ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" лютого 2025 р. Справа№ 910/16423/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Козир Т.П.

суддів: Мальченко А.О.

Скрипки І.М.

при секретарі Вага В.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Сахнов Д.А. дов.;

від відповідача: Драчова М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"

на рішення Господарського суду міста Києва від 20.03.2024 (повний текст складено 12.04.2024)

у справі №910/16423/23 (суддя Смирнова Ю.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Енера Суми"

до Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"

про стягнення 1 376 132,78 грн,

УСТАНОВИВ:

У жовтні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Енера Суми" (далі - позивач) звернулось у Господарський суд міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (далі - відповідач) та просило стягнути 80 060 081,23 грн, у тому числі: 78 683 948,45 грн основного боргу, 1 127 024,68 грн - 3% річних та 249 108,10 грн інфляційних втрат коштів.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач не належним чином виконував умови укладеного між сторонами договору про надання послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел №0154-09021 від 25.07.2019 в частині оплати наданих позивачем послуг у встановлений строк.

Відповідач, заперечуючи проти позову у суді першої інстанції, посилався на недоведення позивачем факту приймання-передачі послуг за укладеним між сторонами договором у період з березня по травень 2022 року, а також березень 2023 року у зв`язку з ненаданням позивачем актів приймання-передачі послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел; вказував на сплату частини основного боргу після звернення позивачем з позовом до суду; вказував, що постановами НКРЕКП №396 від 26.04.2022 та №153 від 30.01.2023 визначено кінцеві дати забезпечення повної оплати позивачу вартості послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданих позивачем у спірний період; від своєчасності та повноти здійснення іншими учасниками ринку електричної енергії розрахунків за договором про надання послуг з передачі електричної енергії залежить виконання відповідачем зобов`язань за надану позивачем послугу. Також заявив клопотання про зменшення нарахованих 3% річних на 90% та клопотання про відстрочення виконання рішення на 1 рік з дати його прийняття.

У процесі розгляду справи позивачем була подана заява про зменшення розміру позовних вимог в частині стягнення з відповідача основного боргу на суму 78 683 948,45 грн, у зв`язку зі сплатою відповідачем зазначеної суми після звернення позивача з позовом до суду.

Вказана заява була прийнята судом першої інстанції до розгляду, у зв`язку із чим позовна заява розглядалась в частині стягнення 1 127 024,68 грн 3% річних та 249 108,10 грн інфляційних втрат коштів.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20 березня 2024 року позов задоволено повністю.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Енера Суми" 249 108,10 грн інфляційних втрат, 1 127 024,68 грн 3% річних та судовий збір у розмірі 20 641,99 грн.

Повернуто Товариству з обмеженою відповідальністю "Енера Суми" з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 918 758,01 грн.

У задоволенні заяви Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" про відстрочення виконання судового рішення відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що постановами НКРЕКП №396 від 26.04.2022 та №153 від 30.01.2023 був змінений порядок оплати за договором, який укладений між позивачем та відповідачем, тому суд першої інстанції дійшов до передчасного висновку, що розрахунок позивача є правомірним; суд неправомірно відмовив у задоволенні клопотання відповідача про відстрочення виконання рішення суду, оскільки акумулювання коштів для виконання рішення можливе лише протягом 2024 року; при відмові у зменшенні 3% річних судом проігноровані висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18; відповідач міг сплачувати позивачу вартість придбаної балансуючої електричної енергії виключного з поточного рахунка із спеціальним режимом використання відповідно до Правил ринку та за наявності коштів, що надійшли від учасників ринку балансування на такому рахунку; заборгованість позивача перед відповідачем за договором про надання послуг передачі електричної енергії загалом складає 346 млн грн, тому через несплату позивачем отриманих від відповідача послуг у відповідача і виникла заборгованість за спірним договором.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечив проти її задоволення та просить залишити оскаржуване рішення без змін, посилаючись на те, що положеннями постанов НКРЕКП №396 від 26.04.2022 та №153 від 30.01.2023 лише унормовано питання строків погашення заборгованості, що вже виникла, а не питання зміни строків виникнення та виконання зобов`язання, передбаченого договором, тому позивач правильно здійснив нарахування 3% річних та інфляційних втрат; з урахуванням балансу інтересів сторін суд першої інстанції правомірно відмовив відповідачу у задоволенні заяви про відстрочення виконання рішення у даній справі; висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18, були сформульовані за інших фактичних обставин, оскільки в ній сторони збільшили відсотки річних з трьох до сорока та дев`яносто шести, а у даній справі позивачем нараховані встановлені законом 3% річних, при цьому позивач не нараховував передбачені договором штраф і пеню; доводи про наявність боргів позивача за іншим договором не підтверджені належними та допустимими доказами.

