ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

17.02.2025 р. Справа № 914/118/25

Суддя Петрашко М.М., розглянувши матеріали справи

за позовом ОСОБА_1

до відповідача-1 ОСОБА_2

до відповідача-2 Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області

про визнання недійсним рішення загальних зборів

ВСТАНОВИВ

На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до відповідача-1 ОСОБА_2 та до відповідача-2 Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області про визнання недійсним рішення загальних зборів власників майнових паїв Сільськогосподарського Товариства з обмеженою відповідальністю "Нове життя", що оформлене протоколом №1/04 загальних зборів власників майнових паїв від 19.04.2024.

Ухвалою суду від 20.01.2025 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу десятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для виправлення допущених недоліків, а саме для:

- зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів доказів, копії яких додано до позовної заяви;

- зазначення змісту позовних вимог щодо кожного відповідача.

Як встановлено судом, позивачем всупереч вимог пункту 8 частини 3 статті 162 Господарського процесуального кодексу України не зазначено про наявність у нього або іншої особи оригіналів документів, копії яких додано до позовної заяви.

Як також встановлено судом, позов заявлено до двох відповідачів, а саме до відповідача-1 ОСОБА_2 та до відповідача-2 Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області, однак позивачем всупереч вимог пункту 4 частини 3 статті 162 Господарського процесуального кодексу України не вказано у позовній заяві зміст позовних вимог щодо ОСОБА_2 (відповідача-1) та щодо Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області (відповідача-2).

10.02.2025 позивачем подано заяву (вх.№3545/25) про усунення недоліків позовної заяви, заміни відповідача та уточнення позовних вимог.

Зокрема на виконання вимог ухвали суду від 20.01.2025 позивачем повідомлено в кого знаходяться оригінали письмових доказів, копії яких долучено до позовної заяви.

Також у заяві (вх.№3545/25 від 10.02.2025) позивач просить замінити відповідача-1 ОСОБА_2 на Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю "Нове життя" (), оскільки оскаржувані рішення зборів приймалися від імені юридичної особи, а саме від Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Нове життя", а не від ОСОБА_2 .

Крім того у заяві (вх.№3545/25 від 10.02.2025) позивач зазначив, що Добросинсько-Магерівська сільська рада Львівського району Львівської області не є стороною у даному спорі, оскільки рада є лише органом, який вчиняє юридичне оформлення майнових сертифікатів власників майнових паїв на підставі придбаних паїв, з огляду на що позивач вважає, що її слід виключити з числа відповідачів.

Однак, розглянувши подані ОСОБА_1 позовні матеріали, суд дійшов висновку відмовити у відкритті провадження у справі з огляду на таке.

Як вбачається із прохальної частини позовної заяви, позивач просить визнати недійсним рішення загальних зборів власників майнових паїв Сільськогосподарського Товариства з обмеженою відповідальністю "Нове життя", що оформлене протоколом №1/04 загальних зборів власників майнових паїв від 19.04.2024.

Засіданням комісії цілісного майнового комплексу (ЦМК) реорганізованого сільськогосподарського ТзОВ "Нове життя" від 19.04.2024 про що складено протокол №1/24, вирішено:

1) виділити ОСОБА_2 майно в натурі на підставі договорів купівлі продажу майнових паїв (свідоцтв реорганізованого СГ ТзОВ "Нове життя");

2) звернутись до Добросинсько-Магерівської сільської ради про отримання єдиного свідоцтва про право власності на майновий пай реорганізованого сільськогосподарського ТзОВ "Нове життя" (майновий сертифікат);

3) рішенням комісії ЦМК затвердити на загальних зборах власників майнових паїв реорганізованого СГ ТзОВ "Нове життя".

Цього ж дня складено протокол №1/04 зборів власників майнових паїв реорганізованого СГ ТзОВ "Нове життя", у відповідності до якого зборами вирішено затвердити рішення комісії цілісного майнового комплексу (ЦМК) реорганізованого СГ ТзОВ "Нове життя" №1/24 від 19.04.2024 про виділення майна в натурі ОСОБА_2 на підставі договору купівлі продажу майнових паїв (свідоцтв) сільськогосподарського ТзОВ "Нове життя", а саме сараї для сільськогосподарських машин на суму 7897,00 грн за адресою: Львівська область, Львівський район, село Добросин, вулиця Учительська, 61-В (тракторна бригада). У даному протоколі зазначено, що збори проводились за участю шести членів комісії та 38 власників майнових паїв.

