ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2025 року м.Дніпро Справа № 908/1866/24

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Кощеєва І.М. (доповідач)

суддів: Дарміна М.О., Мороза В.Ф.

розглянувши у порядку письмового провадження

без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю ТКЦ Піраміда

на рішення Господарського суду Запорізької області від 09.09.2024 р.

(суддя Горохов І.С., м. Запоріжжя, повний текст рішення складено 09.09.2024 р.)

у справі

за позовом

Запорізької міської ради,

м. Запоріжжя

до відповідача

Товариства з обмеженою відповідальністю ТКЦ Піраміда,

м. Запоріжжя

про стягнення коштів

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

Запорізька міська рада звернулась до Господарського суду Запорізької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю ТКЦ Піраміда, про стягнення заборгованості за договором оренди землі № 00033 від 14.05.2021 р., за період з 01.01.2022 р. по 31.12.2023 р., в розмірі 179 561,98 грн.

Підставою для звернення з позовом зазначено неналежне виконання Відповідачем зобов`язань з своєчасного та повного внесення орендних платежів рамках договору оренди землі № 00033 від 14.05.2021 р.. Позов обґрунтовано ст. ст. 11, 16, 377, 509, 525, 526, 530, 651, 759, 762 ЦК України, ст. ст. 83, 120, 206 ЗК України, Закону України Про оренду землі, ст. ст. 173, 193, 283 ГК України.

2. Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 09.09.2024 р. у справі № 908/1866/24 позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю ТКЦ Піраміда на користь Запорізької міської ради заборгованість за договором оренди землі № 0033 від 14.05.2021 р., за період з 01.01.2022 р. по 31.12.2023 р., в розмірі 179 561,98 грн., судовий збір в розмірі 2 422,40 грн..

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись з вказаним рішенням Товариство з обмеженою відповідальністю ТКЦ Піраміда звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

4. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, Скаржник вважає оскаржуване рішення суду незаконним, необгрунтованим і таким, що підлягає скасуванню повністю із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Водночас, на думку Скаржника, відповідно до положень чинного законодавства лише державна податкова служба та її структурні підрозділи уповноважені на здійснення контролю за порядком та правильністю нарахування плати за землю. В свою чергу, сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень є лише орендодавцями земельних ділянок. Подвійна правова природа орендної плати за землю дозволяє при врегулюванні спірних ситуації застосовувати до спірних правовідносин як загальні норми та принципи цивільного і податкового законодавства так і відповідні приписи релевантної судової практики.

При цьому, Скаржник зазначає, що законодавець визначив умови оподаткування, уточнивши, що від плати за землю ( орендної плати ) звільняються земельні ділянки виключно в зоні активних бойових дій чи на окупованих територіях, змінивши початок цього періоду та обмежив його дію до 31.12.2022 р. Адже, Запорізька територіальна громада і, відповідно, м. Запоріжжя дійсно наближені до зони бойових дій (потерпають від численних обстрілів великої інтенсивності та інших негативних наслідків війни) та цілком обгрунтовано були внесені до відповідного Переліку, оскільки це безпосередньо впливало на можливість ведення повноцінної підприємницької діяльності суб`єктами господарювання.

Скаржник наголошує на тому, що відсутність податкових зобов`язань платника - ТОВ «ТКЦ ПІРАМІДА» з березня по грудень 2022 року включно було констатовано контролюючим органом виходячи зі змісту Закону України від 11.04.2023 р. за № 3050-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо звільнення від сплати екологічного податку, плати за землю та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за знищене чи пошкоджене нерухоме майно», яким внесено зміни до Податкового кодексу України з урахуванням Наказу від 22.12.2022 р. за № 309 Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України, яким затверджено Перелік територій, на яких ведуться ( велися ) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією.

На думку Скаржника, в рамках даної справи в основі спору очевидно лежить неоднозначне ( множинне ) трактування прав та обов`язків Відповідача ( ТОВ «ТКЦ ПІРАМІДА» ) в питанні щодо звільнення або не звільнення його від плати за землю (земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності) у період з 01.03.2022 р. по 31.12.2023 р.. При цьому, тлумачення та застосування таких нормативних актів як: п. 69 підр. 10 «Перехідні положення» Податкового кодексу України; Постанови Кабінету міністрів України від 06.12.2022 р. за № 1364; затвердженого Наказом від 22.12.2022 р. за № 309 Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією (в їх редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), у сукупності зі ст. 3 ЦК України та зважаючи на приписи ч. 3 ст. 75 ГПК України. має бути здійснено найбільш сприятливим для захисту прав та інтересів юридичної особи ТОВ «ТКЦ ПІРАМІДА».

