ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

18 лютого 2025 року Справа № 903/19/25

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Петухов М.Г., суддя Гудак А.В. , суддя Олексюк Г.Є.

секретар судового засідання Приступлюк Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Маневицької селищної ради

на ухвалу Господарського суду Волинської області від 14.01.2025

(постановлену у м. Луцьку)

за заявою керівника Камінь-Каширської окружної прокуратури

про забезпечення позову

у справі №903/19/25 (суддя Гарбар І.О.)

за позовом керівника Камінь-Каширської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Волинської обласної військової адміністрації

до Маневицької селищної ради

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Державне спеціалізоване господарське підприємство "Ліси України"

про витребування земельної ділянки

за участю представників:

від позивача - не з`явився;

від відповідача - Швець О.М., Філон О.С.;

від третьої особи - не з`явився;

прокурор - Гарбарук В.А.

ВСТАНОВИВ:

Керівник Камінь-Каширської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Волинської обласної військової адміністрації звернувся до Господарського суду Волинської області із позовом до Маневицької селищної ради про витребування у власність держави в особі Волинської обласної військової адміністрації з незаконного володіння Маневицької селищної ради земельної ділянки з кадастровим номером :04:002:0093 площею 13,5903 га.

В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на порушення відповідачем норм земельного законодавства, оскільки дії Маневицької районної держаної адміністрації та Головного управління Держгеокадастру в Волинській області спрямовані на вилучення земельної ділянки лісового фонду та зміну цільового призначення на землі сільськогосподарського призначення.

Прокурор звертає увагу на те, що вилучати земельні ділянки державної власності лісогосподарського призначення для нелісогосподарських потреб має право виключно Кабінет Міністрів України, а тому спірна земельна ділянка неправомірно віднесена (інвентаризовано) до земель сільськогосподарського призначення та в подальшому передана Маневицькій селищній раді.

Також, керівник Камінь-Каширської окружної прокуратури подав до Господарського суду Волинської області заяву про забезпечення позову, в якій просив забезпечити позов керівника Камінь-Каширської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Волинської обласної військової адміністрації, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ДСГП "Ліси України", до Маневицької селищної ради про витребування земельної ділянки з кадастровим номером :04:002:0093 площею 13,5903 га, шляхом:

- заборони державним реєстраторам вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно будь-які відомості та зміни щодо земельної ділянки з кадастровим номером :04:002:0093 площею 13,5903 га до набрання законної сили рішенням, яке буде ухвалено судом по суті розгляду позовної заяви;

- заборони державним кадастровим реєстраторам Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та його територіальним органам вносити до Державного земельного кадастру будь-які відомості та зміни щодо земельної ділянки з кадастровим номером :04:002:0093 площею 13,5903 га до набрання законної сили рішенням, яке буде ухвалено судом по суті розгляду позовної заяви;

- заборони вчиняти Маневицькій селищній раді Камінь-Каширського району будь-які дії щодо земельної ділянки з кадастровим номером :04:002:0093 площею 13,5903 га, в тому числі поділ земельної ділянки, відчуження, передачу в оренду (суборенду), вчиняти будь-які договори, підписувати акти та будь-які інші документи.

Господарський суд Волинської області ухвалою від 14.01.2025 у справі № 903/19/25 задовольнив заяву керівника Камінь-Каширської окружної прокуратури про забезпечення позову по справі №903/19/25. Забезпечив позов керівника Камінь-Каширської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Волинської обласної військової адміністрації, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ДСГП "Ліси України", до Маневицької селищної ради про витребування земельної ділянки з кадастровим номером :04:002:0093 площею 13,5903 га, шляхом:

- заборони державним реєстраторам вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно будь-які відомості та зміни щодо земельної ділянки з кадастровим номером :04:002:0093 площею 13,5903 га до набрання законної сили рішенням, яке буде ухвалено судом по суті розгляду позовної заяви;

- заборони державним кадастровим реєстраторам Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та його територіальним органам вносити до Державного земельного кадастру будь-які відомості та зміни щодо земельної ділянки з кадастровим номером :04:002:0093 площею 13,5903 га до набрання законної сили рішенням, яке буде ухвалено судом по суті розгляду позовної заяви;

- заборони вчиняти Маневицькій селищній раді Камінь-Каширського району будь-які дії щодо земельної ділянки з кадастровим номером :04:002:0093 площею 13,5903 га, в тому числі поділ земельної ділянки, відчуження, передачу в оренду (суборенду), вчиняти будь-які договори, підписувати акти та будь-які інші документи.

