ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30.01.2025 Справа № 917/1463/23
м. Полтава
до Мазаратій Наталії Іванівни, АДРЕСА_1
про стягнення грошових коштів в сумі 33 030 906,00 грн.
Суддя Солодюк О.В.
Секретар судового засідання Олефір О.І.
Учасники справи згідно протоколу судового засідання
Розглядається позовна заява Антимонопольного комітету України до Мазаратій Наталії Іванівни про стягнення штрафу в сумі 16 515 453 грн за порушення законодавства про захист економічної конкуренції та 16 515 453 грн пені.
Ухвалою від 18.08.2023 суд прийняв вказану позовну заяву до розгляду та відкрив загальне позовне провадження у справі; призначив підготовче засідання у справі на 19.09.2023 на 09:40 год.
Ухвалою суду від 19.09.2023 року продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено розгляд справи на 28.11.2023 на 11:30 год.
Ухвалою суду від 28.11.2023 року відкладено розгляд справи на 01.02.2024 на 12:00 год.
Ухвалою суду від 01.02.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 18.04.2024 на 10:00 год.
16.04.2024 року (вхід. № 5241) від представника відповідача через систему "Електронний суд" надійшло клопотання про відкладення судового засідання на іншу дату.
Ухвалою суду від 18.04.2024 року відкладено розгляд справи на 30.05.2024 на 12:00 год.
Судове засідання, призначене на 30.05.2024р. на 12:00 год., не відбулося у зв`язку з перебуванням судді у відпустці. Ухвалою суду від 17.06.2024 року призначено розгляд справи на 15.08.2024 на 10:00 год.
Ухвалою суду від 15.08.2024 року відкладено розгляд справи на 05.11.2024 на 11:00 год.
Ухвалою суду від 05.11.2024 року відкладено розгляд справи на 17.12.2024 на 10:30 год.
Ухвалою суду від 17.12.2024 року відкладено розгляд справи на 30.01.2025 на 10:30 год. у зв"язку з повітряною тривогою.
30.01.2025 року (вхід. № 1242) від представника позивача до матеріалів справи надійшла заява, в якій останній просить розгляд справи проводити без участі представника позивача. Позовні вимоги підтримує та просить суд задовольнити в повному обсязі.
В судовому засіданні 30.01.2025 судом винесено рішення, згідно ст. 240 Господарського процесуального кодексу України.
Розглянувши матеріали справи, суд встановив:
Адміністративною колегією Антимонопольного комітету України 26.10.2021 (далі - позивач, АМК, Комітет) ухвалено Рішення № 141-р/тк (т.1, а.с. 83-177), відповідно до якого встановлено вчинення фізичною особою-підприємцем Мазаратій Наталією Іванівною (далі - відповідач, ФОП Мазаратій Н.І.) порушень, які передбачені пунктом 1 статті 50 та пунктом 4 частини другої статті 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів відкритих торгів на закупівлю, проведених Управлінням освіти Виконавчого комітету Полтавської міської ради з використанням електронної системи закупівель "Prozorro". За вчинені порушення на ФОП Мазаратій Н.І. накладено штраф у загальному розмірі 16 515 453 грн.
Відповідно до ч. 3 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції», особа, на яку накладено штраф за рішенням органу Комітету, сплачує його у двомісячний строк з дня одержання рішення про накладення штрафу.
Відповідно до ч. 8 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції», протягом п`яти днів з дня сплати штрафу, суб`єкт господарювання зобов`язаний надіслати до Комітету документи, що підтверджують сплату штрафу.
Отже, строк сплати штрафу, накладеного Рішенням № 141-р/тк, закінчився 07.02.2022.
Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції», заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Комітету повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк не може бути відновлено.
Відповідач оскаржив Рішення № 141-р/тк до Господарського суду міста Києва.
Таким чином, Рішення № 141-р/тк є законним та відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» та ст. 22 Закону України «Про Антимонопольний комітет України» є обов`язковим до виконання.