Скаржник вважає, що в рамках розгляду даної справи апеляційним судом має бути залучено до матеріалів справи, досліджено і оцінено наступні докази/документи ( які додаються до даної апеляційної скарги ): Роздруківка Витягу з ІКС ДПС від 10.09.2024 р. щодо стану розрахунків платника ( ТОВ «ТКЦ ПІРАМІДА» ) з бюджетом та сплати єдиного внеску; копія інформаційної довідки ТОВ «ТКЦ ПІРАМІДА» щодо нарахованої і сплаченої орендної плати за земельну ділянку станом на 31.08.2024 р.; копії платіжних інструкцій: № 1126 від 12.05.2023 р.: № 1131 від 30.05.2023 р.; № 1139 від 17.06.2023 р.; № 1148 від 14.07.2023 р.; № 1155 від 17.08.2023 р.; № 1172 від 27.09.2023 р.; № 1176 від 17.10.2023 р.; № 1192 від 20.11.2023 р.; № 1195 від 07.12.2023 р.; № 1196 від 08.12.2023 р.; № 1205 від 26.12.2023 р.; № 1208 від 15.01.2024 р.; № 1293 від 30.07.2024 р.; копія довідки ГУ ДПС у Запорізькій області № 41928/6/08-01-0407 від 19.09.2024 р. про надання інформації.

Вище перелічені матеріали, за твердженням Скаржника окрім того, що доказово підтверджують аргументи даної апеляційної скарги, але також можуть свідчити про наявність підстав для закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору. Адже, як вже зазначалось зі змісту довідки ГУ ДПС у Запорізькій області № 41928/6/08-01-0407 від 19.09.2024 р. про надання інформації, вбачається, цитата: «Згідно ІКП станом на 31.08.2024 р. заборгованість но орендній платі з юридичних осіб за земельні ділянки по м, Запоріжжя відсутня».

Скаржник вважає, що процесуальне питання щодо закриття провадження у справі також має бути окремо розглянуто апеляційним судом ( згідно п. 2 ч. І ст. 231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору ).

Від Скаржника до апеляційного суду надійшла заява про закриття провадження у справі № 908/1866/24 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Заява мотивована тим, що зі змісту довідки ГУ ДПС у Запорізькій області № 41928/6/08-01-0407 від 19.09.2024 р. про надання інформації, вбачається, що станом на 31.08.2024 р. заборгованість по орендній платі відсутня ( документ додавався до апеляційної скарги ). Первинні фінансово-розрахункові документи ( відповідні копії платіжних інструкцій ) також додавались до апеляційної скарги. Разом з цим, відповідний Витяг з ІКС ДПС щодо стану розрахунків платника ( ТОВ «ТКЦ ПІРАМІДА» ) з бюджетом та сплати єдиного внеску надійшов у розпорядження Відповідача лише 10.09.2024 р.. тобто після ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного рішення. Означений документ ( Витяг з ІКС ДПС ) містить важливу інформацію щодо предмета доказування у даній справі.

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

Від Запорізької міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому Позивач не погоджується з доводами апеляційної скарги, вважає її безпідставною і необґрунтованою.

Зокрема, міська рада посилається на те, що постановою Кабінету Міністрів України № 1364 передбачено її застосування безпосередньо до оподаткування, а не договірних відносин, оскільки вказівка на це прямо по тексту постанови відсутня. Однак, між Позивачем і Відповідачем існують договірні відносини, а не податкові, оскільки предметом спору по даній справі виступає заборгованість Відповідача у зв`язку з неповною сплатою орендної плати за користування земельною ділянкою за Договором оренди землі № 00033 від 14.05.2021 р.. Водночас, за своєю правовою природою договірні зобов`язання, що виникли в даному випадку між сторонами, регулюються нормами Цивільного, Господарського кодексів України. В даному випадку застосовується пріоритетність норм безпосередньо ЦК України, ГК України, земельного законодавства тощо, а не податкового, що відповідає правовій позиції Верховного Суду у постановах від 09.06.2020 р. у справі № 911/2685/18, від 13.10.2021 р. у справі № 910/14176/20.

Крім того, у відзиві Позивач посилається на те, що орендована Відповідачем земельна ділянка, розташована безпосередньо у м. Запоріжжі, в межах Запорізької територіальної громади. Законодавець визначив умови оподаткування, уточнивши, що від плати за землю ( орендної плати ) звільняються земельні ділянки виключно в зоні активних бойових дій чи на окупованих територіях. Територія Запорізького району Запорізької області, до складу якої входить територія Запорізької міської територіальної громади, не знаходилась в зоні активних бойових дій або в зоні тимчасово окупованих російською федерацією територій України. За таких обставин у Відповідача відсутні правові підстави для звільнення від оплати орендної плати за землю за 2022 рік. Таким чином, у Відповідача відсутні законні підстави для зменшення податкового зобов`язання з орендної плати за землю за період з 01.03.2022 р. по 31.12.2022 р. та не сплати орендної плати за укладеним Договором за вказаний період. Разом з тим, в умовах воєнного стану та погіршення економічної ситуації в Україні, сплата податків, в тому числі і орендної плати за земельні ділянки, є обов`язком суб`єктів господарювання, який безпосередньо впливає на обороноздатність Держави, забезпечення фінансування заходів з розвитку територіальної громади міста Запоріжжя, виконання функцій місцевого самоврядування, а тому намагання Відповідача ухилитись від орендної плати за орендовану земельну ділянку з формальних підстав є неприпустимим.

