УХВАЛА

17 лютого 2025 року

м. Київ

cправа № 904/3986/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Булгакової І. В. (головуючої), Жайворонок Т.Є. та Колос І. Б.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Лабораторія Банкрутства" (далі - Товариство)

на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 21.01.2025

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Імідж Фінанс" (далі - Компанія)

до Товариства

про визнання недійсним договору,

ВСТАНОВИВ:

Господарський суд Дніпропетровської області ухвалою від 20.09.2024 у цій справі, зокрема: повернув Компанії позовну заяву і додані до неї документи без розгляду; визнав дії Компанії та її представника Кузьмічова О. Д. зловживанням процесуальними правами; застосував до Компанії та його представника Кузьмічова О. Д. заходи процесуального примусу у вигляді штрафу; стягнув солідарно з Компанії та з її представника Кузьмічова О. Д. в дохід Державного бюджету штраф у розмірі 15 140, 00 грн.

Центральний апеляційний господарський суд постановою від 21.01.2025, зокрема: скасував ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 20.09.2024, а справу № 904/3986/24 передав на розгляд Господарському суду Дніпропетровської області зі стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Товариство 07.02.2025 (через систему "Електронний суд") подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Центрального апеляційного господарського суду від 21.01.2025, а ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 20.09.2024 (про повернення позовної заяви та застосування до позивача заходів процесуального примусу у вигляді штрафу у зв`язку зі зловживанням процесуальними правами) залишити в силі.

За результатами розгляду матеріалів касаційної скарги Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 21.01.2025, ухвалену за результатами перегляду ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 20.09.2024 в частині застосування до позивача заходів процесуального примусу у вигляді штрафу у зв`язку зі зловживанням процесуальними правами, з огляду на таке.

Так, предметом касаційного оскарження є постанова суду апеляційної інстанції від 21.01.2025, згідно з якою скасовано ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 20.09.2024 про повернення позовної заяви та застосування до позивача заходів процесуального примусу у вигляді штрафу у зв`язку зі зловживанням процесуальними правами.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України; Кодекс) суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

За приписами частини першої статті 304 ГПК України ухвали судів першої та апеляційної інстанції можуть бути оскаржені в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктами 2 і 3 частини першої статті 287 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 287 Господарського процесуального кодексу України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 13, 14, 21, 25, 26, 28, 30 частини першої статті 255 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Водночас ухвала Господарського суду Дніпропетровської області від 20.09.2024 в частині стягнення штрафу в порядку процесуального примусу може бути оскаржена в апеляційному порядку (пункт 16 частини першої статті 255 ГПК України), але не підлягає касаційному оскарженню (пункт 2 частини першої статті 287 названого Кодексу).

З урахуванням наведеного суд касаційної інстанції дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 21.01.2025, ухвалену за результатами перегляду ухвали суду першої інстанції від 20.09.2024 в частині застосування до Компанії та її представника заходів процесуального примусу у вигляді штрафу у зв`язку з їх зловживанням процесуальними правами, оскільки в цій частині вона подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Водночас, розглянувши матеріали касаційної скарги на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 21.01.2025, що ухвалена за результатами перегляду ухвали суду першої інстанції від 20.09.2025 в частині повернення заяви з доданими документами позивачеві у цій справі, яка з урахуванням приписів пункту 3 частини першої статті 287 ГПК України може бути оскаржена в касаційному порядку, Суд дійшов висновку, що скарга в цій частині підлягає залишенню без руху з огляду на таке.

Відповідно до абзацу другого частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За приписами пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено, підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

В абзаці третьому пункту 5 частини другої статті 290 ГПК України встановлено, що у разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у пунктах 2 і 3 частини першої статті 287 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Зазначення суті порушення або неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права полягає в тому, що скаржник повинен у касаційній скарзі вказати, порушення яких конкретно норм матеріального та/або процесуального права припустився суд апеляційної інстанції у прийнятті оскаржуваного судового рішення, а також обґрунтування того, в чому саме полягає таке порушення або неправильне застосування і як саме воно вплинуло на прийняття цього рішення.