Як зазначив позивач, він є співвласником пайового фонду майна СГ ТзОВ "Нове життя", з огляду на що він має право володіти, користуватись та розпоряджатись цим майном на праві спільної часткової власності.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач стверджує, що рішення у протоколі 1/04 зборів власників майнових паїв реорганізованого СГ ТзОВ "Нове життя" та у протоколі 1/24 від 19.04.2024 цілісного майнового комплексу (ЦМК) реорганізованого сільськогосподарського ТзОВ "Нове життя" є незаконним, оскільки в даному випадку мають місце такі порушення права позивача володіти, користуватись та розпоряджатись майном на праві спільної часткової власності майна пайового фонду СГ ТзОВ "Нове життя":

1) рішення зборів співвласників про виділення ОСОБА_2 спірного нерухомого майна мало бути прийнято одностайно. У відповідності до списку власників майнових паїв СГ ТОВ "НОВЕ ЖИТТЯ" числиться 1000 власників паїв, а у відповідності до протоколу №1/04 у зборах приймало лише 38 власників майнових паїв;

2) серед списку майна пайового фонду СГ ТОВ «Нове життя», зазначеного в уточненому переліку необоротних активів майна пайового фонду с/г "Нове життя" сараї для сільськогосподарських машин не числяться;

3) виведено вищевказане нерухоме майно на користь ОСОБА_2 , який ніколи не був власником пайового фонду майна сільськогосподарського підприємства та який станом на день проведення зборів власників майнових паїв не отримав майнового сертифікату;

4) вартість нерухомого майна зазначеного у протоколі №1/24 комісії цілісного майнового комплексу (ЦМК) реорганізованого СГ ТзОВ "Нове життя" від 19.04.2024 та протоколі зборів №1/04 власників майнових паїв реорганізованого СГ ТзОВ "Нове життя" від 19.04.2024 значно перевищує вартість придбаних ОСОБА_2 майнових паїв, на підставі яких згідно з протоколом №1/24 та протоколом №1/04 вирішено виділити ОСОБА_2 майно в натурі на підставі договорів купівлі-продажу майнових паїв.

Відповідно до частини 1 статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Статтею 125 Конституції України встановлено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

У статтях 5, 7 та 8 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" зазначено, що правосуддя в Україні здійснюється виключно судами та відповідно до визначених законом процедур судочинства. Кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Статтею 22 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що місцевий суд є судом першої інстанції і здійснює правосуддя у порядку, встановленому процесуальним законом. Місцеві загальні суди розглядають цивільні, кримінальні, адміністративні справи, а також справи про адміністративні правопорушення у випадках та порядку, визначених процесуальним законом. Місцеві господарські суди розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх юрисдикції. Місцеві адміністративні суди розглядають справи адміністративної юрисдикції (адміністративні справи). Юрисдикція місцевих судів щодо окремих категорій справ, а також порядок їх розгляду визначаються законом.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Підвідомчість визначається як коло справ, віднесених до розгляду і вирішення господарських судів у силу прямої вказівки закону. Підвідомчість визначає також властивості (характер) спірних правовідносин, у силу яких їх вирішення віднесене до компетенції господарського суду.

В основу визначення підвідомчості покладено два критерії: суб`єктний склад правовідносин і характер діяльності суб`єктів (характер спірного правовідношення).

Відповідно до першого критерію господарський суд вирішує господарські спори, що виникають між підприємствами, організаціями (юридичними особами), а також громадянами - суб`єктами підприємницької діяльності, а у випадках, передбачених чинним законодавством, може вирішувати спори і розглядати справи за участю державних та інших органів, а також громадян, які не є суб`єктами підприємницької діяльності.