У поясненнях від 04.12.2024 представник позивача навів свої заперечення щодо контррозрахунку 3% річних та інфляційних втрат, який був доданий відповідачем до відзиву на позовну заяву, вказавши, що він не взагалі не містить розрахунків за березень-травень 2022, жовтень-грудень 2022, березень 2023, липень 2023.

Заявою від 27.01.2025 представник відповідача просила долучити контррозрахунок, в якому відображені періоди надання послуг з березня 2022 року по липень 2023 року.

У поясненнях від 04.02.2025 представник позивача навів свої заперечення проти контррозрахунку відповідача, зазначивши, що він не містить розрахунків за жовтень-грудень 2022 року, а також вказав, що згідно доданого до позовної заяви розрахунку в деяких місяцях позивач визначив базу для нарахування у розмірі меншому, ніж вартість послуг згідно актів та постанов НКРЕКП, оскільки це є правом позивача.

Представник відповідача (апелянта) у судовому засіданні підтримала доводи, викладені у апеляційній скарзі, просила її задовольнити.

Представник позивача у судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 25.07.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Енера Суми" (постачальник послуг) та Державним підприємством "Національна енергетична компанія "Укренерго" (замовник) укладено договір про надання послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел №0154-09021 (договір) для забезпечення покриття економічно обґрунтованих витрат постачальник послуг на виконання спеціальних обов`язків із купівлі електричної енергії за "зеленим" тарифом надає замовнику послугу із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії (далі - послуга) в обсязі та на умовах, визначених договором (п.1.1).

Згідно з п.1.2 договору замовник сплачує постачальнику послуг вартість наданих послуг відповідно до умов договору.

Вартість та порядок оплати послуги визначаються відповідно до вимог Порядку купівлі електричної енергії за "зеленим" тарифом, затвердженого постановою НКРЕКП від 26.04.2019 №641 (далі-Порядок), у розрахунковому періоді та відповідно до фактичних обсягів купівлі електричної енергії за "зеленим" тарифом постачальником послуг (п.2.1 договору).

Згідно з п.п.4 п.3.3 договору замовник зобов`язаний у повному обсязі здійснювати оплату вартості послуги, розрахованої постачальником послуг та затвердженої регулятором.

Цей договір набирає чинності з 25.07.2019 та діє до 31.12.2020 (п.7.1 договору).

Наказом Міністерства фінансів України від 29.07.2019 №321 Державне підприємство "Національна енергетична компанія "Укренерго" перетворено у Приватне акціонерне товариства (ПрАТ), 100% акцій якого належить державі та не підлягають відчуженню, затверджено статут новоутвореного підприємства. Новоутворене Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" є правонаступником усіх майнових прав та обов`язків Державного підприємства "Національна енергетична компанія "Укренерго".

У подальшому між сторонами підписувалися додаткові угоди до цього договору, якими, зокрема, продовжено строк дії договору.

Як стверджує позивач у позовній заяві, у період з жовтня по грудень 2022 року, з травня по липень 2023 року ним було надано, а відповідачем - прийнято послуги згідно умов договору про надання послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел, що підтверджується доданими до позовної заяви актами прийнмання-передачі наданих послуг, розрахунками вартості послуги постачальників універсальних послуг.