У приписах частини третьої статті 311 ГПК України передбачено, що неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Отже, системний аналіз наведених положень ГПК України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої статті 287 ГПК України, має обов`язково наводитися обґрунтування у взаємозв`язку із посиланням на відповідний абзац частини другої статті 287 ГПК України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.

Натомість у поданій скарзі як на підставу для касаційного оскарження судового рішення скаржник посилається на пункти 1, 2, 3 та 4 частини другої статті 287 ГПК України, тобто як для оскарження судового рішення, зазначеного у пунктах 1, 4 частини першої вказаної норми.

Однак подана касаційна скарга не містить посилання на підставу подання касаційної скарги, яка визначена відповідним абзацом статті 287 ГПК України, як для оскарження судових рішень, передбачених пунктами 2, 3 частини першої цієї ж норми (ухвала суду), а також належних обґрунтувань того, в чому саме полягало порушення або неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права (яких саме) під час ухвалення оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції.

Тобто наведені скаржником у касаційній скарзі підстави касаційного оскарження судового рішення, передбачені пунктами 1, 2, 3 та 4 частини другої статті 287 ГПК України, не підпадають під правове регулювання підстав касаційного оскарження судових рішень, визначених у пункті 2 частини першої статті 287 ГПК України.

З огляду на викладене, а також враховуючи відсутність у суду касаційної інстанції підстав для перегляду зазначених судових рішень в частині застосування заходів процесуального примусу у вигляді штрафу у зв`язку зі зловживанням процесуальними правами, скаржнику необхідно обґрунтувати неправильне застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права (яких саме) з посиланням на підставу подання касаційної скарги, визначену відповідним абзацом частини другої статті 287 ГПК України, з огляду на предмет касаційного оскарження (ухвала суду в частині повернення позовної заяви).

Враховуючи що скаргу подано без додержання вимог щодо змісту касаційної скарги, викладених у пункті 5 частини другої статті 290 ГПК України, суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без руху.

Крім того, відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 290 ГПК України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до частини другої статті 123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Порядок і розмір сплати судового збору встановлений Законом України "Про судовий збір" (далі - Закон).

Відповідно до частини першої статті 4 Закону судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

За приписами підпункту 7 пункту 2 частини другої статті 4 Закону за подання до господарського суду апеляційної і касаційної скарги на ухвалу суду судовий збір становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Приписами статті 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2025" прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 1 січня 2025 року визначений у розмірі 3 028,00 грн.

Відповідно до частини третьої статті 4 Закону при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Отже, враховуючи викладене, судовий збір з цієї касаційної скарги з урахуванням понижуючого коефіцієнта 0,8, який підлягає застосуванню, мав обчислюватися та сплачуватися до спеціального фонду Державного бюджету України з урахуванням вимог вказаних норм Закону у сумі 2 422, 40 грн.

Разом з тим відповідно до частини першої статті 6 Закону судовий збір перераховується у безготівковій або готівковій формі, у тому числі з використанням електронного платіжного засобу або за допомогою платіжних пристроїв, в тому числі з використанням платіжних систем через мережу "Інтернет" у режимі реального часу. Сплата судового збору за допомогою електронного платіжного засобу оформляється квитанцією платіжного термінала, чеком банкомата, сліпом або іншими документами за операціями з використанням електронних платіжних засобів у паперовій або електронній формі. Сплата судового збору за допомогою платіжного пристрою оформляється за допомогою касового документа (квитанції, чека тощо), який містить усі обов`язкові реквізити касового документа.

Правління Національного банку України постановою від 29.07.2022 № 163 затвердило Інструкцію про безготівкові розрахунки в національній валюті користувачів платіжних послуг (далі - Інструкція), якою встановлені загальні правила, види і стандарти розрахунків клієнтів банків та банків у грошовій одиниці України на території України, що здійснюються за участю банків.

