СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2025 року м. Харків Справа № 922/3400/24

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Стойка О.В., суддя Попков Д.О. , суддя Радіонова О.О.

за участю секретаря судового засідання Склярук С.І.,

від апелянта (заявник): Філатова Т.М..- представник;

від Боржника: Царук А.І. - представник;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Компанії Varile UG (haftungsbeschrankt) на ухвалу господарського суду Харківської області від 02.12.2024 у справі № 922/3400/24

за заявою Компанії Varile UG (haftungsbeschrankt)

про відкриття справи про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "ТІНІКОМ"

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2024 року Компанія VARILE UG (Республіка Німеччина) (далі- Заявник) звернулась до господарського суду Харківської області про визнання банкрутом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТІНІКОМ» (далі - Боржник) в якій заявник просила суд:

- прийняти до розгляду заяву Компанії VARILE UG (Zschortauer Str., 1, 04129 Leipzig, Germany, Vat Num. DE352470401) про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «ТІНІКОМ» (, адреса: 61109, м. Харків, вул. Садова, будинок 6), призначити підготовче засідання, вжити заходів для забезпечення вимог кредиторів шляхом заборони власнику майна (органу, уповноваженому управляти майном) боржника та боржнику приймати рішення про ліквідацію, реорганізацію боржника, а також відчужувати основні засоби;

- відкрити провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «ТІНІКОМ» (, адреса: 61109, м. Харків, вул. Садова, будинок 6);

- визнати грошові вимоги Компанії VARILE UG (Zschortauer Str., 1, 04129 Leipzig, Germany, Vat Num. DE352470401) до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТІНІКОМ» (, адреса: 61109, м. Харків, вул. Садова, будинок 6) у розмірі 795 260,70 грн. із віднесенням їх до 4 (четвертої) черги задоволення вимог кредиторів;

- витрати Компанії VARILE UG (Zschortauer Str., 1, 04129 Leipzig, Germany, Vat Num. DE352470401), пов`язані із провадженням у справі про банкрутство у розмірі 85 714,96 грн., які складаються із: 30280,00 грн. судового збору та 55 434,96 грн. (1200 євро х 46,1958) витрат на професійну правничу допомогу віднести до І (першої) черги задоволення вимог кредиторів;

- призначити розпорядником майна боржника «ТІНІКОМ» (, адреса: 61109, м. Харків, вул. Садова, будинок 6) - арбітражного керуючого Соколика Дмитра Ігоровича Свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого № 2043 від 08.11.2021, адреса: вул. Клінічна, 25 м. Київ, 03110, тел. НОМЕР_1 , e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою суду від 01.10.2024 прийнято заяву Компанії Varile UG про відкриття провадження у справі про банкрутство до розгляду та призначено підготовче засідання у справі, але ухвалою господарського суду Харківської області від 02.12.2024 по справі № 922/3400/24 відмовлено Заявнику у відкритті провадження у справі про банкрутство ТОВ «ТІНІКОМ».

Оскаржувана ухвала мотивована недоведеністю наведених Заявником обставин, яких було б достатньо для відкриття провадження у справі про банкрутство. Суд першої інстанції після дослідження наведених заявником обставин дійшов висновку, що у спірних відносинах між сторонами, які виникли з виконання договору поставки, вбачається необхідність встановлення належного виконання обов`язків за договором з боку обох сторін, моменту виникнення у Боржника грошового зобов`язання перед Заявником, у зв`язку з чим суд визнав наявність між сторонами спору про право, який підлягає вирішенню у порядку позовного провадження та відмовив у відкритті провадження у справі відповідно до ч. 6 ст.39 Кодексу України з процедур банкрутства.

Заявник, не погодившись з ухвалою суду, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив ухвалу господарського суду скасувати та задовольнити його заяву про забезпечення позову.