Однак, в порушення умов договору, відповідач надані позивачем послуги за періоди жовтень-грудень 2022 року та травень-липень 2023 року, в повному обсязі не оплатив, що підтверджується доданими до позовної заяви банківськими виписками та довідкою нарахування і оплат наданих із забезпечення збільшення частки електричної енергії з альтернативних джерел за 2022-2023 року.

У зв`язку із викладеними обставинами позивач звернувся до суду із даним позовом та просив стягнути з відповідача 78 683 948,45 грн основного боргу, 1 127 024,68 грн 3% річних та 249 108,10 грн інфляційних втрат коштів.

Після звернення позивача з позовом до суду відповідачем було в повному обсязі сплачено заборгованість за спірний період на загальну суму 78 683 948,45 грн, у зв`язку із чим позивачем зменшено розмір позовних вимог на суму основного боргу та просив стягнути 1 127 024,68 грн - 3% річних та 249 108,10 грн інфляційних втрат коштів.

За наслідком розгляду даного спору суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат коштів є обґрунтованими, доведеними та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Північний апеляційний господарський суд погоджується із цим висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Права та обов`язки сторін у даній справі виникли на підставі договору про надання послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел №0154-09021 від 25.07.2019, який за своєю правовою природою є господарським договором у сфері енергетики.

Договір укладений належним чином, підписаний повноважними особами, у встановленому порядку не визнаний недійсним, отже, є обов`язковим для сторін.

Спірні правовідносини врегульовані як загальними положеннями ЦК України та Господарського кодексу України (далі - ГК України), так і нормами спеціального Закону України "Про ринок електричної енергії" та низкою підзаконних нормативних актів.

Предметом розгляду у даній справі є матеріально-правова вимога про застосування наслідків прострочення виконання грошових зобов`язань.

Згідно положень Закону України "Про ринок електричної енергії", а також постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП, регулятор) від 14.06.2018 №429, позивач є постачальником універсальних послуг та учасником ринку електричної енергії, який проводить господарську діяльність з постачання електричної енергії споживачу.

У свою чергу, відповідач є оператором системи передачі та здійснює централізоване диспетчерське (оперативно-технологічне) управління об`єднаної енергетичної системи України.

Відповідно до п.55 ч.1 ст.1 Закону України "Про ринок електричної енергії" оператор системи передачі - це юридична особа, відповідальна за експлуатацію, диспетчеризацію, забезпечення технічного обслуговування, розвиток системи передачі та міждержавних ліній електропередачі, а також за забезпечення довгострокової спроможності системи передачі щодо задоволення обґрунтованого попиту на передачу електричної енергії.

Згідно з п.23 ч.1 ст.33 Закону України "Про ринок електричної енергії" оператор системи передачі виконує покладені на нього спеціальні обов`язки для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії, зокрема, загальносуспільний інтерес зі збільшення частки виробництва енергії з альтернативних джерел, підвищення ефективності комбінованого виробництва електричної та теплової енергії, інших спеціальних обов`язків (ч.8 ст.33 Закону України "Про ринок електричної енергії").

Частиною 6 ст.63 Закону України "Про ринок електричної енергії" визначено, що постачальник універсальних послуг одночасно з виконанням обов`язку щодо купівлі електричної енергії за "зеленим" тарифом у приватних домогосподарств, величина встановленої потужності генеруючих установок яких не перевищує 50 кВт, надає оператору системи передачі послугу із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії. Розрахунок вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії здійснюється постачальником універсальних послуг відповідно до порядку купівлі електричної енергії, виробленої з альтернативних джерел енергії. Вартість послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії затверджується регулятором.

Отже, згідно положень Закону України "Про ринок електричної енергії" на відповідача, який є оператором системи передачі об`єднаної енергетичної системи України, та позивача, який виконує функції постачальника універсальних послуг, вказаним Законом покладено спеціальні обов`язки для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії, зокрема, спеціальні обов`язки із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел.

