ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2025 року Справа № 926/2035/24
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова Пошта"

до відповідача Фізичної особи-підприємця Янчук Ігор Олександрович

про стягнення заборгованості в сумі 70 016,88 грн

Суддя Проскурняк О.Г.

Секретар судового засідання Гончар А.Ю.

Представники:

Від позивача (в режимі ВКЗ) - адвокат Жовнерович О.В.

Від відповідача - Янчук І.О. , адвокат Ісопчук В.В.

СУТЬ СПОРУ: Товариство з обмеженою відповідальністю "Нова Пошта" звернулось до Господарського суду Чернівецької області із позовом до відповідача Фізичної особи-підприємця Янчук Ігор Олександрович про стягнення заборгованості в сумі 70 016,88 грн.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08 серпня 2024 року, судову справу № 926/2035/24 передано на розгляд судді Проскурняку О.Г.

Стислий виклад позиції позивача

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що 31 березня 2018 року між ТОВ "Нова Пошта" та ФОП Янчуком І.О. укладено договір № 208796 про надання послуг з організації перевезення відправлень.

Далі позивач вказує, що упродовж квітня 2018 року по квітень 2019 року ТОВ "Нова Пошта" надало відповідачу послуги з перевезення вантажу, згідно актів здачі-прийняття робіт (надання послуг), проте відповідач свої зобов`язання по оплаті за надані послуги не виконав.

Відтак, позивач вказує, що станом на 09 липня 2024 року у позивача виникла заборгованість у розмірі 35 022,19 грн, у зв`язку з чим нараховано 4 490,71 грн. - подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу та 10 521,52 гривень - 30% річних від суми заборгованості, інфляційні втрати, які складають 19 982,46 грн.

У відповіді на відзиві від 25 вересня 2024 року адвокат позивача зазначає, що твердження відповідача про відсутність доказів отримання послуг не відповідає дійсності, оскільки 08 червня 2023 року ним проведено часткову оплату заборгованості.

Крім цього, на думку позивача, опис вкладення від 26 вересня 2019 року є належним доказом направлення відповідачу актів виконаних робіт, а строк дії договору №208796 від 31 серпня 2018 року не є припиненим, оскільки, а ні відповідач, а ні ТОВ "Нова Пошта" не повідомляли про один одного про припинення такого договору.

Також адвокат позивача вказує, що ТОВ "Нова Пошта" реально надало послуги ФОП Янчуку І.О. , оскільки ТОВ "Нова Пошта" мало для цього не тільки фізичні, технічні та технологічні можливості, але і відповідні первинні бухгалтерські документи, реквізити яких надані у специфікаціях до актів виконаних робіт.

Стислий виклад позиції відповідача

У відзиві на позов від 19 вересня 2024 року, відповідач не заперечує обставину укладення договору між сторонами. Однак, представник відповідача заперечує стосовно того, що послуги, які зазначені у переліку актів здачі-прийняття робіт, дійсно були надані.

Представник відповідача зазначає, що жоден з актів не містить підписів Янчука Ігоря Олександровича , отже відсутні докази того, що Відповідач взагалі отримував надані послуги. Акти здачі-прийняття робіт та специфікації не є підтвердженням того що послуги була надані Янчуку І.О .

На думку відповідача, надання послуг не може підтверджуватись односторонньо виготовленим актом здачі-прийняття робіт, а лише документом, який містить підпис Янчука І.О .

Щодо доказів направлення відповідач вказує, що у матеріалах справи є лише один опис вкладення у цінний лист, в якому зазначений перелік актів та рахунків наданих послуг, та квитанція про відправку, датована 26 червня 2019 року. Відповідно до цієї квитанції не можна визначити чи були такі акти взагалі отримані Відповідачем, відсутня накладна, яка є невід`ємною частиною відправлення цінним листом, та номер відправлення, по якому можна відслідкувати поштове відправлення.

У запереченнях на відповідь на відзив від 01 жовтня 2024 року, адвокат відповідача вважає, що позивачем не спростовано наведених у відзиві аргументів.

Крім цього, адвокат вказує, що з моменту укладання договору пройшло вже більше 5-ти років, тому Янчук І.О. може навіть і не пам`ятати усіх обставин, що існували між сторонами. Крім цього, у позивача та відповідача виникли певні робочі розбіжності, тому Янчук І.О. при кожному отриманні посилок сплачував ТОВ "Нова пошта" кошти за надані послуги готівкою.

