "Волонтерська 8А" на користь ТОВ "ГК "Нафтогаз Трейдинг" основний борг в розмірі 66558,34грн, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 888,93грн.

Відмовлено у стягненні пені в розмірі 95961,31грн, 3% річних в розмірі 9710,63грн та інфляційних втрат у розмірі 9146,63грн.

Приймаючи рішення у даній справі, господарський суд першої інстанції виходив з відсутності у справі доказів, які б спростовували наявність заборгованості відповідача перед позивачем, а також доказів, які б свідчили про здійснення остаточного розрахунку за спожитий природний газ, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення основного боргу у розмірі 66558,34грн є обґрунтованою, доведеною та підлягає задоволенню.

Разом з цим, місцевий господарський суд відмовив у задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат, мотивуючи свій висновок наявністю карантинних обмежень, а також тим, що на підставі постанови Кабінету Міністрів України №206 від 05.03.2022 "Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану" (зі змінами) на період воєнного стану заборонено нарахування та стягнення цих платежів із населення, враховуючи відповідача як об`єднання співвласників багатоквартирних будинків, що є юридичною особою, яка діє в інтересах побутових споживачів комунальних послуг.

Не погодившись з ухваленим рішенням, позивач - ТОВ "ГК "Нафтогаз Трейдинг" звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 04.12.2024 у справі №922/3401/24 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягненні пені в розмірі 95961,31грн, 3% річних в розмірі 9710,63грн та інфляційних втрат у розмірі 9146,63грн, та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Доводи апеляційної скарги позивач обґрунтовує наступним:

- суд безпідставно застосував до спірних правовідносин положення Законів України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку", "Про житлово-комунальні послуги" та "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку", які стосуються виключно правовідносин між ОСББ та співмешканцями будинку, та, відповідно, безпідставно керувався постановою Кабінету Міністрів України №206 від 05.03.2022 та пп. 4 п. 3 розд. 2 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 17.03.2020 № 530-IX, залишивши поза увагою норми спеціального законодавства на ранку природного газу - Закону України "Про ринок природного газу" та Правила постачання природного газу;

- укладений між сторонами договір постачання природного газу №2040-ПСО-23 від 12.11.2022 не є договором надання житлово-комунальних послуг, а відповідач, в свою чергу, не є побутовим споживачем, а є самостійною юридичною особою, що виключає підстави для заборони позивачу нараховувати неустойку (пеню), інфляційні втрати та відсотки річних;

- за твердженням позивача, нарахування пені, інфляційних втрат та 3% річних є правомірним, оскільки ці вимоги не підпадають під обмеження, встановлені для населення у період воєнного стану, а також передбачені законодавством та умовами укладеного між сторонами договору, з урахуванням чого підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.12.2024 для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Мартюхіна Н.О., суддя Здоровко Л.М., суддя Лакіза В.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 30.12.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "ГК "Нафтогаз Трейдинг" на рішення Господарського суду Харківської області від 04.12.2024 у справі №922/3401/24; встановлено учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв, клопотань та письмових пояснень з доказами їх надсилання іншим учасникам провадження; попереджено учасників процесу, що апеляційна скарга ТОВ "ГК "Нафтогаз Трейдинг" на рішення Господарського суду Харківської області від 04.12.2024 у справі №922/3401/24 буде розглядатися за правилами ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) без повідомлення учасників справи.

Копія ухвали Східного апеляційного господарського суду від 30.12.2024 про відкриття апеляційного провадження вручена позивачу у справі у підсистемі "Електронний суд", користувачем якої він є.

Відповідач не зареєстрований у підсистемі "Електронний суд".

Поштовий конверт з копією ухвали Східного апеляційного господарського суду від 30.12.2024, що був надісланий на адресу відповідача, повернувся до суду з відміткою підприємства поштового зв`язку "за закінченням терміну зберігання".

Верховний Суд неодноразово висловлював (підтримував) позицію, за якою листи, що повернулися з відмітками: "адресат відсутній", "за закінченням терміну зберігання" або "інші причини", є належно врученими, за умови, що їх було направлено на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (щодо юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців) або на адресу місця реєстрації (щодо фізичних осіб) чи на адресу, самостійно зазначену стороною як адреса для листування.