Підвідомчість справ загальним і господарським судам визначається законодавством. Подання позовної заяви за правилами Господарського процесуального кодексу України означає, що позовна заява повинна бути подана за правилами предметної та суб`єктної юрисдикції справ відповідно до статті 20 Господарського процесуального України.

Відповідно до частини 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Частиною 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема:

1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;

2) справи у спорах щодо приватизації майна, крім спорів про приватизацію державного житлового фонду, та справи у спорах щодо продажу пакетів акцій, що належать державі у статутному капіталі банків;

3) справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів;

4) справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах;

5) справи у спорах щодо фінансових інструментів, зокрема щодо цінних паперів, в тому числі пов`язані з правами на цінні папери та правами, що виникають з них, емісією, розміщенням, обігом та погашенням цінних паперів, обліком прав на цінні папери, зобов`язаннями за цінними паперами, крім боргових цінних паперів, власником яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та векселів, що використовуються у податкових та митних правовідносинах;

6) справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;

7) справи у спорах, що виникають з відносин, пов`язаних із захистом економічної конкуренції, обмеженням монополізму в господарській діяльності, захистом від недобросовісної конкуренції, в тому числі у спорах, пов`язаних з оскарженням рішень Антимонопольного комітету України, а також справи за заявами, клопотаннями органів Антимонопольного комітету України з питань, віднесених законом до їх компетенції, крім спорів, які віднесені до юрисдикції Вищого суду з питань інтелектуальної власності;

8) справи про банкрутство (неплатоспроможність) та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність), у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника;

9) справи щодо процедури превентивної реструктуризації;

10) справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб`єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб`єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем;

11) справи про оскарження рішень третейських судів та про видачу наказу на примусове виконання рішень третейських судів, утворених відповідно до Закону України "Про третейські суди", якщо такі рішення ухвалені у спорах, зазначених у цій статті;

12) справи у спорах між юридичною особою та її посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі діями (бездіяльністю) такої посадової особи, за позовом власника (власників), учасника (учасників), акціонера (акціонерів) такої юридичної особи, поданим в її інтересах;

13) вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами;

14) справи у спорах про захист ділової репутації, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем або самозайнятою особою;

15) інші справи у спорах між суб`єктами господарювання;

16) справи за заявами про видачу судового наказу, якщо заявником та боржником є юридична особа або фізична особа - підприємець;

17) справи, що виникають при укладанні, зміні, розірванні та виконанні договорів, укладених у рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійних договорів, крім спорів, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства;

18) справи у спорах щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів власників облігацій, що виникають між адміністратором за випуском облігацій та емітентом облігацій та/або особами, які надають забезпечення за такими облігаціями;

19) справи у спорах щодо оскарження рішення зборів власників облігацій.

Терміни "особа, яка надає забезпечення", "збори власників облігацій" вживаються у цьому Кодексі у значенні, наведеному в Законі України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки".

20) справи у спорах між організацією водокористувачів та її членом або власником (користувачем) земельної ділянки сільськогосподарського призначення, включеної до території обслуговування відповідної організації водокористувачів, щодо набуття чи припинення членства в такій організації водокористувачів, укладання, зміни, розірвання, виконання організацією водокористувачів договорів, додаткових угод та іншої документації, яка відповідно до умов договору є його невід`ємною частиною, умов надання послуг організацією водокористувачів, визнання недійсними правочинів, вчинених організацією водокористувачів, а також щодо визначення території обслуговування організації водокористувачів; справи у спорах між власниками меліоративних систем або мереж та водокористувачами щодо умов забору, доставки води та її відведення;

21) справи про ліквідацію страховика або кредитної спілки за позовом Національного банку України відповідно до статті 110 Цивільного кодексу України.

Зазначене право на звернення до суду, може бути реалізоване у визначеному процесуальним законом порядку, оскільки воно зумовлене дотриманням процесуальної форми, передбаченої для цього чинним законодавством, а також встановленими ним передумовами для звернення до суду.