Зокрема, скаржник вважав, що суд першої інстанції при розгляді даного питання дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні заяви про відкриття провадження про банкрутство Боржника, оскільки при розгляді заяви з кредиторськими вимогами до боржника в рамках справи про банкрутство, судом першої інстанції не було виконано завдання підготовчого засідання господарського суду по розгляду заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство шляхом перевірки обґрунтованості вимог ініціюючого кредитора на предмет існування між сторонами грошового зобов`язання в розумінні абзацу 5 частини першої статті 1 КУзПБ, встановлення наявності спору про право, який підлягає вирішенню у порядку позовного провадження та обставин задоволення таких вимог до проведення підготовчого засідання у справі.

На думку скаржника, суд першої інстанції обмежився зазначенням в ухвалі про відмову у відкритті провадження у справі про банкрутство лише тим, що констатував нібито існування спору про право та необхідність встановлення дійсних правовідносин у позовному провадженні попри обов`язку самостійно надати з урахуванням засад змагальності сторін у справі про банкрутство оцінку обґрунтованості вимог ініціюючого кредитора.

Суд першої інстанції не дослідив, що апелянтом на виконання положень ст.35КУзПБ належним чином подано заяву ініціюючого кредитора із зазначенням підстав виникнення грошового зобов`язання, його характеру, моменту виникнення та розміру, із наданням відповідних доказів. Натомість, Боржником не надано загальну суму його заборгованості перед кредиторами за зобов`язаннями, що передбачають виплату грошових коштів, у тому числі, зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), з виплати заробітної плати та відомості про наявне у боржника майно, що свідчить про невиконання Боржником вимог частини 2 статті 36 КУзПБ та, на думку апелянта, не спростовано його вимоги та не здійснено їх погашення.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 13.01.2025 року відкрито апеляційне провадження заданою апеляційною скаргою та призначено справу до розгляду на 17.02.25р. о 11:45.

Боржник у поданому відзиві заперечував проти доводів апеляційної скарги, вважав ухвалу суду обґрунтованою та законною, зокрема зазначив, що оскільки зобов`язання сторін виникли з Договору поставки, то настання відповідальності за порушення виконання умов договору повинно відбуватися за нормами права, які регулюють договірні правовідносини та вирішуватися у порядку позовного провадження.

В судовому засіданні апеляційної інстанції 17.02.2025року представник апелянта (заявника) підтримав доводи апеляційної скарги та просив скасувати ухвалу суду першої інстанції .

Представник Боржника заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, дискреційні повноваження суду апеляційної інстанції щодо обсягів перегляду справ обмежуються доводами та вимогами апеляційної скарги. Виключення з цього правила можливе лише у разі, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України).

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частини шостої статті 39 Кодексу України з процедур банкрутства господарський суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо вимоги кредитора свідчать про наявність спору про право, який підлягає вирішенню у порядку позовного провадження.

Відсутність спору про право в межах процедури банкрутства полягає у відсутності неоднозначності у вирішенні питань щодо сторін зобов`язання, суті (предмета) зобов`язання, підстави виникнення зобов`язання, суми зобов`язання та структури заборгованості, а також строку виконання зобов`язання, тощо.

Методом встановлення таких фактів є дослідження господарським судом відзиву боржника, заслуховування пояснень представника боржника або дослідження Єдиного реєстру судових рішень, відомості з якого є відкритими та загальнодоступними, щодо перебування на розгляді іншого суду позову боржника до ініціюючого кредитора із зазначених питань.

Установлення відсутності спору про право щодо вимог ініціюючого кредитора є обов`язковою умовою для відкриття провадження у справі про банкрутство боржника (правові висновки Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 13.08.2020 у справі № 910/4658/20).

Спір про право - це формально визнана суперечність між суб`єктами цивільного права, що виникла за фактом порушення або оспорювання суб`єктивних прав однією стороною цивільних правовідносин іншою і яка потребує врегулювання самими сторонами або вирішення судом.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права, який суттю суперечності, конфлікту, протиборства сторін.