Даний факт також пояснює причину того, чому Янчук І.О. міг отримувати посилки, оскільки оплата ним здійснювалась готівкою. Як зазначалося вище, з того часу минуло вже 5 років, а тому пригадати, які саме посилки отримувалися та оплачувались Янчуком І.О. готівкою не представляється можливим.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 08 серпня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження; судове засідання по суті призначено на 27 серпня 2024 року.

27 серпня 2024 року представник відповідача через систему "Електронний суд" звернувся до суду з клопотанням про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 09 вересня 2024 року вирішено здійснювати розгляд справи № 926/2035/24 у порядку загального позовного провадження; підготовче засідання у справі № 926/2035/24 призначено на 25 вересня 2024 року.

Ухвалою суду від 25 вересня 2024 року відкладено підготовче засідання у справі на 14 жовтня 2024 року.

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 14 жовтня 2024 року підготовче засідання у справі № 926/2035/24 відкладено на 30 жовтня 2024 року.

Ухвалою суду від 30 жовтня 2024 року продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів; в підготовчому судовому засіданні оголошено перерву до 18 листопада 2024 року.

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 18 листопада 2024 року відкладено підготовче судове засідання на 09 грудня 2024 року.

При цьому, судове засідання 09 грудня 2024 року не відбулось, оскільки головуючий суддя по справі № 926/2035/24 Проскурняк О.Г. перебував у щорічній відпустці, згідно наказу голови Господарського суду Чернівецької області № 302-в від 06 грудня 2024 року, про що сторони були повідомлені засобами телефонного зв`язку.

Ухвалою суду від 23 грудня 2024 року підготовче засідання по справі № 926/2035/24 призначено на 14 січня 2025 року.

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 14 січня 2025 року закрито підготовче провадження у справі № 926/2035/24; призначено справу до розгляду по суті на 03 лютого 2025 року.

Ухвалою суду від 03 лютого 2025 року в судовому засіданні оголошено перерву до 11 лютого 2025 року.

Адвокат позивача в судовому засіданні 11 лютого 2024 року підтримав позовні вимоги з підстав викладених в позові та відповіді на відзив.

Відповідач та його адвокат у судовому засіданні заперечували щодо задоволення позову з підстав, викладених у відзиві та запереченнях на відповідь на відзив.

В порядку статей 8, 222 Господарського процесуального кодексу України, здійснювалося фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів.

На виконання вимог статті 223 Господарського процесуального кодексу України, складено протоколи судових засідань, які долучено до матеріалів справи.

Відповідно до статті 219 Господарського процесуального кодексу України, вступну та резолютивну частину рішення у даній справі проголошено у судовому засіданні 11 лютого 2025 року за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та відповідача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

В С Т А Н О В И В:

Згідно статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтею 174 Господарського кодексу України (далі - ГК України) унормовано, що однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але які йому не суперечать.

Так, 31 березня 2018 року між ТОВ "Нова Пошта" та Фізичною особою-підприємцем Янчуком Ігорем Олександровичем укладено договір № 208796 про надання послуг з організації перевезення відправлень (далі - Договір).

Відповідно до частини 1 статті 929 ЦК України, за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

У відповідності до положень статей 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно статті 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно пункту 2.1. Договору, Експедитор зобов`язується за плату та за рахунок Замовника організувати перевезення відправлення та надання комплексу інших послуг, пов`язаних із організацією перевезення відправлення (надалі за текстом - послуги), а Замовник зобов`язується їх прийняти й оплатити на умовах, визначених договором.

Пунктами 2.2. - 2.4. Договору передбачено, що Експедитор надає Замовнику послуги на умовах цього договору та згідно з умовами, затвердженими Експедитором. За надані Експедитором послуги Замовник сплачує Експедитору винагороду згідно з чинними тарифами Експедитора, розміщеними на офіційному сайті Експедитора novaposhta.ua.

В пункті 2.6. Договору сторонами узгоджено, що шляхом підписанням цього договору Замовник підтверджує, що він ознайомлений та погоджується з умовами, чинними на момент укладання договору та розміщеними на сайті Експедитора novaposhta.ua, і зобов`язується їх виконувати.

