ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

14.02.2025м. ДніпроСправа № 904/472/25

Суддя Іванова Т.В. , розглянувши матеріали

за позовом Акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" (04070, місто Київ, вулиця Андріївська, будинок 4; ідентифікаційний код 14282829)

до відповідача ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )

про стягнення заборгованості за кредитним договором №30 від 24.06.2024 у загальному розмірі 466 794,07 грн

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Дніпропетровської області 05.02.2025 за допомогою системи "Електронний суд" надійшла позовна заява Акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" (далі - позивач) до ОСОБА_1 (далі - відповідач), відповідно до якої позивач просить суд:

- стягнути з фізичної особи ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" заборгованість за Кредитним договором "Кредит "всеБІЗНЕС" № 30 від 24.06.2024 станом на 17.12.2024 включно в розмірі 466 794,07 грн, з яких 430 694,44 грн за сумою кредиту (тіло), включаючи прострочену заборгованість за сумою кредиту в розмірі 49 222,24 грн та строкову заборгованість за сумою кредиту в розмірі 381 472,20 грн, та 36 099,63 грн простроченої заборгованості за комісією;

- стягнути з фізичної особи ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" витрати зі сплати судового збору у розмірі 5 601,53 грн.

Ухвалою господарського суду від 06.02.2025 позовну заяву Акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №30 від 24.06.2024 у загальному розмірі 466 794,07 грн залишено без руху.

До господарського суду 11.02.2025 від представника позивача за допомогою системи "Електронний суд" надійшли письмові пояснення (вх. суду №6035/25 від 11.02.2025) на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 06.02.2025 про залишення позовної заяви без руху.

Стосовно поданих позивачем письмових пояснень про залишення позовної заяви без руху, у якості усунення недоліків, господарський суд зазначає наступне.

За твердженням позивача, суд в ухвалі про залишення позовної заяви без руху дійшов помилкового висновку про порушення останнім вимог статей 80, 91, 172 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з чим безпідставно залишив вказану позовну заяву без руху.

Позивач не погоджується, що копія позовної заяви і додатків не засвідчені належним чином, оскільки зазначає, що він направив на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "Поштова служба "Е-Пост" відскановану копію позову, що містила підпис представника позивача, яка була в подальшому була роздрукована і направлена відповідачу вищевказаним сервісом.

Крім того позивач посилається на постанову Верховного Суду від 14.04.2020 у справі №320/4916/19, в якій зазначено, що ДСТУ 4163-2003 "Уніфікованої системи організаційно-розпорядчої документації" (щодо засвідчення копій документів) не є джерелом права, яке застосовується судом.

Так, Велика Палата Верховного Суду в п. 65 постанови від 04.07.2023 у справі №233/4365/18 зазначила, що "Вимоги до процесуальних документів і додатків до них визначає процесуальний закон, а не Національний стандарт України, затверджений Державним комітетом з питань технічного регулювання та споживчої політики. Правила проставлення відмітки про засвідчення копії документа, визначені у пункті 5.27 ДСТУ 4163-2003, не поширюються на засвідчення копій документів, які учасники справи подають до суду".

Разом з тим, відповідно до частини 5 статті 91 Господарського процесуального кодексу України учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

З огляду на викладене, суд відхиляє посилання позивача на те, що у законі відсутні вимоги щодо засвідчення копій документів.

До того ж, господарський суд врахував, що відповідач не має електронного кабінету і не має обов`язку відповідно до статті 6 Господарського процесуального кодексу України реєструвати електронний кабінет.

Отже, позивач мав відповідно до вимог статті 164, 172 Господарського процесуального кодексу України надати суду докази надіслання копії позовної заяви та копії доданих до неї документів листом з описом вкладення відповідачу.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 164 Господарського процесуального кодексу України, до позовної заяви додаються документи, які підтверджують направлення іншим учасникам справи копій позовної заяви і доданих до неї документів з урахуванням положень статті 42 цього Кодексу.

