ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

"17" лютого 2025 р. Справа № 911/527/25

Господарський суд Київської області у складі судді Гребенюк Т.Д, розглянувши матеріали за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Тайронс Груп» про видачу судового наказу

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Тайронс Груп» звернулось до Господарського суду Київської області з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ТОВ «АС-Бетон» заборгованості згідно Договору купівлі-продажу №03112021/1 від 03.11.2021 у розмірі 207 936,01 грн.

Вимоги обгрунтовані тим, що заявник перерахував боржнику попередню оплату, однак товар поставлений не був та станом на день звернення з цією заявою про видачу судового наказу вказані грошові кошти повернуто не було.

Відповідно до ч. 1 ст. 148 ГПК України, судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Так, між ТОВ «Тайронс Груп» та ТОВ «АС-Бетон» було укладено Договір купівлі-продажу №03112021/1 від 03.11.2021, відповідно до п. 1.1. якого у відповідності з цим договором постачальник зобов`язується поставити і передати у зумовлені строки у власність покупцю певну продукцію, надалі товар. Асортамент, кількість та ціна яких вказані у рахунках, який надається постачальником покупцю відповідно до умов цього Договору та є його невід`ємною частиною.

Відповідно до п. 6.1. Договору покупець оплачує товар за ціною, вказаною у рахунках.

Згідно з п. 7.2.1. Договору покупець оплачує постачальнику кожну партію товару, що вказується у рахунках за умови 100% -ї попередньої оплати вартості виставленого рахунку.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частинами 1, 2 ст.693 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Судом встанрвлено, що заявник просить суд стягнути на свою користь з боржника грошові кошти (попередню оплату) у розмірі 207936,01 грн. на підтвердження чого надає, зокрема, Акт звіряння взаємних розрахунків станом за період: 2024 р. між ТОВ "Тайронс Груп" і ТОВ АС-Бетон за договором №000006 от 03.11.2021 та документ під назвою «платіж АС-Бетон».

За положеннями статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (у редакції, чинній на момент укладення спірного договору) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Пунктом 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Такого ж змісту норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління НБ України від 04.07.2018 № 75.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків заявника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Близька за змістом правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25.05.2021 у справі №554/4300/16-ц.

Стягувач вказує, що ним 01.12.2021 було перераховано кошти на розрахунковий рахунок боржника на підставі виставленого рахунку №50 від 08.11.2021 за огородження у сумі 207936,01 грн., однак товар не був поставлений стягувачу.

Проте, заявником не було надано вказаного рахунку.

Також, заявником не надано належним чином складеного документу первинного бухгалтерського обліку або виписки з особового рахунку стягувача на підтвердження доводів про здійснення попередньої оплати, поза як наданий стягувачем документ на підтвердження здійснення попередньої оплати не містить обов`язкових реквізитів найменування банку, рахунку стягувача, відомостей про перераховану суму та підпису особи, яка склала банківську виписку.

Щодо наявного в матеріалах справи акту звірки Суд зазначає, що відповідно до вимог чинного законодавства акт звірки розрахунків у сфері бухгалтерського обліку та фінансової звітності не є зведеним обліковим документом, а є лише технічним (фіксуючим) документом, за яким бухгалтерії підприємств звіряють бухгалтерський облік операцій. Акт відображає стан заборгованості та в окремих випадках - рух коштів у бухгалтерському обліку підприємств та має інформаційний характер, тобто має статус документа, який підтверджує тотожність ведення бухгалтерського обліку спірних господарських операцій обома сторонами спірних правовідносин. Сам по собі акт звірки розрахунків не є належним доказом факту здійснення будь-яких господарських операцій: поставки, надання послуг тощо, оскільки не є первинним бухгалтерським обліковим документом. Аналогічних висновків дійшов Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постанові від 05.03.2019 у справі №910/1389/18.

Більше того, як вбачається з реквізитів Акту звіряння взаємних розрахунків, зл доданий до заяви про видачу судового наказу, останній стосується іншого договору укладеного між сторонами.

Ненадання заявником рахунку, який, за змістом договору, має містити інформацію про асортамент, кількість та ціну товару, що підлягає поставці за договором, і є його невід`ємною частиною, та ненадання належних і допустимих доказів перерахування коштів як попередньої оплати за договором, про що Суд зазначив вище, унеможливлює встановлення Судом обставин виникнення права грошової вимоги.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Відповідно до ч.2 ст.152 Господарського процесуального кодексу про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Зважаючи на вказане вище, Суд відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 152 ГПК України відмовляє ТОВ «Тайронс Груп» у видачі судового наказу про стягнення з ТОВ «АС-Бетон» заборгованості у розмірі 207 936,01 грн.

Разом з тим, Суд звертає увагу заявника, що відповідно до ч. 1 ст. 153 ГПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Керуючись ст. 152, ч. 2 ст. 232, ст. ст. 233, 234, 235 ГПК України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Тайронс Груп» у видачі судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «АС-Бетон» заборгованості у розмірі 207 936,01 грн.

2. Відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена у порядку, встановленому статтею 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Т.Д. Гребенюк