Також, судом вказано стягувача, боржника за цією ухвалою та строк пред`явлення ухвали до виконання.

Постановляючи таку ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що Маневицька селищна рада має можливість перереєструвати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :04:002:0093 площею 13,5903 га, оскільки вказана земельна ділянка визначена у Державному земельному кадастрі як ділянка сільськогосподарського призначення, при цьому відчуживши земельну ділянку на користь третіх осіб.

Суд вказав, що відсутність заходів забезпечення даного позову надає можливість Маневицькій селищній раді здійснити поділ земельної ділянки :04:002:0093 площею 13,5903 га, в результаті чого буде можливе внесення до Державного земельного кадастру інформації про нові земельні ділянки, що утворились в результаті поділу, а земельна ділянка кадастровим номером :04:002:0093 припинить своє існування як об`єкт цивільних прав, що унеможливить виконання рішення у справі в разі задоволення позову судом.

Також, суд вказав про адекватність заходів забезпечення позову та їх співмірність із заявленою позовною вимогою.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою звернулася Маневицька селищна рада, у якій просить ухвалу Господарського суду Волинської області від 14.01.2025 у справі №903/19/25 скасувати та відмовити в задоволені заяви прокурора про забезпечення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована таким.

До Маневицької селищної ради листи з клопотанням про передачу земельної ділянки сільськогосподарського призначення :04:002:0093 площею 13,5903 га від Державного підприємства "Городоцьке лісове господарство", його правонаступника - Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України", не надходило.

Про цей спір, а саме, що земельна ділянка сільськогосподарського призначення :04:002:0093 площею 13,5903 га, згідно "Проекту організації розвитку лісового господарства ДП "Городоцький лісгосп" 2013 року (матеріали лісовпорядкування)" включена до лісових угідь держлісфонду, Маневицькій селищній раді стало відомо лише з матеріалів позовної заяви, яка 07.01.2025 надійшла в Електронний кабінет відповідача.

Враховуючи судову практику, яка склалася на момент виникнення зазначених спірних правовідносин щодо вилучення земель сільськогосподарського призначення для потреб державних лісопідприємств, у добровільному порядку, з метою усунення виявлених керівником Камінь-Каширської окружної прокуратури, порушень, які стали підставою для застосування судового захисту, з метою досудового врегулювання спору, Маневицькою селищною радою 09.01.2025 на 54 сесії Маневицької селищної ради прийнято рішення №54/7 "Про припинення права комунальної власності на земельні ділянки", відповідно до пункту другого якого припинено право комунальної власності на земельну ділянку кадастровий номер :04:002:0093 площею 13,5903 га.

13.01.2025 Маневицька селищна рада звернулась до державного реєстратора відділу "Центр надання адміністративних послуг" Маневицької селищної ради з заявою про припинення права комунальної власності на земельну ділянку кадастровий номер :04:002:0093 площею 13,5903 га відповідно до рішення Маневицької селищної ради від 09.01.2025 №54/7 "Про припинення права власності на земельні ділянки".

Однак, у зв`язку з масштабною російською кібератакою на державні реєстри 19.12.2024, внаслідок якої заблоковано доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, здійснити відповідну реєстрацію права на час звернення не було можливим, що підтверджується довідкою Маневицької селищної ради від 14.01.2025 №153/01-13/2-25.

Маневицька селищна рада не мала намірів та не здійснила поділу земельної ділянки з кадастровим номером :04:002:0093, не внесла до Державного земельного кадастру інформації про нові земельні ділянки, що мали б утворитись в результаті такого поділу, а земельна ділянка з кадастровим номером :04:002:0093 не припинила свого існування, як об`єкт цивільних прав.