Постановою НКРЕКП від 26.04.2019 №641 затверджено Порядок купівлі-продажу електричної енергії за "зеленим" тарифом (Порядок), який поширюється, зокрема, на виробників електричної енергії за "зеленим" тарифом, постачальників електричної енергії, що виконують функцію постачальника універсальних послуг (ПУП, постачальник), оператора системи передачі (ОСП, оператор) (п.1.2 глави 1 Порядку).

Розділом 13 Порядку передбачено порядок здійснення розрахунку вартості та оплати послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, що надається постачальником універсальних послуг.

Так, згідно з п.13.2 Порядку протягом перших семи робочих днів місяця, наступного за розрахунковим, постачальник направляє оператору акт приймання-передачі та відповідний розрахунок вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої постачальником. Оператор протягом трьох робочих днів з дати отримання повертає акт приймання-передачі постачальника, підписаний зі своєї сторони.

Відповідно до п.13.3 Порядку протягом двох робочих днів після отримання від ОСП підписаного акта приймання-передачі ПУП надає регулятору розрахунок вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії та копію акта приймання-передачі для затвердження.

Згідно з п.13.4 Порядку ОСП здійснює 100% оплату ПУП вартості наданої послуги відповідно до акта приймання-передачі протягом трьох робочих днів з дати затвердження регулятором розміру вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої ПУП у розрахунковому місяці.

Відповідно до п.13.5 Порядку у разі надходження оновлених даних від учасників ринку після проведення розрахунків обсягів врегулювання сторони корегують акти приймання-передачі наданих послуг із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел. Після підписання ОСП акта корегування ПУП надає регулятору корегований розрахунок вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел та копію акта корегування для затвердження.

Доказами, наявними у матеріалах справи, підтверджується, що на виконання умов укладеного договору у період з жовтня по грудень 2022 року та з травня по липень 2023 року позивачем надані, а відповідачем прийняті послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел.

Також встановлено, що Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, у відповідний період був затверджений розмір вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданих постачальниками універсальних послуг, а саме: за березень 2022 року - постановою НКРЕП №487 від 13.05.2022 у сумі 9541224,17 грн (без ПДВ); за квітень 2022 року - постановою НКРЕП №559 від 31.05.2022 у сумі 1788706,09 грн (без ПДВ); за травень 2022 року - постановою НКРЕП №652 від 28.06.2022 у сумі 15129129,31 грн (без ПДВ); за червень 2022 року - постановою НКРЕП №820 від 26.07.2022 у сумі 16206475,10 грн (без ПДВ); за липень 2022 року - постановою НКРЕП №1053 від 30.08.2022 у сумі 13460131,94 грн (без ПДВ); за серпень 2022 року - постановою НКРЕП №1239 від 30.09.2022 у сумі 10290732,65 грн (без ПДВ); за вересень 2022 року - постановою НКРЕП №1354 від 25.10.2022 у сумі 4466349,89 грн (без ПДВ); за жовтень 2022 року - постановою НКРЕП №55 від 10.01.2023 у сумі 5781089,68 грн (без ПДВ); за листопад 2022 року - постановою НКРЕП №56 від 10.01.2023 у сумі 1135833,29 грн (без ПДВ); за грудень 2022 року - постановою НКРЕП №208 від 31.01.2023 у сумі 686760,38 грн (без ПДВ); за лютий 2023 року - постановою НКРЕП №522 від 22.03.2023 у сумі 4797276,00 грн (без ПДВ); за березень 2023 року - постановою НКРЕП №761 від 25.04.2023 у сумі 9411371,44 грн (без ПДВ); за квітень 2023 року - постановою НКРЕП №958 від 23.05.2023 у сумі 11767565,62 грн (без ПДВ); за травень 2023 року - постановою НКРЕП №1177 від 28.06.2023 у сумі 22780217,60 грн (без ПДВ); за червень 2023 року - постановою НКРЕП №1383 від 25.07.2023 у сумі 18552481,99 грн (без ПДВ), за липень 2023 року - постановою НКРЕП №1590 від 29.08.2023 у сумі 16844955,87 грн (без ПДВ).