Відповідно до ч.ч. 3, 7 ст. 120 ГПК України, виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Отже, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії. Сам лише факт не отримання скаржником кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання ухвали суду, оскільки зумовлений не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.06.2018 у справі № 904/9904/17).

До початку розгляду апеляційної скарги відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, що не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення відповідно до ч. 3 ст. 263 ГПК України.

Відповідно до ч. 13 ст. 8 та ч. 8 ст. 252 ГПК України, у разі здійснення розгляду справи в порядку письмового провадження суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами, досліджує докази і письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, судове засідання не проводиться.

За ч. 1 ст. 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З огляду на те, що ціна позову у даній справі (181376,91грн) є меншою від ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, суд апеляційної інстанції розглядає дану справу за правилами ч. 10 ст. 270 ГПК України без повідомлення учасників справи.

На час ухвалення цієї постанови клопотання будь-якого із учасників справи про розгляд справи в порядку загального позовного провадження до Східного апеляційного господарського суду не надходили.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Частиною 2 наведеної статті передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Розглянувши матеріали господарської справи, доводи та вимоги апеляційних скарг, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як встановлено господарським судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 12.11.2022 між ТОВ "ГК "Нафтогаз Трейдинг" (постачальником) та ОСББ "Волонтерська 8А" (споживачем), на підставі Закону України "Про ринок природного газу", Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу щодо особливостей постачання природного газу виробникам теплової енергії та бюджетним установам, затвердженого постановою КМУ від 19.07.2022 № 812 (далі Положення), постанови КМУ від 29.07.2022 № 839, Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі НКРЕКП) № 2496 від 30.09.2015 "Про затвердження Правил постачання природного газу", Постанови НКРЕКП № 2493 від 30.09.2015 "Про затвердження Кодексу газотранспортної системи", Постанови НКРЕКП № 2494 від 30.09.2015 "Про затвердження Кодексу газорозподільчих систем", Постанови НКРЕКП № 3013 від 24.12.2019 "Про встановлення тарифів для ТОВ "Оператор ГТС України на послуги транспортування природного газу для точок входу і точок виходу на регуляторний період 2020 - 2024 роки" та інших нормативно-правових актів України, що регулюють відносини у сфері постачання природного газу, укладено договір постачання природного газу № 2040-ПСО-32 (далі - договір).

За умовами п. 1.1 договору постачальник зобов`язаний поставити споживачеві, який є виробником теплової енергії в розумінні пп. 1) п. 4 Положення (об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку або житлово-будівельним (житловим, обслуговуючим) кооперативом або управителем багатоквартирних будинків), природний газ, а споживач зобов`язаний прийняти його та оплатити на умовах цього Договору.

Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем для власних потреб або в якості сировини та не може бути використаний для перепродажу (п. 1.2 договору).

Пунктом 2.1 договору сторони погодили, що постачальник передає споживачу на умовах цього договору замовлений споживачем обсяг природного газу у період з жовтня 2022 року по березень 2023 року (включно) в кількості 155,0 тис.куб метрів, в т.ч. по місяцях Обсяг I (фіксований): листопад 2022 року - 25,0 тис.куб метрів; грудень 2022 року - 34,0 тис. куб метрів; січень 2023 року - 36,0 тис.куб метрів; лютий 2023 року - 33,0 тис. куб метрів; березень 2023 року - 27,0 тис.куб метрів.

Протягом дії договору додатковими угодами №2 від 27.04.2023 та №3 від 31.05.2023 сторони домовились про обсяги поставки природного газу на період з квітня 2023 року по серпень 2023 року в загальній кількості 5,0 тис.куб метрів по (Обсяг I (фіксований)), а саме: по 1,0 тис. куб метрів в місяць.

Умовами пп. 2.2.1 п. 2.2 договору передбачено, що:

Обсяг I (фіксований) природного газу використовується споживачем для потреб виробництва теплової енергії для надання послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води населенню та/або постачання теплової енергії як товарної продукції для зазначених потреб;

Обсяг III (фіксований) природного газу використовується споживачем для виробництва теплової енергії для надання послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води бюджетним установам/організаціям та релігійним організаціям;

Обсяг II природного газу використовується споживачем для потреб, відмінних від тих, що покриваються за рахунок обсягів I (фіксований) і III (фіксований).