Міська рада також вказує на те, що підставою для нарахування орендної плати за землю є саме договір оренди земельної ділянки ( частина друга ст. 21 Закону України «Про оренду землі», пункт 288.1 ст. 288 Податкового кодексу України ).

Крім того, Позивач зазначає про те, що зміни до Договору оренди земельної ділянки щодо звільнення Орендаря від сплати орендних платежів у 2022 - 2023 роках сторонами не вносилися, жодного рішення щодо звільнення від цих платежів будь-яких орендарів земельних ділянок на території м. Запоріжжя Запорізькою міською радою не приймалося. В зв`язку з тим, що земельна ділянка, якою користується відповідач на правах оренди, не відноситься до жодної із перелічених категорій земельних ділянок, у відповідача не було правових підстав подавати уточнюючу податкову декларацію щодо відсутності у нього зобов`язання зі сплати орендної плати за вказану земельну ділянку.

Позивач заперечує проти задоволення клопотання Відповідача про закриття провадження у справі, посилаючись на те, що Відповідач помилково вважає, що лише державна податкова служба та її структурні підрозділи уповноважені на здійснення контролю за порядком та правильністю нарахування плати за землю, а Запорізька міська рада є лише орендодавцем земельних ділянок. Проте, із цими доводами погодитись не можна, оскільки правовідносини сторін за договором оренди землі регулюються спеціальним Законом України «Про оренду землі», Земельним кодексом України, Податковим кодексом України та загальними нормами Цивільного та Господарського кодексів України. З моменту укладення між землекористувачем та органом місцевого самоврядування договору оренди землі припиняються адміністративні відносини між цими суб`єктами та у подальшому виникають договірні відносини, які характеризуються рівністю їх учасників та свободою договору ( правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 р. у справі № 1917/1188/2012 ( № 826/1291/17 ) ( провадження № 11-1317апп18 )). Таким чином, оскільки Відповідач не є власником земельної ділянки, а податковий орган не є стороною договору оренди за яким стягується заборгованість, між сторонами існують господарські відносини, то повноваженнями стягувати орендну плату за договором оренди земельної ділянки, укладеним між Відповідачем та Позивачем у даному спорі, наділена саме Запорізька міська рада як Орендодавець та власник земельної ділянки, що є предметом оренди.

Додатково, Позивач звертає увагу суду, що Відповідач у своїй заяві посилається на довідку ГУ ДПС у Запорізькій області, відповідно до якої, згідно ІКП станом на 31.08.2024 р. заборгованість по орендній платі з юридичних осіб за земельні ділянки по м. Запоріжжя відсутні. Однак, така довідка свідчить про відсутність у Відповідача саме податкового боргу, що в даному випадку не є предметом розгляду даної справи та аж ні як не свідчить про відсутність заборгованості, саме за договором оренди землі № 0033 від 14.05.2021 р..

6. Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.10.2024 р. для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Кощеєв І.М. ( доповідач ), судді Дармін М.О., Мороз В.Ф.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 04.10.2024 р. витребувано у Господарського суду Запорізької області матеріали справи/копії матеріалів справи № 908/1866/24.

11.10.2024 р. матеріали справи № 908/1866/24 надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 14.10.2024 р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ТКЦ Піраміда на рішення Господарського суду Запорізької області від 09.09.2024 р. у справі № 908/1866/24 залишено без руху, надано Апелянту строк для усунення недоліківапеляційної скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 247 ГПК України, у порядку спрощеного провадження розглядаються малозначні справи.

Ч. 13 ст. 8 ГПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ч. 1 ст. 270 ГПК України встановлено, що в суді апеляційної інстанції справи переглядаються в порядку спрощеного провадження, з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Ч. 10 ст. 270 ГПК України встановлено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

При розгляді цієї справи колегія суддів враховує, що предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення суми, меншої ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто вказана справа відноситься до малозначних справ в розумінні ГПК України, і розглядає справу без повідомлення учасників справи.

Після усунення недоліків апеляційної скарги, ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 21.10.2024 р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю ТКЦ Піраміда на рішення Господарського суду Запорізької області від 09.09.2024 р., для розгляду у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

7. Встановлені судом обставини справи

14.05.2021 р. між Запорізькою міською радою ( Орендодавець ) та Товариством з обмеженою відповідальністю ТКЦ Піраміда ( Орендар ) укладено договір оренди землі № 00033, відповідно до п. 1 якого Орендодавець, відповідно до рішення п`ятдесят третьої сесії сьомого скликання Запорізької міської ради № 44/30 від 30.09.2020 р., надає, а Орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для розташування торговельно-культурного центру, яка знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Моторобудівників, 20.

