ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

"18" лютого 2025 р. м. Житомир Справа № 906/210/25

Господарський суд Житомирської області у складі судді Лозинської І. В.,

розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Молочна компанія "Галичина" про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Фізичної особи -підприємця Стеценко Рузалії Назарівни 1347,52 грн боргу та 413,97 грн штрафу за договором купівлі-продажу товару №П14/12/23 від 14.12.2023, а також 302,80 грн судового збору, витрат на професійну правничу допомогу в сумі 500,00 грн

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "Молочна компанія "Галичина" звернулось до Господарського суду Житомирської області із заявою про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з ФОП Стеценко Р. Н. 1347,52 грн боргу та 413,97 грн штрафу за договором купівлі-продажу товару №П14/12/23 від 14.12.2023, а також 302,80 грн судового збору та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 500,00 грн.

Господарський суд Житомирської області 18.02.2025 видав судовий наказ на стягнення з боржника 1347,52 грн боргу, 413,97 грн штрафу та 302,80 грн судового збору.

Разом з тим, щодо заяви ТОВ "Молочна компанія "Галичина" стосовно стягнення з ФОП Стеценко Р.Н. 500,00 грн витрат на правничу допомогу, слід зазначити таке.

Підстави та порядок видачі судового наказу врегульовано положеннями розділу ІІ "Наказне провадження" Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 147 ГПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.

Згідно із нормою ч. 1 ст. 148 ГПК України, судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором (укладеним сторонами у письмовій формі).

Нормами п. 1 ч. 3 ст. 150 та ч. 1 ст. 151 ГПК України передбачено сплату заявником судового збору, що зумовлює наявність підстав для стягнення з боржника за судовим наказом витрат на судовий збір.

За положеннями п. 6 ч. 1 ст. 155 ГПК України в судовому наказі зазначаються судові витрати сплачені заявником. До судових витрат належать і витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України).

Згідно з ч. 3-6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, питання щодо стягнення витрат на правничу допомогу не є безспірним та входить до предмету доказування , що не може бути забезпечено в наказному провадженні.

У наказному провадженні відсутня змагальність сторін, що унеможливлює довести неспівмірність витрат на правничу допомогу, заявити клопотання про зменшення чи погодитись з розміром, здійснити розподіл витрат (заявника) на професійну правничу допомогу.

З урахуванням викладеного, слід зазначити, що витрати на правничу допомогу не є вимогою про стягнення грошової заборгованості за договором у розумінні ст. 148 ГПК України.

Суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушенням статті 150 цього Кодексу; заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу (п. 1, 3 ч. 1 ст. 152 ГПК України ).

У відповідності до ч. 3 ст. 152 ГПК України у разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог. У разі якщо заявлені вимоги між собою взаємопов`язані і окремий їх розгляд неможливий, суд відмовляє у видачі судового наказу.

Керуючись ст. 13, 126, 147, 148, 150-152, 232, 234, 235 ГПК України, господарський суд

УХВАЛИВ:

У видачі судового наказу про стягнення з Фізичної особи-підприємця Стеценко Рузалії Назарівни на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Молочна компанія "Галичина" витрат на професійну правничу допомогу в сумі 500,00 грн відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена в установленому законом порядку.

Ухвала підписана 18.02.2025

Суддя Лозинська І.В.
Друк:

1- до справи

2- заявникові (Електронний суд)