У відповідності до п. 3.1 договору право власності на природний газ переходить від постачальника до споживача після підписання актів приймання-передачі.

У підпункті 4.1.1 п. 4.1 договору сторони домовились, що ціна обсягів газу, визначних в п. 2.1 цього договору як Обсяг I (фіксований) за 1000 куб. м без ПДВ становить 6183,33грн, крім того ПДВ за ставкою 20%, всього з ПДВ - 7420,00грн; а також тариф на послуги транспортування природного газу для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи - 124,16грн без ПДВ, коефіцієнт, який застосовується при замовленні потужності на добу наперед у відповідному періоді на рівні 1,10 умовних одиниць, всього з коефіцієнтом 136,576грн, крім того ПДВ 20%, всього з ПДВ 163,89грн за 1000 куб. м. Всього ціна газу для Обсягу I (фіксований) за 1000 куб.м з ПДВ з урахуванням тарифу на послуги транспортування та коефіцієнту, який застосовується при замовленні потужності на добу наперед, становить 7583,89 грн.

Загальна фактична вартість цього договору дорівнює вартості фактично використаного за цим договором природного газу з урахуванням вартості послуг його транспортування (п. 4.3 договору).

Відповідно до п. 5.1 договору споживач здійснює розрахунок за придбані обсяги природного газу в наступному порядку:

- 70% вартості фактично переданого відповідно до акту приймання-передачі природного газу - до останнього числа місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено постачання газу;

- остаточний розрахунок за фактично переданий відповідно до акту приймання-передачі природний газ - до 15 числа (включно) місяця, наступного за місяцем в якому Споживач повинен був сплатити 70% грошових коштів за відповідний розрахунковий період.

Згідно з п. 7.1 договору за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавствам і цим договором.

У разі прострочення споживачем строків остаточного розрахунку згідно п.5.1 та/або строків оплати за п. 8.4 цього договору, споживач зобов`язується сплатити постачальнику 3% річних, інфляційні збитки та пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховані від суми простроченого платежу за кожний день прострочення (п. 7.2 договору).

Відповідно до п. 13.1 договору даний договір діє до 31 березня 2023 року, а в частині розрахунків - до повного їх виконання. Продовження або припинення договору можливе за взаємною згодою сторін шляхом підписання додаткової угоди до договору.

У пункті 13.3 договору сторони погодили порядок внесення змін до цього договору, згідно з яким усі зміни і доповнення до цього договору оформлюються письмово у формі додаткової угоди про внесення змін до цього договору та підписуються уповноваженими представниками сторін, крім випадків, зазначених у п.п. 13.4, 13.5 цього договору.

Умовами п. 13.5 договору сторони визначили, що споживач не є платником податку на додану вартість (ПДВ) та не має статус платника податку на прибуток на загальних умовах, передбачених Податковим кодексом України.

З матеріалів справи вбачається, що позивач - ТОВ "ГК "Нафтогаз Трейдинг" належним чином виконав умови договору постачання природного газу № 2040-ПСО-32 від 12.11.2022 та упродовж дії договору у період листопада 2022 року по серпень 2023 року передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 811364,88грн, що підтверджується наявними у справі актами приймання-передачі природного газу за вказаний період, а саме передав:

- у листопаді 2022 року - 8,14460 тис. м куб. на суму 61767,73грн;

- у грудні 2022 року - 32,43540 тис. м куб. на суму 170147,54грн;

- у січні 2023 року - 24,45140 тис. м куб. на суму 185436,66грн;

- у лютому 2023 року - 22,19000 тис. м куб. на суму 168286,45грн;

- у березні 2023 року - 29,21428 тис. м куб. на суму 221557,80грн;

- у серпні 2023 року - 0,54968 тис. м куб. на суму 4168,70грн (а.с. 23-26, т.1).

Вказані акти приймання-передачі природного газу підписані обома сторонами та засвідчені печатками сторін без будь-яких зауважень чи заперечень.

