УХВАЛА

м. Київ

25.02.2025Справа № 910/2101/25

Суддя Господарського суду міста Києва Мандриченко О.В., розглянувши, без виклику представників сторін,

заяву Приватного акціонерного товариства "Київспецтранс";

про забезпечення позову.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Київспецтранс" (далі також -заявник, ПрАТ "Київспецтранс") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України(далі також - Відділення), в якому просить визнати протиправною, незаконною, недійсною та скасувати вимогу Відділення № 60-02/323е від 16.01.2025.

Приватне акціонерне товариство "Київспецтранс" звернулося до Господарського суду міста Києва з заявою про забезпечення позову, в якій просить:

зупинити дію вимоги Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 60-02/323е від 16.01.2025;

заборонити Північному міжобласному територіальному відділенню Антимонопольного комітету України вчиняти дії з направлення ПрАТ "Київспецтранс" вимог щодо надання інформації тотожних за предметом і обсягом повністю або частково до вимоги Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 60-02/323е від 16.01.2025;

заборонити Північному міжобласному територіальному відділенню Антимонопольного комітету України вчиняти дії з прийняття розпорядження про початок розгляду справи про порушення ПрАТ "Київспецтранс" законодавства про захист економічної конкуренції у зв`язку з Вимогою Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 60-02/323е від 16.01.2025;

заборонити Північному міжобласному територіальному відділенню Антимонопольного комітету України збирати докази, вилучати докази, накладати арешт на докази у зв`язку з вимогою Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 60-02/323е від 16.01.2025;

заборонити Північному міжобласному територіальному відділенню Антимонопольного комітету України вчиняти дії з притягнення ПрАТ "Київспецтранс" до відповідальності у зв`язку з вимогою Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 60-02/323е від 16.01.2025.

В обґрунтування вказаної заяви, заявник вказує, що очевидними є ознаки протиправності вимоги № 60-02/323е від 16.01.2025, та порушення прав, свобод або інтересів ПрАТ "Київспецтранс" вимогою № 60-02/323е від 16.01.2025, оскільки Північне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України не наводить ні у вимозі № 60-02/323е від 16.01.2025 ні у повідомленні № 60-02/888е від 05.02.2025 жодних норм "інших передбачених законом випадків", які надавали б право Північному міжобласному територіальному відділенню Антимонопольного комітету України вимагати копії документів у ПрАТ "Київспецтранс" за більш як вісім років діяльності на підставі Вимоги № 60-02/323е від 16.01.2025.

Також заявник наголошує, що враховуючи, що виконання вимог Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України у встановлений вимогою № 60-02/323е від 16.01.2025, повідомленні № 60-02/888е від 05.02.2025 строк і спосіб унеможливить діяльність ПрАТ "Київспецтранс", як підприємства критичної інфраструктури, порушить розумний баланс між приватними й публічними інтересами, то невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист оспорюваних прав або інтересів ПрАТ "Київспецтранс", за захистом яких ПрАТ "Київспецтранс" звертається до суду.

Розглянувши заяву Приватного акціонерного товариства "Київспецтранс" про забезпечення позову, суд прийшов до висновку про відмову в її задоволенні, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити (аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18).

Частиною 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 10 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України, заходи забезпечення позову не повинні порушувати прав інших акціонерів (учасників) господарського товариства. Зокрема, крім випадків, передбачених частиною дев`ятою цієї статті, заборона вчиняти дії має стосуватися лише акцій або корпоративних прав, безпосередньо пов`язаних з предметом спору.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Згідно з п. 1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Як вказувалося судом, заявник просить суд, зокрема, зупинити дію вимоги Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 60-02/323е від 16.01.2025.

За змістом ч. 1 ст. 35 Закону України "Про захист економічної конкуренції", розгляд справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції починається з прийняття розпорядження про початок розгляду справи та закінчується прийняттям рішення у справі.

Як визначено ч. 2 вказаної статті, при розгляді справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України: збирають і аналізують документи, висновки експертів, пояснення осіб, іншу інформацію, що є доказом у справі, та приймають рішення у справі в межах своїх повноважень; отримують пояснення осіб, які беруть участь у справі, або будь-яких осіб за їх клопотанням чи з власної ініціативи.

За змістом ч. 4 ст. 371 Закону України "Про захист економічної конкуренції", якщо протягом граничних строків розгляду справи, передбачених частинами першою та другою цієї статті, органом Антимонопольного комітету України рішення не прийнято, справа підлягає закриттю на підставі абзацу сьомого частини першої статті 49 цього Закону.

Згідно з абз. 5 ч. 1 ст. 40 Закону України "Про захист економічної конкуренції", особи, які беруть (брали) участь у справі, мають право оскаржувати рішення, розпорядження органів Антимонопольного комітету України у порядку, визначеному законом.