За нормами вказаної Інструкції встановлено вимоги щодо заповнення розрахункових документів, зокрема, у пункті 37 визначено, що одним із реквізитів платіжного доручення є "Призначення платежу".

Тобто реквізит "Призначення платежу" заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу і який має містити відомості про те, яка саме позовна заява (заява, скарга, дія) оплачується судовим збором.

Слід зауважити, що на офіційному вебсайті Верховного Суду в розділі "Судовий збір" зазначено приклад заповнення графи "Призначення платежу" в платіжному документі.

Необхідними реквізитами ідентифікації позовної заяви (заяви, скарги), а у цьому випадку касаційної скарги є, зокрема, номер справи у межах якої подається відповідна касаційна скарга, а також дата судового рішення апеляційного господарського суду, яке оскаржується.

Однак до касаційної скарги додано квитанцію від 07.02.2025 №3117-3920-0775-3280, що підтверджує сплату судового збору у розмірі 2 422, 40 грн, де у графі "Призначення платежу" зазначено: "63; судовий збір за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ЛАБОРАТОРІЯ БАНКРУТСТВА", Верховний суд (Касаційний господарський суд)".

З огляду на викладене вказана квитанція від 07.02.2025 №3117-3920-0775-3280 не може бути визнана належним доказом сплати судового збору саме у цій справі, оскільки не містить інформації про номер судової справи, у межах якої подається відповідна скарга, а також дати прийняття судового акта (постанови), що оскаржується в касаційному порядку, з огляду на що з останнього не вбачається, яка саме касаційна скарга оплачується судовим збором.

Згідно з частиною другою статті 292 ГПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Відповідно до частини другої статті 174 ГПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Отже, суд касаційної інстанції зазначає, що скаржнику необхідно усунути недоліки касаційної скарги, а саме:

- зазначити підставу касаційного оскарження, передбачену відповідним абзацом частини другої статті 287 ГПК України, та належним чином обґрунтувати у чому, на думку скаржника, полягало неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права (яких саме), що призвело до ухвалення незаконного судового рішення у цій справі, з огляду на викладене у цій ухвалі та предмет касаційного оскарження (ухвала суду в частині повернення позовної заяви), а також

- надати суду оригінал документа, що підтверджує сплату судового збору у тому ж розмірі, на реквізити, які зазначені на вебсайті Верховного Суду у розділі "Платiжнi реквiзити для перерахування судового збору в гривнях", із зазначенням обов`язкових реквізитів у призначенні платежу (зокрема, щодо інформації про номер справи, у межах якої подається відповідна скарга, та дати прийняття оскаржуваного судового рішення).

Разом з тим Суд звертає увагу скаржника, що процедура повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, зокрема: податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (місцевими бюджетами) або під державні (місцеві) гарантії, встановлена Порядком повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженим згідно з наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 № 787.

Суд також вважає за необхідне звернути увагу скаржника на те, що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційну скаргу буде повернуто.

На підставі викладеного та керуючись статтями 174, 234, 287, 290, 292 293 ГПК України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

1. У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Лабораторія Банкрутства" на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 21.01.2025, ухвалену за результатами перегляду ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 20.09.2024 в частині застосування заходів процесуального примусу у вигляді штрафу зі справи № 904/3986/24, відмовити.

2. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Лабораторія Банкрутства" на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 21.01.2025, ухвалену за результатами перегляду ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 20.09.2024 в частині про повернення позовної заяви зі справи № 904/3986/24, залишити без руху.

3. Надати Товариству з обмеженою відповідальністю "Лабораторія Банкрутства" строк для усунення недоліків касаційної скарги, який становить не більше 10 днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху. Повідомити скаржника про можливість подати до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду документи про усунення недоліків через систему "Електронний суд" або поштою на адресу: м. Київ, вул. О. Копиленка, 6.

4. Роз`яснити Товариству з обмеженою відповідальністю "Лабораторія Банкрутства", що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційну скаргу буде повернуто.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя І. Булгакова

Суддя Т. Жайворонок

Суддя І. Колос