Відповідно до пункту 5.1. Договору, загальна ціна цього договору складається із вартості послуг, наданих Експедитором протягом строку дії договору. Оплата вартості наданих Експедитором послуг відбувається за чинними тарифами Експедитора на підставі акту наданих послуг, шляхом перерахування Замовником на поточний рахунок експедитора коштів у розмірі 100 % вартості послуг упродовж 2 (двох) банківських днів з моменту погодження актів наданих послуг експедитора.

Згідно пункту 5.3. Договору, Експедитор щомісячно складає акти наданих послуг на підставі фактично наданих послуг і надсилає Замовнику одним із наступних способів: 5.3.1. шляхом направлення підписаних та скріплених печаткою актів наданих послуг у двох паперових примірниках для підписання Замовником; 5.3.2. шляхом направлення актів в електронному вигляді, з накладенням електронних цифрових підписів. Підписання актів наданих послуг в електронному вигляді здійснюється Сторонами з урахуванням порядку та строків, що визначені умовами п. 5.4. Договору. Адреса електронної пошти Замовника для обміну електронними документами вказана у Договорі - .

Як зазначає позивач, упродовж квітня 2018 року по квітень 2019 року, ТОВ "Нова Пошта" надало відповідачу послуги з перевезення вантажу на загальну суму 35 022,19 грн.

Так, дане твердження підтверджується актами здачі-прийняття робіт (надання послуг): № НП/21-004015 від 10 травня 2018 року на суму 793,98 грн; № НП/21-003913 від 30 квітня 2018 року на суму 1 126,00 грн; № НП/21-004574 від 20 травня 2018 року на суму 1 232,00 грн; № НП/21-004956 від 31 травня 2018 року на суму 1 524,00 грн; № НП/21-005208 від 10 червня 2018 року на суму 1 270,00 грн; № НП/21-005575 від 20 червня 2018 року на суму 907,50 грн; № НП/21-006117 від 30 червня 2018 року на суму 1 155,70 грн; № НП-000347216 від 10 липня 2018 року на суму 1 067,37 грн; № НП-000385559 від 20 липня 2018 року на суму 1 507,00 грн; № НП-000444161 від 31 липня 2018 року на суму 1 158,00 грн; № НП-000474580 від 10 серпня 2018 року на суму 1 471,00 грн; № НП-000517123 від 20 серпня 2018 року на суму 797,99 грн;№ НП-000571702 від 31 серпня 2018 року на суму 1 000,00 грн; № НП-000632094 від 10 вересня 2018 року на суму 899,00 грн; № НП-000861514 від 20 вересня 2018 року на суму 1 294,50 грн; № НП-000932595 від 30 вересня 2018 року на суму 722,00 грн; №НП-001019801 від 10 жовтня 2018 року на суму 240,00 грн.; № НП-001084693 від 20 жовтня 2018 року на суму 630,00 грн; № НП-001179573 від 31 жовтня 2018 року на суму 1 187,50 грн; № НП-001260310 від 10 листопада 2018 року на суму 1 522,00 грн; № НП-001341989 від 20 листопада 2018 року на суму 555,00 грн; № НП-001428209 від 30 листопада 2018 року на суму 1 562,50 грн; № НП-001533584 від 10 грудня 2018 року на суму 1 281,50 грн; № НП-001629129 від 20 грудня 2018 року на суму 1 006,00 грн; №НП-001739180 від 31 грудня 2018 року на суму 1 680,00 грн.; №НП-001814224 від 10 січня 2019 року на суму 815,00 грн.; №НП-001863794 від 20 січня 2019 року на суму 759,00 грн.; №НП-001892521 від 31 січня 2019 року на суму 996,00 грн.; №НП-001929287 від 10 лютого 2019 року на суму 4 194,90 грн.; №НП-001969066 від 20 лютого 2019 року на суму 1 053,00 грн.; №НП-002009366 від 28 лютого 2019 року на суму 1 385,50 грн.; №НП-002050599 від 10 березня 2019 року на суму 1 459,40 грн.; №НП-002189673 від 20 квітня 2019 року на суму 44,20 грн