За умовами п. 3 договору в оренду передається земельна ділянка загальною площею 0,1802 га, кадастровий номер земельної ділянки :07:073:0081.

Згідно з п. 2 договору земельна ділянка належить Запорізькій міській раді на праві комунальної власності.

Власником земельної ділянки загальною площею 0,1802 га, кадастровий номер земельної ділянки :07:073:0081 є територіальна громада міста Запоріжжя.

Відповідно до п. 11 договору, договір укладено до 30.09.2030 року.

Пунктом 6 договору встановлено, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить: 5 554 863,22 грн в цінах 2021 року.

Відповідно до п. 12 договору оренда плата вноситься Орендарем у грошовій формі та в розмірі: 166 645,90 грн, що складає 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки в цінах 2021 року.

Відповідно до п. 14 договору орендна плата вноситься щомісячно рівним частинами протягом 30 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця на розрахунковий рахунок місцевого бюджету.

Орендодавець передав земельну ділянку загальною площею 0,1802 га, кадастровий номер земельної ділянки :07:073:0081 за адресою: м. Запоріжжя, пр. Моторобудівників, 20, а Орендар прийняв вказану земельну ділянку в оренду, що підтверджується актом приймання-передачі об`єкта оренди за договором, підписаний та скріплений печатками сторін договору.

Відповідно до повідомлення Департаменту фінансової та бюджетної політики Запорізької міської ради від 06.06.2024 р. за № 06.1-14/1021 про надання інформації, підготовлено виключно у відповідності до наявних даних інформаційно-аналітичної системи управління плануванням та виконанням місцевих бюджетів LOGIKA, щодо перерахування Відповідачем до бюджету Запорізької міської територіальної громади орендної плати за земельні ділянки за період з 01.01.2021 р. по 31.12.2023 р., а саме: протягом 2022 року Відповідачем сплачено до бюджету Запорізької міської територіальної громади за кодом класифікації доходів бюджету 18010600 Орендна плата з юридичних осіб- 39 076,00 грн; протягом 2023 року Відповідачем сплачено до бюджету Запорізької міської територіальної громади за кодом класифікації доходів бюджету 18010600 Орендна плата з юридичних осіб 175 479,67 грн; за період з 01.01.2024 р. по 31.03.2024 р. Відповідачем сплачено до бюджету Запорізької міської територіальної громади за кодом класифікації доходів бюджету 18010600 Орендна плата з юридичних осіб - 73 852,76 грн.

Відповідно до п. 34.6. Договору Орендар зобов`язаний самостійно щорічно індексувати розмір орендної плати відповідно до індексації нормативної грошової оцінки земель, згідно з чинним законодавством.

Відповідно до даних офіційного сайту Державної податкової служби України (https://tax.gov.ua/nove-pro-podatki--novini-/print-553960.html) Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру на виконання ст. 289 Податкового кодексу України (далі Кодекс) листом від 11.01.2022 р. № 6-28-0.222-275/2-22 повідомила про значення коефіцієнтів індексації нормативної грошової оцінки земель і земельних ділянок за 1996-2021 роки. Значення коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується для розрахунку податкового зобов`язання на наступний рік.

Розмір річної орендної плати за 2022 рік, відповідно до умов договору становить: 5 554 863,22 грн (НГО 2021) * 1.1 (К 2021) = 6 110 349,54 грн (НГО 2022) * 3% = 183 310,49 грн. Позивач розраховує розмір заборгованості орендної плати за період 01.01.2022 р. - 31.12.2022 р., відповідно до умов договору, наступним чином: 183 310,59 грн 39 076,00 грн /часткова оплата/ = 144 234,59 грн.

Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель і земельних ділянок за 2022 рік становить 1,15, тому розмір річної орендної плати за 2023 рік, відповідно до умов договору становить: 6 110 349,54 грн. (НГО2022) * 1,15 (К2022) = 7 026 901,97 грн. (НГО2023) * 3% = 210 807,06 грн.

За розрахунком Позивача, заборгованість Відповідача з орендної плати за період 01.01.2023 р. 31.12.2023 р. відповідно до умов договору, наступним чином: 210 807,06 грн 175 479,67 грн /часткова оплата/ = 35 327,39 грн. (заборгованість за період 01.01.2023 р.- 31.12.2023 р.).

Наведені вище обставини і зумовили звернення Позивача до суду з даним позовом.