Оскільки відповідач - ОСББ "Волонтерська 8А" в порушення умов договору оплату за переданий газ здійснив лише частково на суму 744806,54грн, що підтверджується довідкою АБ "Укргазбанк" про рух коштів по поточному рахунку ТОВ "ГК "Нафтогаз Трейдинг" щодо розрахунків з ОСББ "Волонтерська 8А", у зв`язку з чим у відповідача утворилась заборгованість з оплати поставленого природного газу в розмірі 66558,34грн, позивач звернувся за захистом своїх прав до господарського суду першої інстанції з позовом про стягнення такої заборгованості.

Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням грошового зобов`язання за договором позивач нарахував та заявив до стягнення з відповідача: пеню в розмірі 95961,31грн за загальний період прострочення з 17.01.2023 по 16.04.2024; 3% річних у розмірі 9710,63грн за загальний період прострочення з 17.01.2023 по 30.06.2024 та інфляційні втрати в розмірі 9146,63грн за загальний період прострочення з травня 2023 року по червень 2024 року.

Як вже зазначалося, за результатами розгляду позовних вимог Господарським судом Харківської області 04.12.2024 ухвалено оскаржуване рішення у справі №922/3401/24, яким позов задоволено частково; стягнуто з відповідача на користь позивача основний борг в розмірі 66558,34грн; відмовлено у стягненні пені в розмірі 95961,31грн, 3% річних в розмірі 9710,63грн та інфляційних втрат у розмірі 9146,63грн, з підстав, що вказувалися раніше.

Із змісту доводів та вимог апеляційної скарги вбачається, що позивач не погоджується з рішенням місцевого господарського суду від 04.12.2024 лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені, 3% річних та інфляційних в розмірі та просить ухвалити нове рішення, яким позов в цій частині задовольнити. Відтак, рішення Господарського суду Харківської області від 04.12.2024 у цій справі №922/3401/24 відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України переглядається апеляційним судом лише в оскаржуваній частині.

Надаючи кваліфікацію спірних правовідносин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, враховуючи наступне.

За загальними положеннями цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у ст. 11 Цивільного кодексу України (далі України). За приписами ч. 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти.

У відповідності до ст. 509 ЦК України та ст. 173 Господарського кодексу України (далі ГК України) в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Стаття 174 ГК України передбачає, що господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ч.ч. 1 - 3 ст. 12 Закону України "Про ринок природного газу", постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими стандартами та нормативно-правовими актами. Постачання природного газу здійснюється за цінами, що вільно встановлюються між постачальником та споживачем, крім випадків, передбачених цим Законом. Права та обов`язки постачальників і споживачів визначаються цим Законом, Цивільним і Господарським кодексами України, правилами постачання природного газу, іншими нормативно-правовими актами, а також договором постачання природного газу.

Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини між сторонами виникли на підставі договору постачання природного газу №2040-ПСО-23 від 12.11.2022, предметом якого є постачання природного газу для власних потреб споживача.

За умовами п. 1.1 договору споживач за цим договором - ОСББ "Волонтерська 8А" є виробником теплової енергії в розумінні пп. 1) п. 4 Положення (об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку або житлово-будівельним (житловим, обслуговуючим) кооперативом або управителем багатоквартирних будинків).

Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем для власних потреб або в якості сировини та не може бути використаний для перепродажу (п. 1.2 договору).

Умовами п. 2.1 договору (в редакції додаткових угод №2 від 27.04.2023 та №3 від 31.05.2023) сторони визначили замовлений споживачем обсяг природного газу на період з жовтня 2022 року по серпень 2023 року, а саме: визначили загальний розмір та помісячні розміри замовленого споживачем Обсягу I (фіксованого) природного газу, який використовується споживачем для потреб виробництва теплової енергії для надання послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води населенню та/або постачання теплової енергії як товарної продукції для зазначених потреб.

При цьому, споживач - ОСББ "Волонтерська 8А" не замовляв поставку за цим договором Обсягу III (фіксованого) природного газу (що використовується споживачем для виробництва теплової енергії для надання послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води бюджетним установам/організаціям та релігійним організаціям) та Обсягу II природного газу (що використовується споживачем для потреб, відмінних від тих, що покриваються за рахунок обсягів I (фіксований) і III (фіксований)).

За умовами ст. 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Частиною 1 ст. 216 ГК України визначено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (ч. 1 та 2 ст. 217 ГК України ).

Згідно з ч. 1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Як встановлено місцевим господарським судом, пунктом 7.1. договору визначено, що за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавствам і цим договором.