Крім цього, до зазначених актів наданих послуг позивачем складено Специфікації та Рахунки-фактури для оплати: №НП/21-003913 від 30 квітня 2018 року на суму 1 126,00 грн; №НП/21-004015 від 10 травня 2018 року на суму 793,98 грн.; №НП/21-004574 від 20 травня 2018 року на суму 1 232,00 грн.; №НП/21-004956 від 31 травня 2018 року на суму 1 524,00 грн.; №НП/21-005208 від 10 червня 2018 року на суму 1 270,00 грн.; №НП/21-005575 від 20 червня 2018 року на суму 907,50 грн.; №НП/21-006117 від 30 червня 2018 року на суму 1 155,70 грн.; №НП-000347216 від 10 липня 2018 року на суму 1 067,37 грн.; №НП-000385559 від 20 липня 2018 року на суму 1 507,00 грн.; №НП-000444161 від 31 липня 2018 року на суму 1 158,00 грн.; №НП-000474580 від 10 серпня 2018 року на суму 1 471,00 грн.; №НП-000517123 від 20 вересня 2018 року на суму 797,99 грн.; №НП-000571702 від 31 вересня 2018 року на суму 1 000,00 грн.; №НП-000632094 від 10 вересня 2018 року на суму 899,00 грн.; №НП-000861514 від 20 вересня 2018 року на суму 1 294,50 грн.; №НП-000932595 від 30 вересня 2018 року на суму 722,00 грн.; №НП-001019801 від 10 жовтня 2018 року на суму 240,00 грн.; №НП-001084693 від 20 жовтня 2018 року на суму 630,00 грн.; №НП-001179573 від 31 жовтня 2018 року на суму 1 187,50 грн.; №НП-001260310 від 10 листопада 2018 року на суму 1 522,00 грн.; №НП-001341989 від 20 листопада 2018 року на суму 555,00 грн.; №НП-001428209 від 30 листопада 2018 року на суму 1 562,50 грн.; №НП-001533584 від 10 грудня 2018 року на суму 1 281,50 грн.; №НП-001629129 від 20 грудня 2018 року на суму 1 006,00 грн.; №НП-001739180 від 31 грудня 2018 року на суму 1 680,00 грн.; №НП-001814224 від 10 січня 2019 року на суму 815,00 грн.; №НП-001863794 від 20 січня 2019 року на суму 759,00 грн.; №НП-001892521 від 31 січня 2019 року на суму 996,00 грн.; №НП-001929287 від 10 лютого 2019 року на суму 4 194,90 грн.; №НП-001969066 від 20 лютого 2019 року на суму 1 053,00 грн.; №НП-002009366 від 28 лютого 2019 року на суму 1 385,50 грн.; №НП-002050599 від 10 березня 2019 року на суму 1 459,40 грн.; №НП-002189673 від 20 квітня 2019 року на суму 44,20 грн.

На виконання умов пункту 5.3 Договору, Експедитор направив Замовникові зазначені вище акти здачі - прийняття робіт (наданих послуг), рахунки-фактури та акт звірки взаємних розрахунків за місцезнаходженням (адресою) замовника поштовою кореспонденцією. Даний факт підтверджується квитанцією поштового оператора та опису вкладення у цінний лист від 26 червня 2019 року, що містяться в матеріалах справи.

Згідно пункту 10.6 Договору, Сторони несуть відповідальність за правильність вказаних у цьому договорі реквізитів та зобов`язується своєчасно в письмовій формі повідомляти про їх зміну, а в разі непоінформування несуть ризик настання пов`язаних із цим несприятливих наслідків.

Таким чином, суд вважає, що направлення актів здачі - прийняття робіт (наданих послуг), рахунків-фактури та акту звірки взаємних розрахунків за місцезнаходженням (адресою) Замовника поштовою кореспонденцією є належним способом повідомлення з метою подальшого підписання їх Замовником, в розумінні умов укладеного між сторонами Договору.

За умовами пункту 5.4. Договору, Замовник упродовж 2 (двох) робочих днів з дати отримання актів наданих послуг від Експедитора підписує надані експедитором 2 (два) примірники актів наданих послуг (далі за текстом - акт) та Повертає експедитору 1 (один) примірник підписаного акту або в той самий строк надає Експедитору письмову мотивовану відмову від підписання актів. Не підписання замовником актів упродовж 2 (двох) робочих днів з дати отримання актів від експедитора без надання відповідних письмових пояснень є фактом визнання замовником повного виконання експедитором своїх зобов`язань за договором. У такому разі вважається, що акти погоджено, послуги експедитора надано в повному обсязі та відповідно до умов договору, претензії замовника відсутні, замовник зобов`язаний здійснити оплату послуг згідно з отриманими документами та оплату наданих послуг.