Керівник Камінь-Каширської окружної прокуратури Волинської області подавши заяву від 10.01.2025 №51/1-48вих-25 про забезпечення позову, не надав доказів, а Господарський суд Волинської області не встановив обставин на підтвердження вчинення Маневицькою селищною радою дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення позову до суду, а самі лише припущення про потенційну можливість ухилення Маневицької селищної ради від виконання судового рішення у разі задоволення позову без долучення відповідних доказів та обґрунтувань, не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

Маневицька селищна рада прийнявши 09.01.2025 рішення №54/7 "Про припинення права комунальної власності на земельні ділянки", яким відповідно до пункту другого припинено право комунальної власності на земельну ділянку кадастровий номер :04:002:0093 площею 13,5903 га, діяла з мотивів досудового врегулювання спору на основі добровільної відмови від права власності на земельну ділянку в користь Волинської обласної військової адміністрації.

Про добровільність прийняття такого рішення вказує і те, що ухвала Господарського суду Волинської області про відкриття провадження у справі №903/19/25 від 13.01.2024, до Маневицької селищної ради надійшла лише 14.01.2025, тобто, пізніше, ніж було прийнято рішення Маневицькою селищною радою. Крім того, заява керівника Камінь-Каширської окружної прокуратури Волинської області про забезпечення позову датована 10.01.2025), при цьому до Маневицької селищної ради, як і до Господарського суду Волинської області, надійшла лише 13.01.2025.

Господарський суд Волинської області не врахував адекватності забезпечення позову, яка визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається, а також суд порушив баланс інтересів сторін та позбавив Маневицьку селищну раду права у добровільному порядку усунути виявлені прокурором порушення, які стали підставою застосування ним судового захисту.

Також, відповідач звертає увагу, що на розгляді Господарського суду Волинської області знаходились справи №903/199/24 та №193/202/24, предметом спору яких були аналогічні правовідносини і Маневицькою селищною радою у добровільному порядку після звернення з позовом до суду усунуто виявлені прокурором порушення, які стали підставою застосування ним судового захисту та заявлено клопотання про закриття провадження у таких справах.

Тому, скаржник вважає ухвалу Господарського суду Волинської області у справі №903/19/25 від 14.01.2025 ухваленою з порушенням норм процесуального права при недотриманні норм матеріального права, не обґрунтованою та незаконною.

Прокурор подав суду відзив на апеляційну скаргу в якому вважає ухвалу Господарського суду Волинської області від 14.01.2025 у справі № 903/19/25 законною та обґрунтованою, а апеляційну скаргу Маневицької селищної ради безпідставною та такою, що не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Заява про забезпечення позову, що подана окружною прокуратурою мотивована реальною можливістю під час розгляду справи в суді Відповідачу перереєструвати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :04:002:0093 площею 13,5903 га.

Крім цього, Маневицька селищна рада має можливість вільно розпорядитися зазначеною земельною ділянкою, а отже такі дії можуть призвести до неможливості подальшого виконання рішення у даній справі в разі задоволення позову.

Разом із цим, відсутність заходів забезпечення позову надає можливість Маневицькій селищній раді здійснити поділ земельної ділянки :04:002:0093 площею 13,5903 га.

Подальші дії Маневицької селищної ради власне і свідчать про підставність задоволення судом заяви про забезпечення позову та спростовують доводи апелянта про відсутність доказів, які б вказували на намір відповідача вжити відповідних заходів з метою перереєстрації права власності.

Зокрема, 14.01.2025 Маневицькою селищною радою подано до суду клопотання про закриття провадження у справі, у зв`язку із відсутністю предмета спору, яке мотивоване тим, що 09.01.2025 Маневицької селищною радою прийнято рішення № 54/7.

У зв`язку із прийняттям вказаного рішення та незважаючи на наявність ухвали Господарського суду Волинської області про забезпечення позову, 13.01.2025 орган місцевого самоврядування звернувся до державного реєстратора відділу "Центр надання адміністративних послуг" Маневицької селищної ради з метою реєстрації припинення права комунальної власності на земельну ділянку кадастровим номером :04:002:0093 площею 13,5903 га.

Таким чином, Маневицька селищна рада підтвердила факт вчинення систематичних дій, спрямованих на перереєстрацію права власності у Реєстрі речових прав на нерухоме майно. При цьому, зазначивши, що реальною перешкодою до вчинення вказаних дій стала несправність реєстрів Міністерства юстиції України. За інакших обставин відповідач вжив би заходів до відчуження земельної ділянки кадастровим номером :04:002:0093 площею 13,5903 га.