Відповідачем було подано до суду першої інстанції відзив на позовну заяву із запереченнями проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування своїх заперечень Відповідач зазначив, що відповідно до законодавства лише державна податкова служба та її структурні підрозділи уповноважені на здійснення контролю за порядком та правильним нарахуванням плати за землю. Сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень є лише орендодавцями земельних ділянок. Крім того, відповідно до Перехідних положень Податкового кодексу України визначено, що тимчасово, на період з 01.03.2022 р. по 31 грудня року, наступного за роком, у якому припинено або скасовано воєнний, надзвичайний стан, не нараховується та не сплачується плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) , що розташовані на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії, або на територіях тимчасово окупованих російською федерацією. У зв`язку із військовою агресією російської федерації та веденням бойових дій на території України, постановою Кабінету Міністрів України від 16.12.2022 за № 306 Про деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією визначено, що до територій, на яких ведуться (велися) бойові дії, включаються території можливих бойових дій та території активних бойових дій. Станом на 27.02.2023 р. до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 р. за № 309 внесено зміни, згідно з якими вся територія Запорізького району, де Запорізька територіальна громада, і відповідно, м. Запоріжжя є його невід`ємною частиною, віднесені до території можливих бойових дій. У подальшому законодавець уточнив , що від плати за землю (орендної плати) звільняються земельні ділянки виключно в зорній бойових дій чи на окупованих територіях, та змінено початок цього періоду і обмежено його дію строк до 31.12.2022 р.. Загально відомим є факт наближення м. Запоріжжя до території активних бойових дій, через що місто залишається не сприятливим для ведення господарської діяльності. Відповідач 01.02.2022 р. надавав до контролюючого органу з питань оподаткування ГУ ДПС у Запорізькій області, податкову декларацію з плати за землю стосовно орендованої земельної ділянки та розрахував суму зобов`язання, що підлягає сплаті. У подальшому 07.07.2023 р. Відповідач подав уточнюючу податкову декларацію та розрахував (уточнив) нарахування до зменшення суми зобов`язання ( з березня по грудень 2022 р. ). Уточнююча декларація була прийнята податковим органом та зареєстрована без зауважень і у подальшому констатовано відсутність заборгованості відповідача із плати за землю (земельного податку та /або орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності). На думку Відповідача, в основі спору у даній справі лежить неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків Відповідача в питанні щодо звільнення його від плати за землю (земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності) у період з 01.03.2022 р. по 31.12.2023 р..

За наслідками розгляду позову господарським судом прийнято оскаржуване рішення у даній справі.

8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

Апеляційний господарський суд, переглядаючи в апеляційному порядку оскаржуване судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом попередньої інстанції норм матеріального і процесуального права, дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Щодо додаткових доказів доданих до апеляційної скарги, які Скаржник вважає мають бути залучені до матеріалів справи, досліджені і оцінені: Роздруківка Витягу з ІКС ДПС від 10.09.2024 р. щодо стану розрахунків платника ( ТОВ «ТКЦ ПІРАМІДА» ) з бюджетом та сплати єдиного внеску; копія інформаційної довідки ТОВ «ТКЦ ПІРАМІДА» щодо нарахованої і сплаченої орендної плати за земельну ділянку станом на 31.08.2024 р.; копії платіжних інструкцій: № 1126 від 12.05.2023 р.: № 1131 від 30.05.2023 р.; № 1139 від 17.06.2023 р.; № 1148 від 14.07.2023 р.; № 1155 від 17.08.2023 р.; № 1172 від 27.09.2023 р.; № 1176 від 17.10.2023 р.; № 1192 від 20.11.2023 р.; № 1195 від 07.12.2023 р.; № 1196 від 08.12.2023 р.; № 1205 від 26.12.2023 р.; № 1208 від 15.01.2024 р.; № 1293 від 30.07.2024 р.; копія довідки ГУ ДПС у Запорізькій області № 41928/6/08-01-0407 від 19.09.2024 р. про надання інформації, слід зазначити про таке.

Враховуючи, що учасник судового процесу додав вказані документальні докази під час розгляду апеляційної скарги, на дату прийняття оскаржуваного судового рішення таких доказів суд першої інстанції в своєму розпорядження не мав.

Згідно з ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього ( ч. 3 ст. 269 ГПК України ).

У вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з`ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об`єктивно оцінити поважність цих причин. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.

Колегія суддів зауважує учасникам судового процесу на тому, що підставою для прийняття апеляційною інстанцією додаткових доказів є докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від учасників судового процесу.

Основними засадами судочинства, закріпленими у ст. 129 Конституції України, є, зокрема, законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен додержуватись норм процесуального права.

Відповідно до ст. 124, п.п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Прийняття судом апеляційної інстанції додаткових документів на стадії апеляційного провадження за відсутності визначених ст. 269 ГПК України підстав для їх прийняття, тобто без наявності належних доказів неможливості їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від заявника, фактично порушує принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, адже у такому випадку суд створює Апелянтові більш сприятливі, аніж Позивачу умови в розгляді конкретної справи.