У частині 7 статті 42 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, визначено, що якщо цим Кодексом передбачено обов`язок учасника справи щодо надсилання копій документів іншим учасникам справи, такі документи в електронній формі можуть направлятися з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, шляхом надсилання до електронного кабінету іншого учасника справи, а в разі відсутності в іншого учасника справи електронного кабінету чи відсутності відомостей про наявність в іншого учасника справи електронного кабінету - у паперовій формі листом з описом вкладення.

Як вказано у якості доказів направлення позовної заяви з додатками, позивачем надано до суду квитанцію Товариства з обмеженою відповідальністю "Поштова служба "Е-Пост" №1438360 від 29.01.2025, а також опис вкладення до листа, інших доказів на підтвердження вказаного до суду не подано.

Однак вказані докази направлення позовної заяви з додатками на адресу відповідача не можуть бути розцінені судом як належні з огляду на таке.

Правилами надання послуг поштового зв`язку, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України №270 від 05.03.2009, встановлено, що підтвердженням прийняття для пересилання поштового відправлення є розрахунковий документ, що підтверджує надання такої послуги (касовий чек, розрахункова квитанція тощо). Крім того надається опис вкладення, зразок бланка такого опису затверджується уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі зв`язку, бланк опису вкладення заповнюється відправником у двох примірниках із зазначенням адреси одержувача, кількості предметів, вартості кожного з цих предметів. Обидва примірники опису підписуються відправником. Працівник об`єкта поштового зв`язку повинен перевірити відповідність вкладення опису, розписатися на обох його примірниках і проставити відбиток календарного штемпеля. Один примірник опису видається відправникові, другий вкладається до поштового відправлення (пункти 36, 78 Правил).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 24.12.2020 у справі № 916/2110/20.

Суд відзначає, що належним доказом направлення на адресу інших учасників справи копії позовної заяви з додатками є фіскальний чек, поштова накладна та опис вкладення з поіменним переліком документів.

З матеріалів заяви вбачається, що квитанцію Товариства з обмеженою відповідальністю "Поштова служба "Е-Пост" №1438360 від 29.01.2025, а також опис вкладення до листа, виготовлено із застосуванням факсиміле чи інших технічних засобів (роздруківка на кольоровому принтері, накладання зображення в текстовому редакторі тощо).

Факсиміле з латині "facsimile" - зробити подібне. Фактично це печатка, кліше, що відтворює власноручний підпис, аналог останнього.

Підпис - це графічне накреслення, що позначає виконавця підпису та наноситься ним з метою посвідчення. Як почерковий об`єкт підпис має характерні риси. Зокрема, це посвідчувальний знак обов`язково певної особи; виконується нею власноруч у вигляді графічного креслення; наноситься на документ з метою посвідчення різних фактів та подій.

Факсиміле це печатка, за допомогою якої відтворюється підпис, який є копією підпису уповноваженої особи. Факсиміле від власноручного підпису відрізняється тим, що відсутня можливість стверджувати, що документ містить дійсну волю особи, чий підпис відтворено.

Частиною 3 статті 207 Цивільного кодексу України передбачено, що використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису, допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Приймаючи до уваги те, що використання факсиміле при складанні опису вкладення відповідно до правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №270 від 05.03.2009 не передбачено, а випадок його застосування за письмовою згодою сторін у даному випадку не застосовується, а також враховуючи те, що факсиміле по своїй суті є копією графічного зображення підпису особи, суд не може вважати підпис представника директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Поштова служба "Е-Пост" Куркіна В.В, у описі вкладення - достовірним та таким, що підтверджує факт перевірки відповідності вкладення опису.

Отже, опис вкладення, який підписаний за допомогою технічних засобів або факсиміле, в розумінні чинного законодавства, є таким, що не підписаний уповноваженою особою, оскільки не виражає особисту волю особи, яка здійснила такий підпис, і не засвідчує дійсність вчиненої дії.