Господарський суд Волинської області при винесенні ухвали про забезпечення позову у справі № 903/19/25 врахував вказані обставин та з огляду на можливі ризики, які одразу знайшли своє підтвердження в діях Маневицької селищної ради, прийняв законне рішення, яке на даному етапі судового розгляду справи унеможливлює вчинення Відповідачем дій, які в подальшому, в разі задоволення позову, стануть перешкодою до виконання рішення суду.

Прийняття 09.01.2025 Маневицької селищною радою рішення № 54/7 "Про припинення права комунальної власності на земельні ділянки" не може свідчити про відсутність предмета спору. Вказані дії Відповідача не усувають допущене порушення інтересів держави у відповідності до заявлених позовних вимог.

Крім того, прийнявши рішення № 54/7 від 09.01.2025 "Про припинення права комунальної власності на земельні ділянки" Маневицька селищна рада діяла не на підставі, поза межами повноважень та не у спосіб, що передбачений п. г ч. 5 ст. 84, ст.140 Земельного кодексу України та п. 51 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

Належним способом врегулювання спору до постановлення судом рішення по суті позовних вимог було б прийняття Маневицькою селищною радою рішення про передачу спірної земельної ділянки у державну власність з подальшою реєстрацією такого права за Волинською обласною військовою адміністрацією. Однак, рішення про передачу спірної земельної ділянки у державну власність відповідачем не прийнято.

За наведеного прокурор просить залишити без задоволення апеляційну скаргу Маневицької селищної ради, а ухвалу Господарського суду Волинської області від 14.01.2025 у справі №903/19/25 про забезпечення позову без змін

Інші учасники справи не скористалися правом подати відзив на апеляційну скаргу відповідача, що відповідно до ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні Північно-західного апеляційного господарського суду 18.02.2025 представники скаржника підтримали доводи, наведені в апеляційній скарзі. Стверджують, що у відповідача вже наявні інші подібні спори і з метою добровільного врегулювання спору, відповідачем було прийнято рішення № 54/7 від 09.01.2025. Зауважили, що таке рішення прийнято після отримання позовної заяви, до відкриття провадження у справі та постановлення оскарженої ухвали. Просили ухвалу Господарського суду Волинської області від 14.01.2025 у справі № 903/19/25 скасувати та відмовити в забезпеченні позову.

Прокурор в судовому засіданні заперечив проти доводів скаржника, з підстав викладених у відзиві. Просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін ухвалу суду першої інстанції від 14.01.2025 про вжиття заходів забезпечення позову.

В судове засідання 18.02.2025 представники інших учасників справи не з`явилися.

Враховуючи приписи ст.ст. 269, 273 ГПК України про межі та строки розгляду апеляційних скарг в апеляційній інстанції, той факт, що позивач та третя особа були належним чином та своєчасно повідомлені про дату, час та місце судового засідання, про що свідчать довідки про доставку електронних листів (т. матеріали оскарження ухвали 2, а. с. 31-32, 36-37), а також те, що явка представників учасників справи в судове засідання обов`язковою не визнавалася, колегія суддів визнала за можливе здійснювати розгляд апеляційної скарги за відсутності представників позивача та третьої особи.

Дослідивши матеріали справи, апеляційну скаргу, заслухавши пояснення представників відповідача та прокурора перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при постановлені ухвали норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а оскаржену ухвалу суду першої інстанції скасувати та відмовити в задоволенні заяви прокурора про забезпечення позову, виходячи з такого.

Судом апеляційної інстанції встановлено та як убачається з матеріалів справи, що керівник Камінь-Каширської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Волинської обласної військової адміністрації звернувся до Господарського суду Волинської області із позовом до Маневицької селищної ради про витребування у власність держави в особі Волинської обласної військової адміністрації з незаконного володіння Маневицької селищної ради земельної ділянки з кадастровим номером :04:002:0093 площею 13,5903 га (т. матеріали оскарження ухвали 1, а. с. 1-15).

В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на порушення відповідачем норм земельного законодавства, оскільки дії Маневицької районної держаної адміністрації та Головного управління Держгеокадастру в Волинській області спрямовані на вилучення земельної ділянки лісового фонду та зміну цільового призначення на землі сільськогосподарського призначення.