Суд зазначає, що не підписання замовником актів наданих послуг у вказаний у договорі термін, за умови відсутності письмової вмотивованої відмови, вважається фактом визнання замовником повного виконання експедитором своїх зобов`язань за договором, послуги вважаються наданими/виконаними у повному обсязі та прийнятими замовником без зауважень, відповідно замовник зобов`язаний здійснити оплату послуг.

Згідно пункту 8.1. Договору, Договір набуває чинності з дати його підписання та діє протягом 1 (одного) року з дати підписання, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. У разі, якщо ні одна із Сторін договору, письмово за 30 (тридцять) календарних днів до закінчення строку дії договору не повідомить іншу Сторону про припинення дії договору, строк дії Договору пролонгується (продовжується) на один рік на тих же умовах.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази визнання договору у встановленому законом порядку недійсним чи припиненим. Отже, враховуючи, що сторонами не було заявлено про припинення дії договору чи визнання їх недійсними в судовому порядку, він продовжив свою дію у 2019-2024 роках.

Також, з матеріалів справи вбачається, що відповідач за надані послуги не розрахувався. При цьому, суд вважає безпідставними твердження відповідача про відсутність обв`язку із оплати наданих послуг, оскільки ним не підписано жодних актів виконаних робіт і такі ним не отримувалися.

Стосовно усного клопотання відповідача про застосування строків позовної давності, суд вказує наступне.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно статті 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до положень частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина 5 статті 261 Цивільного кодексу України).

Так, на думку відповідача, позивач звертаючись 07 серпня 2024 року до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості, яка виникла у період з квітня 2018 року по квітень 2019 року пропустив строки позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

За змістом частини 1 статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи, яка звертається з позовом. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушено право позивача (скаржника), за захистом якого той звернувся. У разі коли таке право не порушене, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право особи дійсно порушено, але позовна давність сплинула і про це зроблено заяву іншої стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку із спливом позовної давності - за відсутністю поважних причин її пропуску.

Законом України від 30 березня 2020 року "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12 наступного змісту:

"12. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину"

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651, відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

При цьому, Законом України від 15 березня 2022 року "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктами 19 такого змісту:

"19. У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану."

Також суд зазначає, що відповідно пункту 1 частини 1 статті 263 ЦК України, перебіг позовної давності зупиняється якщо пред`явленню позову перешкоджала надзвичайна або невідворотна за даних умов подія (непереборна сила)

Згідно частини 2, 3 статті 263 ЦК України, у разі виникнення обставин, встановлених частиною першою цієї статті, перебіг позовної давності зупиняється на весь час існування цих обставин. Від дня припинення обставин, що були підставою для зупинення перебігу позовної давності, перебіг позовної давності продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення.

Отже, Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" передбачав, що моментом, з якого продовжується позовна давність (у тому числі передбачена ст.ст. 257, 258 ЦК України), є запровадження карантину відповідно до постанови №211, тобто 12.03.2020.

А тому у разі, якщо сплив позовної давності мав би настати з 12.03.2020, а позивач звернувся до суду після цього моменту, але до закінчення карантину, позовна давність не може вважатись пропущеною, а суд не має підстав для застосування статті 267 ЦК України (Постанова КГС ВС від 30.01.2024 року у справі № 904/3153/22 (904/4344/22).

Таким чином, з огляду на надзвичайні події, такі як введення карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби, а також введення воєнного стану в Україні, у зв`язку військовою агресію російської федерації, суд дійшов висновку, що строк позовної давності не сплив.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно статті 1 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність", транспортно-експедиторська діяльність - це підприємницька діяльність із надання транспортно-експедиторських послуг з організації та забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів. Транспортно-експедиторська послуга - це робота, що безпосередньо пов`язана з організацією та забезпеченням перевезень експортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу за договором транспортного експедирування.

За приписами статті 931 ЦК України, розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом. Якщо розмір плати не встановлений, клієнт повинен виплатити експедитору розумну плату.

Відповідно до пункту 6.1. Договору, у разі порушення своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність визначену цим договором та чинним законодавством України.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статей 526, 525 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно положень статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно частини 1 статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення основної заборгованості в сумі 35 022,19 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Розглядаючи вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат, пені та 30% річних, суд виходить з наступного.

Частиною 1 статті 548 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

У відповідності до пунктів 3, 4 частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки та відшкодування збитків.

Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України та статті 230 Господарського кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

Згідно з частиною 1 статті 230 та частиною 6 статті 231 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до статей 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно змісту статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до приписів частини 6 статті 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Таким чином, законом передбачено право сторін визначати у договорі розмір санкцій і строки їх нарахування за прострочення виконання зобов`язання. У разі відсутності таких умов у договорі, нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконаним відповідно до частини шостої статті 232 ГК України.

В пункті 6.3.1. Договору сторони погодили, що за несвоєчасну та/або неповну оплату наданих Експедитором послуг Замовник сплачує Експедитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу та 30% річних від суми заборгованості. Строк нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язань є більшим, ніж це передбачено ч. 6 ст. 232 ГКУ, і становить 1 рік від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

У відповідності до вимог частини 1 статті 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", індекс споживчих цін (індекс інфляції) обчислюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. На даний час індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України і щомісячно публікується, зокрема, в газеті "Урядовий кур`єр". Отже, повідомлені друкованими засобами масової інформації з посиланням на зазначений державний орган відповідні показники згідно з статтями 17, 18 Закону України "Про інформацію" є офіційними і можуть використовуватися господарським судом і учасниками судового процесу для визначення суми боргу.

Виходячи із даних законодавчих положень, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

За таких обставин, заявлені позивачем вимоги щодо стягнення 30 % річних, пені та інфляційних втрат за період прострочення платежу відповідають умовам укладеного Договору та чинного законодавства України, а відтак є правомірними та обґрунтованими.

Як визначено статтею 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального Кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приписами статті 79 Господарського процесуального Кодексу України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Верховний Суд під час касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та зауважував, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. До того ж він не визначає обов`язку суду вважати доведеною і встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги вагоміших доказів, тобто коли висновок про наявність стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови КГС ВС від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18 та від 4 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17).

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Відповідно до пункту 1 статті 86 Господарського процесуального Кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Крім того, суд звертає увагу сторін на наступне.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" наголосив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент.

Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Враховуючи вищевикладене, встановивши фактичні обставини справи, розглянувши подані докази, надавши оцінку аргументам сторін та застосувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Стосовно розподілу судових витрат.

Частиною 1 статті 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до положень частини 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір", судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Підпунктом 2.1. частини 2 статті 4 вказаного Закону унормовано, що за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставку судового збору встановлено у такому розмірі: 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Станом на 1 січня 2025 року статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" встановлений прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 3 028,00 грн.

Відтак, розмір судового збору, що підлягає оплаті за подання позовної заяви майнового характеру про стягнення 70 016,88 грн становить 3 028,00 грн.

Згідно положень пункту 2 частини 1 статті 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, сплачений судовий збір у розмірі 3 028,00 грн слід покласти на відповідача.

Крім цього, 03 лютого 2025 року через систему "Електронний суд" надійшло клопотання відповідача про стягнення судових витрат для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції в розмірі 15 000 грн.

Згідно з Додатком до договору про надання правової допомоги № 1, адвокат Ісопчук В.В. та Янчук І.О. погодили, що гонорар за роботу адвоката є фіксованим та становить 15 000,00 (п`ятнадцять тисяч) гривень.

Зазначені витрати на професійну правничу допомогу підтверджується актом приймання-передачі наданих послуг від 03 лютого 2025 року та касовий ордер про оплату послуг.

Частиною 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене вище, з огляду на те, що даним рішенням суду вирішено задовольнити позов ТОВ "Нової Пошти", суд дійшов висновку відмовити у задоволенні клопотання адвоката відповідача про стягнення судових витрат для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись статтями 2, 4, 5, 123, 129, 194, 219, 222, 232, 233, 236 - 240 господарського процесуального кодексу України суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Янчука Ігоря Олександровича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "НОВА ПОШТА" (03026, місто Київ, Столичне Шосе, буд. 103, корп. 1, поверх 9, ко ) заборгованість за договором в сумі 70 016,77 грн (а саме: 35 022,19 грн. основного боргу; пеню у розмірі 4 490,71 грн. - подвійна облікова ставка НБУ за кожен день прострочення платежу, 10 521,52 гривень - 30% річних від суми заборгованості, 19 982,46 грн. інфляційних втрат) та 3 028,00 грн. судового збору.

3. Відмовити у задоволенні клопотання відповідача про стягнення судових витрат.

Повний текст рішення складено та підписано - 20 лютого 2025 року.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Західного апеляційного господарського суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.Г. Проскурняк