Спір не підлягає вирішенню в господарських судах України, якщо: спір не є підвідомчим господарському суду, тобто предмет спору не охоплюється статтею 20 ГПК; спір за предметною ознакою підвідомчий господарському суду, але одна зі сторін не може бути учасником господарського процесу, а її право чи інтерес не підлягають судовому захисту у господарському суді.

Отже, за загальним правилом господарські суди розглядають справи у спорах за участю юридичних осіб та громадян, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб`єкта підприємницької діяльності. Участь фізичних осіб, які не є суб`єктами підприємницької діяльності допускається лише у випадках, передбачених законодавчими актами України. Такий випадок передбачений, зокрема, статтею 20 Господарського процесуального кодексу України, яка відносить до юрисдикції господарських судів справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником, у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками господарських товариств, що пов`язані із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цього товариства, крім трудових спорів. Фізичні особи можуть бути стороною в господарському процесі, зокрема у справі про банкрутство або якщо спір має ознаки корпоративного.

Верховним Судом у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05.07.2023 у справі №741/279/21 (провадження №61-12245св22) зроблено такі висновки.

Відповідно до статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Критеріями розмежування між справами цивільного та господарського судочинства є одночасно суб`єктний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин.

Юрисдикція господарського суду поширюється на спір, що виник між сторонами, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, якщо склад учасників спору відповідає приписам статті 20 ГПК України, а правовідносини, з яких виник цей спір, мають господарський характер.

Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі N 707/149/22 (провадження N 61-8654св22), від 15 березня 2023 року у справі N 711/7709/19 (провадження N 61-15615св20).

Звертаючись до суду з позовною заявою, позивач як на підставу своїх порушених прав посилалася на те, що предметом спору між сторонами є оскарження рішень зборів громадян-співвласників та комісії з цілісного майнового комплексу (ЦМК) реорганізованого сільськогосподарського ТзОВ "Нове життя", а саме - спір стосується нерухомого майна, належного до пайового фонду, яким користувався позивач та частину якого, рішенням передано ОСОБА_2 .

Проаналізувавши правовідносини між сторонами, судом встановлено, що спір між ними пов`язаний не зі здійсненням господарської діяльності юридичної особи чи корпоративними правами товариства чи його учасників, а із реалізацією позивачем права власності на спірне майно.

У постанові Верховного Суду від 08.12.2021 у справі №330/2040/19 (провадження №61-12716св20) зроблено висновок, що корпоративним є спір щодо створення, діяльності, управління та припинення юридичної особи - суб`єкта господарювання, якщо стороною у справі є учасник (засновник, акціонер, член) такої юридичної особи, у тому числі й той, який вибув.

Разом з тим, хоча сільськогосподарське ТзОВ "Нове життя" і є корпоративним підприємством, а його учасники є носіями корпоративних прав, спірні правовідносини за своєю суттю не є відносинами між цим підприємством та ними, оскільки не стосуються його утворення, діяльності або управління.

Рішення зборів громадян-співвласників майна реорганізованого сільськогосподарського ТзОВ "Нове життя", закріплені у протоколах, що оскаржуються позивачем, не стосуються питань, передбачених частиною другою статті 23 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство", а, отже, підстав для висновку про реалізацію на цих зборах учасниками їх корпоративних прав щодо всього колективного сільськогосподарського підприємства немає. Рішення, закріплені у відповідних протоколах, не є елементом ліквідації такого підприємства та не стосуються питань його діяльності, а є вирішенням питань реалізації прав власників майнових паїв, що є елементом вирішення правового режиму існування та оформлення прав цих осіб на майно, що перебувало у колективній власності членів цього КСП та реалізацією їх права на майно через спеціальну, встановлену законодавством процедуру.

Збори громадян-співвласників майна та комісії з організації та вирішення питань, що виникають в процесі реформування аграрного сектору економіки є не елементом управління підприємством, а елементом узгодження та організації реалізації законних прав власників на майно.