Прокурор звертає увагу на те, що вилучати земельні ділянки державної власності лісогосподарського призначення для нелісогосподарських потреб має право виключно Кабінет Міністрів України, а тому спірна земельна ділянка неправомірно віднесена (інвентаризовано) до земель сільськогосподарського призначення та в подальшому передана Маневицькій селищній раді.

Також, керівник Камінь-Каширської окружної прокуратури подав до Господарського суду Волинської області заяву про забезпечення позову, в якій просив забезпечити позов керівника Камінь-Каширської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Волинської обласної військової адміністрації, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ДСГП "Ліси України", до Маневицької селищної ради про витребування земельної ділянки з кадастровим номером :04:002:0093 площею 13,5903 га, шляхом:

- заборони державним реєстраторам вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно будь-які відомості та зміни щодо земельної ділянки з кадастровим номером :04:002:0093 площею 13,5903 га до набрання законної сили рішенням, яке буде ухвалено судом по суті розгляду позовної заяви;

- заборони державним кадастровим реєстраторам Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та його територіальним органам вносити до Державного земельного кадастру будь-які відомості та зміни щодо земельної ділянки з кадастровим номером :04:002:0093 площею 13,5903 га до набрання законної сили рішенням, яке буде ухвалено судом по суті розгляду позовної заяви;

- заборони вчиняти Маневицькій селищній раді Камінь-Каширського району будь-які дії щодо земельної ділянки з кадастровим номером :04:002:0093 площею 13,5903 га, в тому числі поділ земельної ділянки, відчуження, передачу в оренду (суборенду), вчиняти будь-які договори, підписувати акти та будь-які інші документи (т. матеріали оскарження ухвали 1, а. с. 239-245).

Така заява була мотивована тим, що Маневицька селищна рада має можливість перереєструвати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :04:002:0093 площею 13,5903 га, оскільки вказана земельна ділянка визначена у Державному земельному кадастрі як ділянка сільськогосподарського призначення, при цьому відчуживши земельну ділянку на користь третіх осіб.

На думку прокурора, відповідач має можливість вільно розпорядитися зазначеною земельною ділянкою, а отже такі дії можуть призвести до неможливості подальшого виконання рішення у разі задоволення позову.

Продовжує, що відсутність заходів забезпечення даного позову надає можливість відповідачу - Маневицькій селищній раді здійснити поділ земельної ділянки :04:002:0093 площею 13,5903 га. В результаті поділу вказаної земельної ділянки можливе внесення до Державного земельного кадастру інформації про нові земельні ділянки, що утворились в результаті поділу, а земельна ділянка кадастровим номером :04:002:0093 припинить своє існування як об`єкт цивільних прав, що унеможливить виконання рішення у справі в разі задоволення позову судом.

Прокурор вказує, що дії, спрямовані на вчинення реєстраційних змін щодо спірної земельної ділянки можуть привести до неможливості зміни позовних вимог під час розгляду справи по суті, що в результаті призведе до незабезпечення судового захисту порушених інтересів держави.

Тому, на переконання прокурора, у зв`язку з цим, виникла необхідність в забезпеченні поданого позову, шляхом заборони державним реєстраторам вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно будь-які відомості щодо земельної ділянки кадастровим номером :04:002:0093 площею 13,5903 га та заборони вчиняти Маневицькій селищній раді Камінь-Каширського району будь-які дії щодо вказаної земельної ділянки.

Вважає, що оскільки рішення суду першої інстанції не прийнято і у відповідача існує обґрунтована можливість вчинити будь-які дії з метою фактичного збереження права комунальної власності на земельну ділянку кадастровим номером :04:002:0093, відтак прокурором подається заява про забезпечення зазначеного позову.

Апеляційний господарський суд зауважує, що до такої заяви додано лише докази сплати судового збору та надсилання її копій іншим учасникам справи.