Поняття «спір про право» має розглядатися з його наповненням сутнісним, а не виключно формальним змістом.

Тому, вирішуючи питання, чи свідчить вимога кредитора (кредиторів) про наявність спору про право, слід враховувати, що спір про право виникає з матеріальних правовідносин і характеризується наявністю розбіжностей (суперечностей) між суб`єктами правовідносин з приводу їх прав та обов`язків і неможливістю їх здійснення/забезпечення належного виконання за зверненням до суду. Спір про право може проявлятися також у випадку, коли на шляху здійснення особою права виникають перешкоди, які можуть бути усунуті за участю суду.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 26.10.2022 по справі № 911/299/21.

У постанові від 28.07.2022 у справі № 902/560/20 Верховний Суд зауважує, що поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Здійснюючи розгляд спорів про право, суд встановлює наявність чи відсутність певних обставин (юридичних фактів). За відсутності цих елементів не може бути спору про право.

Юридичні факти - це певні життєві обставини, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин.

Таким чином, спір про право пов`язаний виключно з порушенням, оспоренням або невизнанням, а також не доведенням суб`єктивного права, при якому існують конкретні особи, які перешкоджають в реалізації права.

Встановлення відсутності спору про право щодо вимог ініціюючого кредитора є обов`язковою умовою для відкриття провадження у справі про банкрутство боржника.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд, зокрема, у постановах від 13.08.2020 у справі № 910/4658/20, від 19.08.2020 у справі № 910/2522/20, від 03.09.2020 у справі №910/4658/20, від 16.09.2020 у справі № 911/593/20, 31.05.2022 року у справі № 917/1234/21.

Відповідно до висновків щодо застосування права, які викладено у постанові Верховного Суду від 20.07.2022 у справі № 904/6023/21, якщо у підготовчому засіданні буде з`ясовано, що між ініціюючим кредитором та боржником існують суперечки з приводу їх прав та обов`язків, що вочевидь ставить під сумнів вимогу кредитора, і їх вирішення можливе виключно шляхом встановлення об`єктивної істини, що, у свою чергу, покладає на суд обов`язок вжити всіх визначених законом заходів до всебічного, повного та об`єктивного з`ясування дійсних прав і обов`язків сторін, у тому числі із застосуванням інституту доказів і доказування, що притаманні саме для справ позовного провадження, господарський суд відмовляє у відкритті провадження у справі про банкрутство.

У правових висновках Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладених в постанові від 08.04.2021 у справі № 904/4262/17 використання формального підходу при розгляді заяви з кредиторськими вимогами та визнання кредиторських вимог без надання детального правового аналізу поданій заяві з кредиторськими вимогами, підстав виникнення грошових вимог кредитора до боржника, їх характеру, встановлення розміру та моменту виникнення цих грошових вимог створює загрозу визнання судом у справі про банкрутство фіктивної кредиторської заборгованості до боржника.

Судом першої інстанції встановлено, що між Боржником та Заявником 24.01.2024 було укладено Договір поставки №4D (Далі - Договір), відповідно до умов якого Боржник зобов`язався передавати, а Заявник - приймати та оплачувати на умовах цього Договору вироби із пластмас - люки оглядових колодязів в асортименті (далі-Товар).

Умовами Договору сторони узгодили, що :

- місцем передачі товару Боржником перевізнику є склад Боржника, розташований за адресою: 61177, Україна, місто Харків, вулиця Залютинська, 4;

- Боржник надсилає Заявникові рахунок-фактуру факсом або електронною поштою;

- Товар передається Заявникові не пізніше 21 робочого дня моменту отримання Боржником 100% оплати, а також належним чином оформлених документів;

- постачання вважається здійсненим, коли товар завантажений у транспортний засіб, наданий Заявником;

- Заявник зобов`язаний заздалегідь письмово повідомити Боржнику всю необхідну інформацію про перевізника;

- 100% вартість партії Товару здійснюється Заявником згідно з рахунком- фактурою у валюті платежу шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Боржника на кожну партію товару не пізніше 5 банківських днів із моменту виставлення рахунку-фактури.