Оскаржуване рішення у цій справі було ухвалене судом 09.09.2024 р., а нові докази, які надає Скаржник датовані: 10.09.2024 р. - роздруківка Витягу з ІКС ДПС щодо стану розрахунків платника ( ТОВ «ТКЦ ПІРАМІДА» ) з бюджетом та сплати єдиного внеску; 19.09.2024 р. - довідка ГУ ДПС у Запорізькій області № 41928/6/08-01-0407 про надання інформації, відтак колегія суддів зазначає про те, що вказані документи фактично на дату винесення оскаржуваного рішення суду не існували, в той час як за приписами ГПК Україна надання учасником судового процесу нових доказів у справі, які станом на дату винесення судового рішення не існували, не віднесено до підстав для скасування такого судового рішення, а відтак такий документ не може бути прийнятий судом апеляційної інстанції як додатковий доказ.

За таких обставин, додані Апелянтом під час апеляційного перегляду додаткові докази колегією суддів не приймаються.

Предметом позову у цій справі є стягнення 179 561,98 грн. заборгованості з орендної плати за період з 01.01.2022 р. по 31.12.2023 р. за Договором оренди землі № 00033 від 14.05.2021 р. укладеним між Запорізькою міською радою ( Орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю ТКЦ Піраміда ( Орендар).

Відповідно до частини першої ст. 2 Закону України "Про оренду землі" відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

За приписами ст. 1 Закону України "Про оренду землі" оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно із частиною першою ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства ( ст. 13 Закону України "Про оренду землі" ).

Ст. 21 Закону України "Про оренду землі" встановлено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Відповідно до підпункту 14.1.147 пункту 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України плата за землю - це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Згідно з підпунктом 14.1.72 пункту 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів.

Положеннями пункту 287.1 ст. 287 Податкового кодексу України встановлено, що власники землі та землекористувачі сплачують земельний податок, а також орендну плату за земельні ділянки державної та комунальної власності з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Отже, плата за землю здійснюється в залежності від суб`єкта належності земельної ділянки: власником землі сплачується земельний податок, а орендарем за договором оренди землі - орендна плата.

Згідно з пунктами 288.1 - 288.4 ст. 288 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності є нормативна грошова оцінка земель, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати, який в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлено положеннями підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 ст. 288 Податкового кодексу України.

Аналіз наведених положень Податкового кодексу України, Закону України "Про оцінку земель" та Закону України "Про оренду землі" дає підстави для висновку, що зазначені законодавчі акти не встановлюють конкретного розміру орендної плати за земельну ділянку, який має бути зазначено в договорі оренди. Податковий кодекс України передбачає порядок визначення орендної плати за землю, а тому саме у договорі оренди визначаються розмір та умови сплати орендної плати. Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 01.10.2018 р. у справі № 916/3233/16, від 07.10.2019 р. у справі № 922/3321/18, від 16.03.2020 р. у справі № 922/1658/19.

В п. п. 82, 83, 84 постанови Верховного Суду від 13.10.2021 р. у справі № 910/14176/20 зазначено, що виходячи із системного аналізу норм земельного та податкового законодавства України, орендна плата за земельну ділянку, яка перебуває в державній або в комунальній власності, має подвійну правову природу, оскільки, з одного боку, є передбаченим договором оренди землі платежем, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (частина перша статті 21 Закону України "Про оренду землі", підпункт 14.1.136 пункту 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України), з другого боку, є однією з форм плати за землю як обов`язкового платежу в складі податку на майно нарівні із земельним податком (підпункт 14.1.147 пункту 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України). Разом з тим підставою для нарахування орендної плати за землю є саме договір оренди земельної ділянки (частина друга статті 21 Закону України "Про оренду землі", пункт 288.1 ст. 288 Податкового кодексу України). За змістом частини другої ст. 21 Закону України "Про оренду землі" Податковим кодексом України регулюються виключно строки внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, тоді як всі інші питання, зокрема, розмір, умови нарахування та внесення орендної плати за землю, порядок та підстави зміни такого розміру, встановлюються за згодою сторін у договорі оренди, про що також зазначено в пункті 288.4 ст. 288 цього Кодексу ( такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 27.03.2018 р. у справі № 925/258/17 ).

Крім того, Верховний Суд в ухвалі від 18.03.2021 р. у справі № 904/5955/19, закриваючи касаційне провадження вказав, що відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 27.11.2018 р. у справі № 912/1385/17, до правовідносин, які склалися саме між Орендодавцем та Орендарем у межах виконання договору оренди земельної ділянки, підлягають застосуванню норми ст. 2 Закону України "Про оренду землі", відповідно до частини першої якої відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Суд вправі самостійно, за наданими сторонами доказами, досліджуючи умови договору оренди землі у сукупності з наданими доказами, встановлювати наявність або відсутність заборгованості з орендної плати за договором оренди землі та розмір такої заборгованості. Це жодним чином не є підміною функцій органу доходів і зборів, адже предметом розгляду у даній справі є стягнення заборгованості саме з орендної плати за договором оренди землі, тобто у зв`язку з неналежним виконання договірних зобов`язань Орендарем земельної ділянки перед Орендодавцем.