Проте, як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідач вартість послуг позивача із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел за спірний період сплатив із порушенням строку, визначеного законодавством та договором, про що свідчать наявні в матеріалах справи копії платіжних інструкцій відповідача та виписки банку з рахунку позивача.

Надаючи оцінку твердженням відповідача про те, що згідно постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №396 від 26.04.2022 "Про особливості визначення обсягу та проведення розрахунків за вироблену електричну енергію генеруючими установками приватних домогосподарств під час дії в Україні воєнного стану" та постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №153 від 30.01.2023 "Про визнання такою, що втратила чинність постанови НКРЕКП від 26.04.2022 №396 змінено порядок оплати вартості послуг позивача із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданих у спірний період, суд першої інстанції вірно зазначив наступне.

Так, 26.04.2022 Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, прийнято постанову №396.

Відповідно до п.п.1 п.4 постанови №396 ОСП має здійснювати оплату ПУП вартості наданої послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії (послуга), на період дії воєнного стану в Україні, а також протягом 60 днів після його припинення чи скасування, згідно з Порядком купівлі гарантованим покупцем електричної енергії, виробленої з альтернативних джерел енергії, затвердженим постановою НКРЕКП від 26.04.2019 №641, з урахуванням таких особливостей:

1) у кожному розрахунковому періоді (календарний місяць) перераховувати ПУП кошти в обсягах податкових зобов`язань відповідного ПУП у розмірі не менше 19,5% від вартості виробленої електричної енергії з альтернативних джерел енергії генеруючими установками приватного домогосподарства понад власне споживання (далі - сума податкових зобов`язань), яка розраховується як сума добутків обсягу купленої у споживача електричної енергії виробленої генеруючими установками приватного домогосподарства та відповідного "зеленого" тарифу. Зазначену суму податкових зобов`язань розраховує ПУП та доводить до відома ОСП разом з актом приймання-передачі послуги. Зазначені у цьому підпункті перерахування здійснюються ОСП у рахунок оплати вартості наданої ПУП послуги відповідно до актів приймання-передачі Послуги не пізніше 55 днів після закінчення відповідного розрахункового періоду, що становить календарний місяць (крім лютого 2022 року).

30.01.2023 Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, прийнято постанову №153 від 30.01.2023 "Про визнання такою, що втратила чинність постанови НКРЕКП від 26 квітня 2022 року №396".

Згідно з п.1 постанови №153 визнано такою, що втратила чинність, постанову Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 26.04.2022 №396 "Про особливості визначення обсягу та проведення розрахунків за вироблену електричну енергію генеруючими установками приватних домогосподарств під час дії в Україні воєнного стану" (зі змінами).

Відповідно до п.п.1 п.2 постанови №153, з метою врегулювання питань, які виникають у зв`язку із пунктом 1 цієї постанови, оператору системи передачі забезпечити повну оплату ПУП вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, наданої ПУП у 2022 році: за березень - до 20 березня 2023 року; за квітень - до 20 квітня 2023 року; за травень - до 20 травня 2023 року; за червень - до 20 червня 2023 року; за липень - до 20 липня 2023 року; за серпень - до 20 серпня 2023 року; за вересень - до 20 вересня 2023 року; за жовтень - до 20 жовтня 2023 року; за листопад - до 20 листопада 2023 року; за грудень - до 20 грудня 2023 року.

Зі змісту наведених постанов не вбачається зміни порядку оплати за надані позивачем послуги, що визначений п.13.4 Порядку купівлі гарантованим покупцем електричної енергії, виробленої з альтернативних джерел енергії, затвердженого Постановою НКРЕКП № 641 від 26.04.2019, а тому відповідні твердження відповідача судом першої інстанції обгрунтовано відхилені судом першої інстанції.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

У разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням унаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати.

Кредитору, у свою чергу, згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України належить право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат за період прострочення в оплаті основного боргу.

Об`єднаною палатою Верховного Суду у постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 роз`яснено, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Матеріалами справи підтверджується і відповідачем не спростовано, що зобов`язання відповідача перед позивачем виконувалися із затримкою платежів, а отже мало місце прострочення його виконання, у зв`язку з чим позивач має право на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України.