Як зазначено вище, Господарський суд Волинської області ухвалою від 14.01.2025 у справі № 903/19/25 задовольнив заяву керівника Камінь-Каширської окружної прокуратури про забезпечення позову по справі №903/19/25. Забезпечив позов керівника Камінь-Каширської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Волинської обласної військової адміністрації, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ДСГП "Ліси України", до Маневицької селищної ради про витребування земельної ділянки кадастровим номером :04:002:0093 площею 13,5903 га, шляхом:

- заборони державним реєстраторам вносити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно будь-які відомості та зміни щодо земельної ділянки з кадастровим номером :04:002:0093 площею 13,5903 га до набрання законної сили рішенням, яке буде ухвалено судом по суті розгляду позовної заяви;

- заборони державним кадастровим реєстраторам Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та його територіальним органам вносити до Державного земельного кадастру будь-які відомості та зміни щодо земельної ділянки з кадастровим номером :04:002:0093 площею 13,5903 га до набрання законної сили рішенням, яке буде ухвалено судом по суті розгляду позовної заяви;

- заборони вчиняти Маневицькій селищній раді Камінь-Каширського району будь-які дії щодо земельної ділянки з кадастровим номером :04:002:0093 площею 13,5903 га, в тому числі поділ земельної ділянки, відчуження, передачу в оренду (суборенду), вчиняти будь-які договори, підписувати акти та будь-які інші документи.

Також, судом вказано стягувача, боржника за цією ухвалою та строк пред`явлення ухвали до виконання.

Апеляційний господарський суд не погоджується із такою ухвалою суду першої інстанції з таких підстав.

Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Близькі за змістом висновки щодо застосування статей 136, 137 ГПК України викладені у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі №910/19256/16, від 14.05.2018 у справі №910/20479/17, від 14.06.2018 у справі №916/10/18, від 23.06.2018 у справі №916/2026/17, від 16.08.2018 у справі №910/5916/18, від 11.09.2018 у справі №922/1605/18, від 14.01.2019 у справі №909/526/18, від 21.01.2019 у справі №916/1278/18, від 25.01.2019 у справі №925/288/17, від 26.09.2019 у справі №904/1417/19 тощо.

Метою заходу забезпечення є підтримання status quo, поки суд не визначиться щодо виправданості цього заходу. Тимчасовий захід спрямований на те, щоб протягом судового розгляду щодо суті спору суд залишався в змозі розглянути позов заявника за звичайною процедурою. Тимчасові забезпечувальні заходи мають на меті забезпечити протягом розгляду продовження існування стану, який є предметом спору (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "Кюблер проти Німеччини").

Правові висновки щодо застосування статей 136, 137 ГПК України у контексті мети та сутності забезпечення позову є послідовними і сталими, викладені, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2024 у справі №754/5683/22, у постановах Верховного Суду від 08.07.2024 у справі №910/1686/24, від 26.08.2024 у справі №922/1454/24 тощо.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає стаття 136 ГПК України, згідно з приписами якої господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) виключено; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) виключено; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №753/22860/17).

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Таким чином, необхідною умовою вжиття заходів для забезпечення позову є наявність достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду. Безпосередньою метою вжиття заходів є саме забезпечення ефективного судового захисту порушених чи оспорюваних прав позивача та у подальшому виконання рішення суду. Інститут забезпечення позову в господарському процесі існує виключно з метою забезпечення ефективного судового захисту та гарантії виконання майбутнього судового рішення.

Адекватність заходу для забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків від заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Співмірність передбачає співвіднесення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду та наслідків від заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Відповідні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18, у постанові Верховного Суду від 10.11.2020 у справі № 910/1200/20.

Отже, у кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів наявні підстави вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

За змістом статті 136 ГПК України обґрунтування щодо необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника. Близькі за змістом висновки, викладені Верховним Судом, зокрема, у постановах від 21.01.2019 у справі №902/483/18, від 28.08.2019 у справі №910/4491/19, від 12.05.2020 у справі №910/14149/19, від 13.01.2020 у справі №922/2163/17.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Тим часом, обґрунтування необхідності забезпечення позову покладається саме на позивача та полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову господарським судам слід враховувати, що такими заходами не повинні застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.

Суд виходить з того, що заходи забезпечення позову повинні узгоджуватися з предметом та підставами позову на забезпечення якого подана відповідна заява, а особа, що заявляє про необхідність вжиття заходів забезпечення позову судом, зобов`язана довести зв`язок між неприйняттям таких заходів і утрудненням чи неможливістю виконання судового акта постановленого саме у цій справі. Оскільки метою вжиття заходів до забезпечення позову є запобігання утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи у якій було подано позов, в разі його задоволення, а не будь-якого рішення, ухваленого судом у іншій справі.