Доказів, що підтверджують сплату штрафу, накладеного Рішенням № 141-р/ тк у встановлені Законом строки відповідачем суду не подано.
Відповідно до ч. 5 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції»:
- за кожний день прострочення сплати штрафу стягується пеня у розмірі півтора відсотка від суми штрафу;
- нарахування пені зупиняється на час розгляду чи перегляду господарським судом: справи про визнання недійсним рішення органу Комітету про накладення штрафу; відповідного рішення (постанови) господарського суду.
Отже, абз. 3 - 5 ч. 5 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» передбачено зупинення нарахування пені на час розгляду чи перегляду господарським судом: справи про визнання недійсним рішення органу Комітету про накладення штрафу; відповідного рішення (постанови) господарського суду. Отже, тривалість такого зупинення визначається виключно періодом часу, протягом якого фактично здійснювався зазначений розгляд чи перегляд (наприклад, у суді першої інстанції - від дня порушення провадження у справі до дня прийняття рішення в ній; у судах апеляційної та касаційної інстанцій - від дня прийняття апеляційної чи касаційної скарги до дня прийняття постанови), і в цей період не включається час знаходження матеріалів справи в суді, коли згадані розгляд чи перегляд не здійснюються.
Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 16.06.2022 у справі № 917/530/21, від 11.06.2019 у справі № 910/9272/18, від 22.01.2019 у справі № 915/304/18, від 19.03.2019 у справі № 904/3536/18 та від 27.11.2018 у справі № 910/4081/18.
Нарахування та стягнення пені, передбаченої ч. 5 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції», має обов`язковий характер, не потребує прийняття будь-якого рішення органу державної влади про її застосування і в зв`язку з цим не підпадає під ознаки адміністративно - господарських санкцій.
Дану правову позицію наведено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28.02.2018 у справі № 914/607/17.
Позивачем правомірно здійснено розрахунок пені за прострочення відповідачем сплати штрафу, накладеного Рішенням № 141-р/тк, за період:
Кількість днів прострочення сплати штрафу становить 89 днів.
Розмір пені за один день прострочення сплати штрафу становить:
16 515 453 х 1,5 % = 247 731,795 гривень, де
16 515 453 гривень - розмір штрафу, накладеного Рішенням № 141-р/тк;
1,5 % - відсоток від суми штрафу відповідно до ч. 5 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції».
За 89 днів прострочення сплати штрафу сума пені становить:
247 731,795 х 89 = 22 048 129,76 гривень.
Відповідно до ч. 5 ст. 56 Закону України «Про захист економічної конкуренції» розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного відповідним рішенням Комітету.
Отже, розмір пені становить 16 515 453 гривень.
Велика Палата Верховного Суду у справі № 904/1083/18 роз`яснила, що з 15 грудня 2017 року господарський суд не може закрити провадження у справі, якщо до подання позову припинено діяльність фізичної особи підприємця, яка є однією зі сторін у справі (згідно з п. 6 ч. 1 ст. 231 ГПКУ у редакції Закону №2147).
Господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України спорів, у яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.
Отже, позивач, звертаючись до господарського суду, обґрунтовано визначив належність спору до господарської юрисдикції відповідно до суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін.
Станом на день розгляду спору штраф та пеня не сплачені, доказів на підтвердження їх оплати відповідачем не надано, на наявність таких доказів відповідач у відзиві не посилався.
Відповідно до п. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.
Враховуючи викладене, вимоги позивача є обґрунтованими, такими, що підтверджуються матеріалами справи, відповідачем не спростовані, у зв`язку з чим підлягають задоволенню.
Частинами 1, 3 статті 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Як вказано в статті 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України встановлено що, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
В статті 79 Господарського процесуального кодексу України вказано, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З урахуванням вищевикладеного, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.
Відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача по сплаті судового збору покладаються на відповідача у зв`язку з задоволенням позову.
Керуючись статтями 129,232-233,236-238,240 ГПК України, суд, -
ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.
Видати накази із набранням цим рішенням законної сили.
Згідно із ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 256 ГПК України.

Суддя Солодюк О.В.