Позивачем нараховані та заявлені до стягнення 249 108,10 грн інфляційних втрат та 1 127 024,68 грн 3% річних, згідно доданого до позовної заяви розрахунку.

Відповідач разом з відзивом на позовну заяву надав контррозрахунок, згідно якого 3% річних становлять 656090,49 грн, а інфляційні втрати коштів становлять - 690017,94 грн. У вказаному контррозрахнку відсутні окремі місяці.

В процесі апеляційного розгляду справи сторони дали свої пояснення щодо розрахунку позивача і контррозрахунку відповідача, також відповідачем був наданий новий контррозрахунок, згідно якого 3% річних становлять 751858,61грн, а інфляційні втрати коштів становлять 425931,97 грн, однак у ньому також відсутні окремі місяці і він зроблений відповідачем з врахуванням положень постанови НКРЕКП №396 від 26.04.2022 та №153 від 30.01.2023, які до спірних правовідносин не підлягають застосуванню.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат коштів та контр розрахунки, надані відповідачем, апеляційний господарський суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що розрахунок позивача зроблений арифметично та методологічно правильно, а тому позовні вимоги про стягнення 249 108,10 грн інфляційних втрат коштів та 1 127 024,68 грн - 3% річних є правомірними та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідачем також заявлялось клопотання про зменшення розміру присуджених до стягнення 3% річних на 90% з огляду на відсутність його вини та важке матеріальне становище.

Статтею 233 ГК України передбачене право суду зменшити розмір штрафних санкцій у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Аналогічне право суду визначено і ч. 3 ст. 551 ЦК України, яка встановлює, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18 дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Однак, вказаний висновок Велика Палата Верховного Суду дала у справі, фактичні обставини якої суттєво відрізнялись від фактичних обставин даної справи, оскільки у вказаній справі №902/417/18 сторони у договорі змінили розмір процентної ставки, передбаченої ч.2 ст. 625 ЦК України, і встановили її в розмірі 40% річних від несплаченої загальної вартості товару.

Натомість, у даній справі сторони не змінювали розмір процентної ставки і позивачем нараховані 3% річних, як це передбачено статтею 625 ЦК України, тому відсутні підстави для зменшення розміру процентів річних.

Відповідачем також під час розгляду справи у суді першої інстанції заявлялось клопотання про відстрочення виконання рішення на один рік з дня прийняття відповідного рішення.

Положеннями статті 129-1 Конституції України, які кореспондуються з нормами статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та статтей 18, 326 ГПК України, визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ст. 239 ГПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Частиною 1 ст. 331 ГПК України встановлено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Згідно частин 3, 4 вказаної статті підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови (ч. 5 ст.331 ГПК України).

Отже, відстрочення - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом. Відстрочення виконання рішення спрямоване на забезпечення повного виконання рішення суду та є допоміжним процесуальним актом реагування суду на перешкоди, які унеможливлюють або ускладнюють виконання його рішення.

У зв`язку з тим, що відстрочка та розстрочка подовжує період відновлення порушеного права стягувача при їх наданні суди, в цілях вирішення питання про можливість їх надання, а також визначення строку подовження виконання рішення суду повинні враховувати закріплені в нормах процесуального права, і перш за все у Європейській конвенції про захист прав людини та основних свобод, що є частиною національного законодавства, допустимі межі надання відстрочки та розстрочки виконання судового рішення.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка та розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого частиною першою статті 6 Конвенції, згідно з якою "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру", а у системному розумінні даної норми та національного закону суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах шляхом виконання судового рішення, тобто, довготривале виконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи та є наслідком зменшення вимог щодо розумності строку.

Існування заборгованості, яка підтверджена остаточним і обов`язковим для виконання судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення винесено, підґрунтя для "законного сподівання" на виплату такої заборгованості і становить "майно" цієї особи у зазначеній ст. 1 Першого протоколу (рішення Європейського суду з прав людини від 06.10.2011 у справі "Агрокомплекс проти України").