Як зазначалося раніше, між Запорізькою міською радою ( Орендодавець ) та Товариством з обмеженою відповідальністю ТКЦ Піраміда ( Орендар ) укладено договір оренди землі № 00033 від 14.05.2021 р., відповідно до п. 1 якого Орендодавець, надав, а Орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку для розташування торговельно-культурного центру, яка знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Моторобудівників, 20. В оренду передається земельна ділянка загальною площею 0,1802 га, кадастровий номер земельної ділянки :07:073:0081, яка належить Запорізькій міській раді на праві комунальної власності. Власником земельної ділянки загальною площею 0,1802 га, кадастровий номер земельної ділянки :07:073:0081 є територіальна громада міста Запоріжжя.

Відповідно до ст. 174 ГК України договір є підставою для виникнення господарських зобов`язань, які згідно зі ст. ст. 193, 202 ГК України та ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом. Відповідно до ст. 202 ГК України, ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до п. 12 договору оренда плата вноситься Орендарем у грошовій формі та в розмірі: 166 645,90 грн, що складає 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки в цінах 2021 року. Пунктом 6 договору встановлено, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить: 5 554 863,22 грн в цінах 2021 року.

Орендна плата вноситься щомісячно рівним частинами протягом 30 календарних днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця на розрахунковий рахунок місцевого бюджету ( п. 14 договору ).

Орендар відповідно до п. 34.6. Договору зобов`язаний самостійно щорічно індексувати розмір орендної плати відповідно до індексації нормативної грошової оцінки земель, згідно з чинним законодавством.

Відповідно до даних офіційного сайту Державної податкової служби України (https://tax.gov.ua/nove-pro-podatki--novini-/print-553960.html) Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру на виконання ст. 289 ПК України листом від 11.01.2022 р. № 6-28-0.222-275/2-22 повідомила про значення коефіцієнтів індексації нормативної грошової оцінки земель і земельних ділянок за 1996-2021 роки.

Значення коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується для розрахунку податкового зобов`язання на наступний рік.

Розмір річної орендної плати за 2022 рік, відповідно до умов договору становить: 5 554 863,22 грн (НГО 2021) * 1.1 (К 2021) = 6 110 349,54 грн (НГО 2022) * 3% = 183 310,49 грн.

Позивач розраховує розмір заборгованості орендної плати за період 01.01.2022 р. - 31.12.2022 р., відповідно до умов договору, наступним чином: 183 310,59 грн 39 076,00 грн /часткова оплата/ = 144 234,59 грн.

Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель і земельних ділянок за 2022 рік становить 1,15, тому розмір річної орендної плати за 2023 рік, відповідно до умов договору становить: 6 110 349,54 грн. (НГО2022) * 1,15 (К2022) = 7 026 901,97грн. (НГО2023) * 3% = 210 807,06 грн.

Заборгованість Відповідача з орендної плати за період 01.01.2023 р. 31.12.2023 р. відповідно до умов договору, наступним чином: 210 807,06 грн 175 479,67 грн /часткова оплата/ = 35 327,39 грн. (заборгованість за період 01.01.2023 р. - 31.12.2023 р.).

На підставі викладеного, враховуючи що за Відповідачем рахується прострочена заборгованість зі сплати орендної плати за земельну ділянку, яка відповідно до умов договору та чинного законодавства підлягає сплаті Орендарем, судом першої інстанції обгрунтовано визнані вимоги Позивача правомірними.

Доводам Скаржника про те, що із введенням на території України воєнного стану, на підставі відповідних законодавчих актів, законодавцем внесено зміни до Податкового кодексу України, якими звільнено платників від сплати земельного податку та орендної плати за користування земельними ділянками, розташованими на території активних бойових дій, місцевий господарський суд надав належну оцінку, зазначивши, що спірна земельна ділянка розташована безпосередньо у місті Запоріжжі, в межах Запорізької територіальної громади. При цьому, на території міста Запоріжжя, починаючи з 24.02.2022 р., не велися активні бойові дії, вона не є тимчасово окупованою.

Первинно, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Верховна Рада ухвалила Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" від 15.03.2022 р. № 2120-IX, яким доповнила підрозділ 10 Перехідних положень Податкового кодексу України пунктом 69.14 наступного змісту: 69.14. Тимчасово, на період з 01.03.2022 р. по 31.12. року, наступного за роком, у якому припинено або скасовано воєнний, надзвичайний стан, не нараховується та не сплачується плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки (земельні частки (паї), що розташовані на територіях, на яких ведуться (велися) бойові дії, або на територіях, тимчасово окупованих збройними формуваннями Російської Федерації, та перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, фізичних або юридичних осіб, а також за земельні ділянки (земельні частки (паї), визначені обласними військовими адміністраціями як засмічені вибухонебезпечними предметами та/або на яких наявні фортифікаційні споруди.

Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих збройними формуваннями Російської Федерації, визначається Кабінетом Міністрів України.

В умовах активних наступальних дій з боку агресора та постійної зміни ліній фронту законодавець приймав нормативні акти в екстремальних умовах і цілком зрозуміло, що вказаним Законом звільнялися від плати за землю (орендної плати) земельні ділянки, на територіях де ведуться (велися) бойові дії.

При цьому, первинно затверджений Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України Наказом від 25.04.2022 р. № 75 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.04.2022 р. № 457 "Про підтримку окремих категорій населення, яке постраждало у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України", Перелік територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 25.04.2022 р. (Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25.04.2022 р. за № 453/37789) не містив жодних територіальних громад Запорізького району серед територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 25.04.2022 р.. Запорізька міська територіальна громада Запорізького району з`явилася у вказаному переліку в редакції наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 31.05.2022 р. № 104, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 23.05.2022 р. за № 554/37890, станом на 27.05.2022 р..

Вказана ситуація не змінювалася і в подальшому, а тому редакції Закону України № 3050-IX від 11.04.2023 р. пункт 69.14 було викладено наступним чином: За період з 01.01.2022 р. до 31.12.2022 р. не нараховується та не сплачується плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки (земельні частки (паї), що розташовані на територіях активних бойових дій або на тимчасово окупованих російською федерацією територіях України, та перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, фізичних осіб, та за період з 01.03.2022 р. до 31.12.2022 р. - в частині земельних ділянок, що перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Отже, як вірно зазначив суд першої інстанції - законодавець визначив умови оподаткування, уточнивши, що від плати за землю (орендної плати) звільняються земельні ділянки виключно в зоні активних бойових дій чи на окупованих територіях, змінивши початок цього періоду та обмежив його дію до 31.12.2022 р.. Обов`язок Орендаря сплачувати орендну плату за земельну ділянку у 2022 році існував на підставі вимог законодавства та договору оренди. Зміни до договору оренди земельної ділянки щодо звільнення Орендаря від сплати орендних платежів у 2022-2023 роках сторонами не вносилися, жодного рішення щодо звільнення від цих платежів будь-яких орендарів земельних ділянок на території м. Запоріжжя Запорізькою міською радою не приймалося.

Введення на території України режиму воєнного стану є загальновідомою обставиною, проте всі громадяни та підприємства, установи та організації України знаходяться в однаковому становищі, тому Позивач у справі також знаходиться в несприятливому економічному становищі, а отже правомірно очікує на сплату йому Відповідачем боргу за Договором оренди.

Воєнний стан на території України не означає, що Відповідач не може здійснювати підприємницьку діяльність та набувати кошти. Відповідач не підтвердив настання форс-мажорних обставин саме для спірного випадку невиконання господарського зобов`язання.

Матеріали справи свідчать, що Відповідач прострочив виконання обов`язку за Договором.

З урахуванням наведених обставин та наданих доказів, суд апеляційної інстанції погоджується з місцевим господарським судом про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Щодо заяви Скаржника про закриття провадження у справі № 908/1866/24 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, у зв`язку з відсутністю предмету спору з посиланням на Витяг з ІКС ДПС щодо стану розрахунків платника ( ТОВ «ТКЦ ПІРАМІДА» ) з бюджетом та сплати єдиного внеску, колегія суддів вважає її безпідставною, виходячи з такого.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору ( наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо ), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Предмет спору - це об`єкт спірних правовідносин, щодо якого виник спір між Позивачем і Відповідачем. Як предмет позову розуміється певна матеріально-правова вимога Позивача до Відповідача, стосовно якої Позивач просить прийняти судове рішення.

Враховуючи предмет спору у цій справі, а також відсутність у матеріалах справи доказів сплати Відповідачем на користь Позивача суми боргу, суд апеляційної інстанції не знаходить підстав для задоволення заяви Скаржника про закриття провадження у справі № 908/1866/24 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, у зв`язку з відсутністю предмету спору.

Підсумовуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що викладені у апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування судового рішення місцевого господарського суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні Скаржником норм матеріального та процесуального права, що в сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р.).

Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі суд дійшов висновку, що Скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.

Отже, доводи заявника апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права судом попередньої інстанцій під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження.

За змістом ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін.

10. Судові витрати.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Скаржника.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ТКЦ Піраміда - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 09.09.2024 р. у справі № 908/1866/24 - залишити без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено ст. ст. 286-289 ГПК України.

Головуючий суддя І.М. Кощеєв

Суддя М.О. Дармін

Суддя В.Ф. Мороз