Таким чином, як встановлено судом, позивачем належних доказів направлення на адресу відповідача копії позовної заяви та доданих до неї документів, як того вимагають положення статей 164, 172 Господарського процесуального кодексу України, не надано.

Натомість, ненаправлення заявником способом, передбаченим чинним господарським процесуальним законодавством, на адресу відповідача копії позовної заяви та всіх доданих до неї документів порушує визначені законом засади змагальності, рівності учасників процесу перед законом і судом.

З огляду на те, що позивачем до позовної заяви не додано вказаних вище доказів надсилання позовної заяви з додатками на адресу відповідача, виявлений судом факт свідчить про необізнаність відповідача про пред`явлений до нього позов, оскільки позовна заява не містить доказів належного відправлення йому копії позовної заяви і доданих до неї документів, що є порушенням правил, встановлених Господарським процесуальним кодексом України для подання документів, що додаються до позовної заяви.

Враховуючи вказане, суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних доказів направлення копії позовної заяви і доданими до неї документами відповідачу, а отже, недоліки, визначені ухвалою суду від 06.02.2025 не були усунуті позивачем у встановленому законом порядку.

На підставі наведених приписів процесуального законодавства, з огляду на невиконання позивачем вимог ухвали суду від 06.02.2025 щодо усунення недоліків позовної заяви, відповідна заява вважається неподаною і підлягає поверненню особі, що звернулася із позовною заявою, на підставі частини 4 статті 174 Господарського процесуального кодексу України.

У зв`язку з тим, що подача позивачем документів до суду відбувалась в електронному вигляді, суд не вбачає доцільним фактично повертати позивачу роздрукований примірник позовної заяви з додатками.

При цьому суд звертає увагу на те, що повернення позовної заяви не є перешкодою в доступі до правосуддя.

Слід також зазначити, що статтею 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Конституцією України визначено основні засади судочинства і до них, зокрема, належать законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини та змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (стаття 129 Конституції України).

Статтею 9 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" встановлено, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних та інших ознак, - а отже прийняття до розгляду заяви, поданої без дотримання статей 162, 164, 172 Господарського процесуального кодексу України може бути витлумачено як надання переваги заявникові, що є неприпустимим.

Частинами 1, 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 зазначено, що право на суд може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх "цивільних прав та обов`язків", пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети, але в той час, коли договірні держави мають можливість відхилення від дотримання вимог Конвенції щодо цього, остаточне рішення з дотримання вимог Конвенції залишається за судом.

Враховуючи наведені норми права, які передбачають порядок звернення до господарського суду та імперативні вимоги, які ставляться до учасників справи з метою дотримання порядку такого звернення, а також практику Європейського суду з прав людини щодо тлумачення і застосування положень пункту 1 статті 6 Конвенції, суд зазначає, що передбачений положеннями Господарського процесуального кодексу України процесуальний механізм залишення позовної заяви без руху та повернення позовної заяви у разі неусунення встановлених недоліків позовної заяви, не призводить до порушення права на справедливий судовий розгляд та доступ до правосуддя.

Разом з тим, суд вважає за доцільне звернути увагу позивача на приписи частини 8 статті 174 Господарського процесуального кодексу України, за змістом яких, повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до суду в загальному порядку після усунення недоліків, що у даному випадку свідчить про відсутність перешкод в реалізації позивачем права на доступ до правосуддя.

На підставі викладеного, керуючись частиною 4 статті 174, статтями 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

Повернути позовну заяву Акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" до Дорошенко Дарини Андріївни про стягнення заборгованості за кредитним договором №30 від 24.06.2024 у загальному розмірі 466 794,07 грн, і додані до неї документи без розгляду.

Роз`яснити позивачу, що згідно з частиною 8 статті 174 Господарського процесуального кодексу України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з нею до господарського суду в загальному порядку після усунення недоліків.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання - 14.02.2025 та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Т.В. Іванова