Сторонами спору не заперечується, що Заявник на виконання п. 5.1. Договору на підставі інвойсу Боржника № 42 від 24.01.2024 р. 07.02.2024 р. сплатив на користь останнього грошові кошти у розмірі 17 215 ЄВРО в якості 100% попередньої оплати за товар.

В той же час, судом першої інстанції встановлено, що матеріали справи не містять доказів виконання Заявником обов`язку Договору про можливість вивезення товару та надання заявок на перевезення відповідному перевізнику, умовами Договору не визначено обов`язку Боржника повідомляти Заявника про готовність Товару до відвантаження, оскільки встановлений Договором встановлений інший порядок виконання продавцем обов`язку передати товар.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, Боржником 06.10.2024 року відправлено лист на адресу Покупця за договором про необхідність отримання товару.

Отже, між сторонами укладений Договір, який безпосередньо породжує не грошовий обов`язок Боржника поставити товар, а Заявника- отримати товар та грошовий обов`язок- сплатити його вартість.

Разом з тим, Заявник вимагає не виконання зазначеного обов`язку Боржника, а порушення справи з приводу неплатоспроможності останнього через невиконання Боржником грошового зобов`язання, що виникає через встановлення факту порушення ним, як продавцем за Договором, обов`язку передати товар у визначений Договором строк.

Боржником факт такого порушення заперечується за мотивами неможливості виконання відповідного обов`язку через прострочення виконання Заявником власного зобов`язання щодо визначення та надання відомостей про перевізника, що унеможливлює притягнення Боржника до відповідальності у вигляді неустойки, на оплаті якої наполягає Заявник.

Отже, виходячи із встановлених обставин, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що між сторонами існує спір у матеріально-правовій формі щодо належного виконання сторонами своїх зобов`язань з поставки - прийняття товару за Договором.

У постанові Верховного Суду від 31.01.2024 у справі № 908/1339/23, Верховним Судом зазначено про те, що системний аналіз статей 1, 8, 34, 39 Кодексу України з процедур банкрутства свідчить, що правовими підставами для відкриття провадження у справі про банкрутство є: наявність грошового зобов`язання боржника перед кредитором, строк виконання якого сплив на дату звернення кредитора до суду; відсутність між кредитором та боржником спору про право стосовно заявлених вимог; не задоволення боржником у повному обсязі вимог ініціюючого кредитора до підготовчого засідання суду.

З огляду на викладене, встановлення відсутності спору про право щодо вимог ініціюючого кредитора є обов`язковою умовою для відкриття провадження у справі про банкрутство боржника.

За таких обставин, судова колегія вважає обґрунтованими висновки господарського суду про відмову у відкритті провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "ТІНІКОМ", оскільки правовідносини сторін повинні вирішуватись в межах позовного провадження.

Доводи апеляційної скарги про невиконання судом першої інстанції завдання підготовчого засідання господарського суду по розгляду заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство шляхом перевірки обґрунтованості вимог ініціюючого кредитора, не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.

За таких обставин судова колегія дійшла висновку, що ухвала господарського суду Харківської області від 02.12.2024р. у справі № 922/3400/24 ґрунтується на дотриманні спростовують висновку суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати з розгляду апеляційної скарги відносяться на Заявника.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 269, 270, 271, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Компанії Varile UG (haftungsbeschrankt) на ухвалу господарського суду Харківської області від 02.12.2024 у справі № 922/3400/24 залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Харківської області від 02.12.2024 у справі № 922/3400/24 залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції покласти на Компанію Varile UG (haftungsbeschrankt).

Постанову може бути оскаржено до Верховного Суду у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення судового рішення або складання повного судового рішення.

Повний текст постанови підписано 28.02.2025

Головуючий суддя О.В. Стойка

Суддя Д.О. Попков

Суддя О.О. Радіонова