З наведеного слідує, що не існує універсального алгоритму застосування заходів забезпечення позову за заявами у справах, оскільки їх вжиття (або відмова у такому) знаходиться у логічно-послідовній залежності від предмета та підстав позову, правового обґрунтування вимог кожного конкретного господарського спору, видам забезпечення, доводам і аргументам сторін.

Апеляційним господарським судом встановлено, що предметом позову в цій справі є матеріально-правова вимога про витребування у відповідача земельної ділянки.

Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу (така правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 12.04.2018 у справі №922/2928/17 та від 05.08.2019 у справі №922/599/19).

Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову господарським судам необхідно дотримуватися принципу їх співмірності із заявленими позивачем вимогами. Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову.

Згідно з ч. 11 ст. 137 ГПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання про обґрунтованість заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову (такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 17.12.2018 у справі №914/970/18 та від 10.11.2020 у справі №910/1200/20).

Вище вказано, що звертаючись із заявою про забезпечення позову, прокурор посилався на те, що земельна ділянка перебуває у комунальній власності і відповідач є її розпорядником, а відтак може вчинити дії щодо її поділу, відчуження чи інші дії, направлені на утруднення виконання рішення в цій справі.

Задовольняючи заяву прокурора, місцевий господарський суд погодився із відповідними міркуваннями прокурора.

Втім, апеляційний господарський суд вважає, що висновки суду є передчасними, виходячи з такого.

Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд апеляційної інстанції враховує сталу та актуальну практику Верховного Суду, відповідно до якої законодавством на заявника покладено обов`язок обґрунтування підстав, які можуть утруднити чи унеможливити виконання судового рішення у разі задоволення позову. Близька за змістом правова позиція визначена у постановах Верховного Суду від 08.07.2024 у справі № 916/143/24, від 04.10.2024 у справі № 913/289/24.

З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову, зокрема, щодо заявлених в цій справі вимог, вчинення дій направлених на відчуження спірної земельної ділянки або її поділу.

В той же час, зі змісту заяви прокурора про забезпечення позову, апеляційний господарський суд встановив, що в ній відсутні посилання на конкретні обставини із посиланням на докази, які підтверджують вчинення відповідачем будь-яких дій щодо розпорядження спірною земельною ділянкою (звернення за розробкою технічної документації із землеустрою, оголошення торгів, предметом яких є речові права на спірну земельну ділянку, тощо).

До заяви прокурором теж не було додано жодних доказів, на підтвердження обставин, викладених у заяві.

Отже, фактично всі доводи заяви прокурора про вжиття заходів забезпечення позову, базуються на припущеннях прокурора, не підкріплені жодними доказами у справі.

Більше того, апеляційний господарський суд враховує, що Маневицькою селищною радою 09.01.2025 на 54 сесії Маневицької селищної ради прийнято рішення №54/7 "Про припинення права комунальної власності на земельні ділянки", відповідно до пункту другого якого припинено право комунальної власності на земельну ділянку кадастровий номер :04:002:0093 площею 13,5903 га (т. матеріали оскарження ухвали 2, а. с. 10).

Пізніше, 13.01.2025 Маневицька селищна рада звернулась до державного реєстратора відділу "Центр надання адміністративних послуг" Маневицької селищної ради з заявою про припинення права комунальної власності на земельну ділянку кадастровий номер :04:002:0093 площею 13,5903 га відповідно до рішення Маневицької селищної ради від 09.01.2025 №54/7 "Про припинення права власності на земельні ділянки" .

Однак у зв`язку з масштабною російською кібератакою на державні реєстри 19.12.2024, внаслідок якої заблоковано доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, здійснити відповідну реєстрацію права на час звернення не було можливим, що підтверджується довідкою Маневицької селищної ради від 14.01.2025 №153/01-13/2-25 (т. матеріали оскарження ухвали 2, а. с. 11).

Доводи прокурора, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, а саме, що вищевказане рішення та дії відповідача підтверджують обґрунтованість забезпечення позову, суд апеляційної інстанції вважає такими, що направлені на спотворювання фактичних обставин справи.

Навпаки, суд апеляційної інстанції констатує, що відповідач вчиняє дії, направлені на добровільне вирішення спору.