Так, у разі прострочення споживачем строків остаточного розрахунку згідно пункту 5.1 та/або строків оплати за пунктом 8.4 цього договору, споживач зобов`язується сплатити постачальнику 3% річних, інфляційні збитки та пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховані від суми простроченого платежу за кожний день прострочення (п. 7.2 договору).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З досліджених судом матеріалів справи вбачається, що позивачем було нараховано відповідачу пеню в розмірі 95961,31грн за період з 17.01.2023 по 16.04.2024; 3% річних у розмірі 9710,63грн за період з 17.01.2023 по 30.06.2024 та інфляційні втрати в розмірі 9146,63грн за загальний період прострочення з травня 2023 року по червень 2024 року.

Разом з тим, підпунктом 4 пункту 3 розділу II "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 17.03.2020 №530-ІХ, встановлено, що з 17.03.2020 на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" відповідно до ст. 29 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 та з урахуванням рішення Державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10.03.2020 Кабінет Міністрів України постановив установити з 12 березня на усій території України карантин.

Строк дії карантину неодноразово продовжувався.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 №651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" постановлено відмінити з 24 години 00 хвилин 30.06.2023 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Отже, в період з 11.03.2020 по 30.06.2023 на всій території України діяв карантин з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19.

В той же час, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 № 206 "Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану", до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 №2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 годин 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

В подальшому строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги; колективний договір про надання комунальних послуг (далі - колективний договір) - договір про надання комунальних послуг, який укладається з виконавцем комунальних послуг за рішенням співвласників (на умовах, визначених у рішенні співвласників (об`єднання співвласників багатоквартирного будинку) та є обов`язковим для виконання всіма співвласниками; колективний споживач - юридична особа, що об`єднує споживачів у будівлі та в їхніх інтересах укладає договір про надання комунальної послуги; споживач житлово-комунальних послуг (далі - споживач) - індивідуальний або колективний споживач.

Так, Закон України "Про ринок природного газу" виокремлює серед суб`єктів ринку природного газу категорії побутового споживача та споживача:

1) побутовий споживач (відповідно до п. 23 ч. 1 ст. 1 зазначеного Закону) - фізична особа, яка придбаває природний газ з метою використання для власних побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення своїх жилих приміщень, що не включає професійну та комерційну діяльність;

2) споживач (відповідно до п. 37 ч. 1 ст. 1 зазначеного Закону) - фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, а не для перепродажу, або використання в якості сировини.

Згідно із ч. 2 ст. 382 ЦК України, усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку", спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників.

Частиною 1 ст. 385 ЦК України передбачено, що власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (будинках) для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків).

Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку - це юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна (ст. 1 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку").

Статтями 4 та 6 вказаного Закону передбачено, що об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами. Об`єднання може бути створено лише власниками квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (багатоквартирних будинках).

Управління багатоквартирним будинком здійснює об`єднання через свої органи управління (ч. 1 ст. 12 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку").

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" співвласники зобов`язані разом з іншим забезпечувати належне утримання та належний санітарний, протипожежний і технічний стан спільного майна.

Згідно зі ст. 12 вказаного Закону витрати на управління багатоквартирним будинком включають, зокрема, витрати на оплату комунальних послуг стосовно спільного майна.

Отже, в даному випадку споживач ОСББ "Волонтерська 8А" в інтересах співвласників уклав договір з постачальником (позивачем) про постачання природного газу для забезпечення потреб співвласників багатоквартирного будинку.

Колегія суддів зазначає, що ОСББ має особливий статус, відмінний від інших юридичних осіб, оскільки створюється та функціонує як непідприємницьке товариство згідно з окремим Законом України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку", має статус неприбутковості, та не є суб`єктом господарювання, не використовує природний газ для власних потреб.

ОСББ не є фізичною особою чи фізичною особою-підприємцем, а як юридична особа ОСББ не має свого власного споживання, Згідно норм чинного законодавства ОСББ сприяє отриманню співвласниками багатоквартирного будинку комунальних послуг, зокрема газу. Цей газ постачається у багатоквартирний будинок виключно задля функціонування спільного майна співвласників та для задоволення побутових (спільно-побутових) потреб співвласників.