Отже, збори громадян-співвласників майна реорганізованого колективного сільськогосподарського підприємства та рішення комісії з організації та вирішення питань, що виникають в процесі реформування аграрного сектору економіки не можна ототожнювати з вищим органом самоврядування такого підприємства, передбаченим частиною першою статті 23 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство", а, тому рішення щодо майна колишнього КСП є реалізацією не корпоративних прав та відносин членів КСП, а майнових прав щодо уточнення переліку майна пайового фонду членів КСП та виділення особі частки у спільному майні.

Приватноправові відносини відрізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 18.04.2023 у справі №357/8277/19, зокрема, що при визначенні юрисдикції суд прагне запобігти ситуаціям штучного створення преюдиції чи ситуаціям, коли для вирішення одного спору потрібно ініціювати два і більше процесів у судах різних юрисдикцій. Рішення суду має остаточно вирішувати спір по суті та захищати порушене право чи інтерес. Якщо для реалізації рішення суду потрібно ще раз звертатися до іншого суду й отримувати ще одне рішення - це означає, що обраний спосіб захисту (який часто зумовлений обмеженнями, що діють у певній юрисдикції) є неефективним. "Один спір - один процес" - це правило, якого Верховний Суд намагається дотримуватися і забезпечувати його через ухвалені правові висновки щодо юрисдикційності спорів.

Спір про скасування рішення треба розглядати як спір, пов`язаний із порушенням цивільних прав позивача іншою особою, за якою зареєстроване аналогічне право щодо того ж майна. Належним відповідачем у такій справі є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснений аналогічний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Участь державного реєстратора як співвідповідача (якщо позивач вважає його винним у порушенні прав) не змінює цивільно-правового характеру спору (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 у справі №823/2042/16 та інші).

Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін, як правило, є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.

Визначальною ознакою справи господарської юрисдикції є суть (зміст, характер) спору.

Оскільки предметом спору у даній справі є об`єкт нерухомого майна, що переданий фізичній особі, чиє право оспорює позивач, предмет спору безпосередньо стосується прав і обов`язків власника такого приміщення.

Отже, позивач звернувся до суду з позовом за захистом свого порушеного права власності (користування) на спірне майно до особи, яка на час подання позову зазначена володільцем цього майна.

Оскільки порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково, при оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом такого права із застосуванням відповідного способу захисту. Особа, права якої порушено, може скористатися способом захисту свого права, який має відповідати встановленим законом і крім того, забезпечувати ефективний захист порушеного права. Такі питання суд має вирішити під час розгляду справи по суті позовних вимог, надавши відповідним обставинам належну та обґрунтовану оцінку.

Отже, враховуючи предмет спірних правовідносин та суб`єктний склад сторін, суд зазначає, що даний спір не відноситься до юрисдикції господарських судів.

Таким чином суд дійшов висновку, що спір у даній справі виник у зв`язку з порушенням цивільних прав позивача на майно іншою особою та має приватноправовий характер і з огляду на суб`єктний склад сторін спору має вирішуватись за правилами цивільного судочинства.

Крім того, спосіб захисту права або інтересу повинен бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.01.2021 у справі №522/1528/15-ц (провадження N 14-67цс20)).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 175 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Частиною 3 статті 175 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що про відмову у відкритті провадження у справі постановляється ухвала не пізніше п`яти днів з дня надходження заяви. Така ухвала надсилається заявникові не пізніше наступного дня після її постановлення в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу.

Розглянувши матеріали позовної заяви, суд дійшов висновку відмовити у відкритті провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 175 Господарського процесуального кодексу України, оскільки дана позовна заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Частиною 6 статті 175 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

На виконання положень частини 6 статті 175 Господарського процесуального кодексу України, суд роз`яснює позивачу, що розгляд вказаної справи віднесено до юрисдикції місцевих загальних судів за правилами цивільного судочинства, оскільки має приватноправовий характер.

Керуючись статтями 4, 20, 175, 232, 233, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ

1. Відмовити у відкритті провадження у справі.

2. Роз`яснити позивачу, що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції місцевих загальних судів за правилами цивільного судочинства.

3. Ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі разом з позовними матеріалами надіслати ОСОБА_1 .

Ухвала господарського суду набирає законної сили відповідно до статті 235 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалу господарського суду може бути оскаржено відповідно до розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Петрашко М.М.