До того ж, надаючи оцінку міркуванням прокурора, викладеним у відзиві на апеляційну скаргу щодо належного врегулювання спірних правовідносин, апеляційний господарський суд враховує, що матеріалами оскарження ухвали не підтверджується та прокурором в судовому засіданні суду апеляційної інстанції не заперечувалося, що до пред`явлення позову в цій справі, а також до подання заяви про забезпечення позову, прокурор не звертався до відповідача із заявами (пропозиціями) щодо досудового врегулювання спору, а листування, додане до позовної заяви, направлене на отримання доказів щодо суті спору та на дотримання порядку, встановленого ст. 23 Закону України "Про прокуратуру".

Тобто, прокурор сам не вчиняв дій направлених, на добровільне врегулювання спірних правовідносин і тепер надає оцінку діям, які відповідач вчинив.

Тут апеляційний господарський суд враховує те, що в провадженні Господарського суду Волинської області перебували справи № 903/199/24 та №193/202/24, предметом спору яких були аналогічні правовідносини.

Під час розгляду таких справ, Маневицькою селищною радою було прийнято рішення від 25.03.2024 №45/20 "Про припинення права комунальної власності на земельні ділянки", яким припинено право комунальної власності на спірні земельні ділянки та в подальшому, було зареєстровано право державної власності на спірні земельні ділянки в особі Волинської обласної державної адміністрації.

Враховуючи, що відповідачем у добровільному порядку, після звернення з позовом до суду усунуто виявлені прокурором порушення, які стали підставою для застосування ним заходів судового захисту, відповідними ухвалами Господарського суду Волинської області від 16.04.2024 у справі № 903/199/24 та від 30.04.2024 у справі № 903/202/24 провадження у таких справах були закриті на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Відповідні відомості взяті судом апеляційної інстанції із Єдиного державного реєстру судових рішень.

Отже, враховуючи усе вищенаведене, апеляційний господарський суд вказує, що дії відповідача, як у цій справі, так і поза нею (в межах інших судових проваджень) вказують на його прагнення добровільного врегулювання правовідносин, які виникли унаслідок отримання відповідачем земельних ділянок, відомості щодо котрих містяться у відповідних матеріалах лісовпорядування.

Таким чином, апеляційний господарський суд висновує, що звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, прокурор не довів жодними доказами обставин, з наявністю яких закон пов`язує вжиття відповідних заходів.

В свою чергу, відповідачем доведено, що ним не вчиняються дії, котрі направлені на утруднення виконання майбутнього в цій справі рішення, а також вчинення селищною радою дій, направлених на добровільне урегулювання спірних правовідносин.

Відтак, суд апеляційної інстанції зазначає, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції, а тому у задоволенні заяви прокурора про забезпечення позову слід відмовити, з мотивів викладених у цій постанові.

З огляду на викладене, апеляційний господарський суд доходить висновку про те, що місцевий господарський суд допустив порушення статей 136, 137 ГПК України та дійшов помилкових висновків про наявність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову, у зв`язку з чим оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, а в задоволенні заяви про забезпечення позову необхідно відмовити.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних в справі доказів.

В силу приписів ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права (п. 4 ч. 1 ст. 277 ГПК України).

За таких обставин, апеляційну скаргу Маневицької селищної ради слід задовольнити, а ухвалу Господарського суду Волинської області від 14.01.2025 у справі №903/19/25 скасувати та відмовити в задоволенні заяви керівника Камінь-Каширської окружної прокуратури про забезпечення позову по справі №903/19/25.

Керуючись ст. ст. 255, 269, 270-271, 273, 275-282 ГПК України, Північно-західного апеляційного господарського суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Маневицької селищної ради задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду Волинської області від 14.01.2025 у справі №903/19/25 скасувати.

Відмовити в задоволенні заяви керівника Камінь-Каширської окружної прокуратури про забезпечення позову по справі №903/19/25.

3. Матеріали оскарження ухвали Господарського суду Волинської області від 14.01.2025 у справі №903/19/25 надіслати Господарському суду Волинської області.

4. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, строках та порядку встановлених статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "21" лютого 2025 р.

Головуючий суддя Петухов М.Г.

Суддя Гудак А.В.

Суддя Олексюк Г.Є.