Діяльність ОСББ "Волонтерська 8А" спрямована на створення і підтримання необхідних матеріально-технічних умов його функціонування, а, відтак, така діяльність є господарським забезпеченням діяльності не господарюючого суб`єкта, а не комерційною діяльністю з метою отримання прибутку.

Аналізуючи вказані норми, судова колегія зазначає, що об`єднання співвласників багатоквартирного будинку є колективним побутовим споживачем, тобто, юридичною особою, що об`єднує споживачів власників жилих та нежилих приміщень у будинку та діє в інтересах фізичних осіб - власників квартир, які використовують поставлений позивачем газ виключно для своїх побутових потреб (надані відповідачем послуги з опалення та постачання гарячої води населенню).

Подібна за змістом правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 13.02.2024 у справі №922/1717/23.

Судом встановлено, що природний газ, який постачається позивачем відповідачу, використовується саме для надання послуг ОСББ "Волонтерська 8А" з постачання теплової енергії у гарячій воді для потреб опалення та гарячого водопостачання мешканцям будинку (населення) по вул. Волонтерська 8А у м. Харкові, а саме безпосереднім побутовим споживачам.

Отже, предметом договору постачання природного газу №2040-ПСО-23 від 12.11.2022 є фактично постачання теплової енергії, як комунальної послуги, безпосередніми споживачами якої є мешканці будинку (населення) по вул. Волонтерська 8А у м. Харкові, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що між сторонами виникли правовідносини у сфері житлово-комунальних послуг.

В свою чергу, доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновки суду про те, що договір постачання природного газу №2040-ПСО-23 від 12.11.2022 направлений саме на постачання теплової енергії для побутових споживачів, тобто на надання комунальних послуг таким споживачам.

Разом з цим, апелянтом не надано суду жодних належних і допустимих у розумінні ст.ст. 76, 77 ГПК України доказів того, що споживання за спірним договором відбувалося не лише мешканцями будинку, але й суб`єктами господарювання.

З огляду на вищевикладене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач виступає у спірних відносинах з позивачем саме як колективний побутовий споживач (від імені всіх фізичних осіб співвласників) та договір укладений для забезпечення та сприяння співвласникам будинку в отриманні житлово-комунальних послуг належної якості та у встановлений строк.

У зв`язку з наведеним, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апелянта щодо відсутності підстав для застосування до спірних правовідносин положень Законів України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку", "Про житлово-комунальні послуги" та "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку", як наслідок, апеляційний господарський вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано керувався Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 17.03.2020 №530-ІХ та постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 №206 "Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану".

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що оскільки з 12.03.2020 по 30.06.2023 діяв карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, а також на даний час діє воєнний стан, введений з 24.02.2022 в Україні Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, та враховуючи норми Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 17.03.2020 №530-ІХ, а також постанови Кабінету Міністрів України від 05.03.2022 № 206 "Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану", приписи яких забороняють нарахування та стягнення з населення (які є мешканцями ОСББ "Волонтерська 8А") неустойки (штрафів, пені), 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення плати за житлово-комунальні послуги, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вимоги позивача про стягнення суми пені в розмірі 95961,31грн, 3% річних у розмірі 9710,63грн та інфляційних втрат в розмірі 9146,63грн задоволенню не підлягають, адже у позивача було відсутнє право на їх нарахування.

Доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків, до яких дійшла колегія суддів та не доводять неправильність чи незаконність рішення, прийнятого судом першої інстанції.

Таким чином, оскільки доводи заявника апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджені обставини, що мають значення для справи, а викладені в оскаржуваному судовому рішенні висновки відповідають фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим апеляційна скарга ТОВ "ГК "Нафтогаз Трейдинг" задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Харківської області від 04.12.2024 у справі №922/3401/24 підлягає залишенню без змін.

З огляду на те, що апеляційна скарга залишається без задоволення, відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір за її подання покладається судом на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 ГПК України, Східний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз Трейдинг" на рішення Господарського суду Харківської області від 04.12.2024 у справі №922/3401/24 - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 04.12.2024 у справі №922/3401/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачені ст.ст. 286 - 289 ГПК України.

Головуючий суддя Н.О. Мартюхіна

Суддя Л.М. Здоровко

Суддя В.В. Лакіза