Приписами ч. ст. 48 Закону України "Про захист економічної конкуренції" визначено, що за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі про:

визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції;

припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції;

зобов`язання органу влади, органу місцевого самоврядування, органу адміністративно-господарського управління та контролю скасувати або змінити прийняте ним рішення чи розірвати угоди, визнані антиконкурентними діями органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю;

визнання суб`єкта господарювання таким, що займає монопольне (домінуюче) становище на ринку;

примусовий поділ суб`єкта господарювання, що займає монопольне (домінуюче) становище на ринку;

накладення штрафу;

блокування цінних паперів;

усунення наслідків порушень законодавства про захист економічної конкуренції, зокрема усунення чи пом`якшення негативного впливу узгоджених дій, концентрації суб`єктів господарювання на конкуренцію;

скасування дозволу на узгоджені дії у разі вчинення дій, заборонених згідно із статтею 19 цього Закону;

закриття провадження у справі.

Як передбачено ч. 1 ст. 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції", заявник, відповідач, третя особа мають право повністю або частково оскаржити рішення, розпорядження органу Антимонопольного комітету України, передбачені статтями 36 і 48 цього Закону, до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення, розпорядження. Зазначений строк не підлягає поновленню.

З наведеного вбачається, що рішення органу Антимонопольного комітету України це - це офіційний акт, який приймається за результатами розгляду справи та містить відповідні висновки щодо порушення законодавства, зобов`язання усунути порушення, накладення штрафів або інші правові наслідки.

Частиною 5 ст. 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" передбачено, що незалежно від положень частини четвертої цієї статті, у разі наявності достатніх підстав, господарський суд може зупинити дію рішення органу Антимонопольного комітету України.

Тобто, здійснивши системний аналіз наведених вище положень Закону України "Про захист економічної конкуренції", можна прийти до висновку, що суд може зупинити виконання виключно рішення органу Антимонопольного комітету України.

Враховуючи вищевикладене, у суду відсутні правові підстави для зупинення дії вимоги органу Антимонопольного комітету України, а відтак і для задоволення вимоги про зупинення дії вимоги Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 60-02/323е від 16.01.2025.

Крім того, суд зазначає, що за змістом ч. 11 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України, не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Як вказувалося судом, заявник просить суд, зокрема:

заборонити Північному міжобласному територіальному відділенню Антимонопольного комітету України вчиняти дії з направлення ПрАТ "Київспецтранс" вимог щодо надання інформації тотожних за предметом і обсягом повністю або частково до вимоги Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 60-02/323е від 16.01.2025;

заборонити Північному міжобласному територіальному відділенню Антимонопольного комітету України вчиняти дії з прийняття розпорядження про початок розгляду справи про порушення ПрАТ "Київспецтранс" законодавства про захист економічної конкуренції у зв`язку з Вимогою Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 60-02/323е від 16.01.2025;

заборонити Північному міжобласному територіальному відділенню Антимонопольного комітету України збирати докази, вилучати докази, накладати арешт на докази у зв`язку з вимогою Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 60-02/323е від 16.01.2025;

заборонити Північному міжобласному територіальному відділенню Антимонопольного комітету України вчиняти дії з притягнення ПрАТ "Київспецтранс" до відповідальності у зв`язку з вимогою Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 60-02/323е від 16.01.2025.

Як вбачається з позовної заяви, ПрАТ "Київспецтранс" просить суд визнати протиправною, незаконною, недійсною та скасувати вимогу Відділення № 60-02/323е від 16.01.2025.

Тобто, вказані вимоги заявника, за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог.

Крім цього суд вказує, що дії, які заявник просить суд заборонити вчиняти Відділенню є його дискреційними повноваженнями в силу положень Закону України "Про Антимонопольний комітет України" та Закону України "Про захист економічної конкуренції".

Також, суд зазначає, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження вчинення Відділенням дій, які заявник просить суд заборонити йому вчиняти.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, господарський суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів, оскільки такі обмеження можуть призвести до незворотних наслідків.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод "Право на ефективний засіб юридичного захисту" встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову. При цьому, вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи, або забезпечити ефективний захист чи поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, в разі задоволення позову.

Слід зазначити, що згідно рішення Європейського суду з прав людини від 29.06.2006 у справі "Пантелеєнко проти України" засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії", було зазначено що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припинення порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Проте, за висновками суду, обставини, покладені заявником в обґрунтування поданої заяви не вказують на наявність дійсних та достатніх підстав для забезпечення позову.

Відповідно до ч. 6 ст. 160 Господарського процесуального кодексу України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Відтак, здійснивши оцінку обґрунтованості доводів заявника, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову не містить обґрунтованих мотивів та посилань на докази, на підставі яких, суд міг би дійти висновку щодо доцільності та необхідності забезпечення позову.

Відповідно до ч. 6 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Керуючись ст. 136, 137, 140, ч. 2 ст. 232, ст. 233, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Приватного акціонерного товариства "Київспецтранс" про забезпечення позову відмовити повністю.

Ухвала підлягає оскарженню в порядку, встановленому чинним Господарським процесуальним кодексом України.

Суддя О.В. Мандриченко