У рішенні від 15.10.2009 Європейський суд з прав людини у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" вказав на те, що відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту ст. 1 Першого протоколу.

Європейський суд з прав людини також наголошував, що виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати.

Обґрунтовуючи клопотання про відстрочення виконання рішення, відповідач посилався на те, що кошти на сплату 3% річних та інфляційних втрат коштів взагалі не передбачені структурою тарифу на послуги відповідача, що безумовно перешкоджає виконанню рішення суду. Відповідач не може спрямувати на виконання рішення суду у справі кошти, для яких регулятор у структурі тарифу визначив інші напрямки витрат, більше того, передбачені структурою тарифу кошти одночасно не перебувають у розпорядженні відповідача, а мають бути отримані і витрачені за визначеними напрямками протягом 12 місяців, за умови 100% оплати послуг користувачами послуг-учасниками ринку електроенергії.

Наведені обставини, за твердженнями відповідача, фактично унеможливлюють виконання судового рішення і свідчать про наявність підстав для відстрочення його виконання, а невідкладне стягнення з відповідача витрат, джерела покриття яких не передбачені, дестабілізує його фінансовий стан, ставить під загрозу його розрахунки з контрагентами і негативно впливає на роботу енергетично інфраструктури України.

Однак, як вірно зазначив суд першої інстанції, необхідною умовою задоволення заяви про надання відстрочення виконання рішення суду є з`ясування факту дотримання балансу інтересів сторін, оцінки доводів боржника та заперечень кредитора, зокрема, щодо його фінансового стану. При цьому, суд повинен врахувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але, перш за все, повинен врахувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення.

У постанові від 03.09.2020 у справі №905/30/16 Верховний Суд зазначив, що оскільки питання щодо відстрочення виконання рішення належить до дискреційних повноважень суду, який у свою чергу навів відповідні та достатні підстави в обґрунтування свого висновку про відстрочення виконання рішення на 6 місяців, відсутні підстави вважати, що суд першої інстанції задовольняючи відповідну заяву допустив порушення норм матеріального чи процесуального права, або "справедливого балансу" між сторонами, що може бути підставою для скасування рішень.

Отже, не дивлячись на результат розгляду відповідної заяви про відстрочення виконання рішення, судове рішення за наслідками розгляду заяви має містити висновки щодо відхилення чи прийняття аргументів сторін та оцінку наданих доказів. Саме таким чином суд застосовує свої дискреційні повноваження і у кожному конкретному випадку за своїм внутрішнім переконанням оцінює наявні у справі докази і вирішує питання про наявність чи відсутність обставин для вчинення процесуальних дій.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що наведені у заяві аргументи відповідача не підтверджують наявності виняткових обставин у розумінні ст.331 ГПК України, які б ускладнювали чи робили неможливим своєчасне виконання судового рішення, та які б могли бути підставою для відстрочення його виконання, також відповідачем не надано доказів реальної можливості виконати рішення суду у справі, за умови надання судом відстрочення виконання, відповідачем суду, як і не подано суду жодних доказів на підтвердження обставин, викладених у заяві про відстрочення виконання рішення суду, тому, враховуючи матеріальні інтереси обох сторін та приймаючи до уваги ненадання беззаперечних, неспростовних доказів неможливості чи утруднення на даний час виконання рішення суду, винятковості випадку, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про відмову у задоволенні клопотання відповідача про відстрочення виконання рішення суду.

Таким чином, доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування рішення господарського суду першої інстанції.

Суд першої інстанції повно встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив всі наявні у справі докази, вірно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому рішення Господарського суду міста Києва законне та обґрунтовані, отже, підстави для його скасування відсутні.

Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється, а витрати, пов`язані з розглядом апеляційних скарг, покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 20 березня 2024 року - без змін.

2. Справу повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 21.02.2025.

Головуючий суддя Т.П. Козир

Судді А.О. Мальченко

І.М. Скрипка