ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" лютого 2025 р. Справа№ 910/6755/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Ткаченка Б.О.

суддів: Суліма В.В.

Гаврилюка О.М.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві

на рішення Господарського суду міста Києва від 26.09.2024

по справі №910/6755/24 (суддя - Ярмак О.М.)

за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго"

до Головного управління ДПС у м. Києві

про стягнення 189 437,24 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" (далі - позивач, Комунальне підприємство) звернулось із позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (далі - відповідач, Управління, скаржник) з вимогою про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію у розмірі 189 437,24 грн., з яких: основна заборгованість - 130 684,99 грн., інфляційні втрати - 48 312,13 грн., 3% річних - 10 440,12 грн.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.09.2024 по справі №910/6755/24 позов задоволено. Стягнуто з Головного управління ДПС у м. Києві на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" 130 684 грн. 99 коп. основного боргу, 10 440 грн. 12 коп. 3% річних, 48 312 грн. 13 коп. інфляційних втрат, 3 028 грн. судового збору.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції керувався тим, що доводи відповідача про відсутність доказів постачання теплової енергії протягом 01.01.2021 по 30.04.2021 спростовуються встановленими обставинами.

Також суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не було пропущено строк позовної давності для звернення до суду з указаним позовом.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з рішенням Господарського суду міста Києва від 26.09.2024 по справі №910/6755/24, Головне управління ДПС у м. Києві звернулосьдо Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд прийняти апеляційну скаргу та відкрити апеляційне провадження. Скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 26.09.2024 по справі №910/6755/24. Прийняти нове рішення, яким відмовити повністю у задоволенні позовних вимог Комунального підприємства "Київтеплоенерго".

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до такого:

-спірний договір припинив свою дію в момент укладення нового договору № 8614005 від 17.02.2020;

- відсутність доказів постачання теплової енергії протягом 01.01.2021 по 30.04.2021;

- відсутність інформації, що підтверджує перебування на балансі відповідача будівлі, по якій виникла заборгованість;

- відсутність інформації щодо тендерних закупівель, що свідчить про відсутність закупівель теплової енергії в 2021 році за адресою: м. Київ, вул. Макіївська, 4-А.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

09.12.2024 через відділ документального забезпечення суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

За доводами позивача, посилання скаржника на відсутність документів, які підтверджують факт постачання на об`єкт споживача теплової енергії, а також її обсяг та вартість, спростовується наявними у матеріалах справи доказами, що надані позивачем.

Позивач звертає увагу, що відповідач/скаржник за спірний період з січня 2021 по квітень 2021 не надав:

- доказів не споживання ним теплової енергії;

- доказів не постачання КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» теплової енергії відповідачу;

- доказів оплати за спожиту теплову енергію з січня 2021 по квітень 2021;

- доказів припинення Договору від 21.06.2018.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та відображено у рішенні: «Посилання відповідача на те, що спірний договір припинив свою дію в момент укладення нового договору №8614005 від 17.02.2020 є безпідставними, оскільки доказів припинення договору в установленому порядку суду не надано».

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.10.2024 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді - Ткаченка Б.О., суддів: Гаврилюка О.М., Суліма В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.11.2024 витребувано матеріали справи №910/6755/24 з Господарського суду міста Києва.

21.11.2024 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/6755/24.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.11.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Господарський суду міста Києва від 26.09.2024 по справі №910/6755/24. Розгляд апеляційної скарги вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27.12.2017 №1693 «Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27 вересня 2001 року, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та Акціонерною енергопостачань -гою компанією «Київенерго», КП «КРІЇВТЕГ ЛОЕНЕРГО» визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з вол одіння та користування ПАТ «Київенерго».

За розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 № 591 КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам.

Отже, з 01.05.2018 постачання теплової енергії здійснює КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО».

21.06.2018 між Комунальним підпрг ємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» та Державною податковою інспекцією в Оболонському районі Головного управління ДФС у м Києві укладено Договір №8403001 на постачання теплової енергії у гарячій воді (далі - Договір).

Відповідно до п. п. 8.1., 8.2. Договір набуває чинності з дня його підписання та діє до моменту його розірвання за письмовою згодою сторін, рішенням суду або в іншому випадку, визначеному чинним законодавством. Керуючись ст. 63ГЦК України, сторони домовились про те, що дія цього Договору поширюється на взаємовідносини, які фактично виникли між Сторонами з 01.05.2018.

Договір за письмовою згодою сторін, рішенням суду або в іншому випадку визначеному законодавством розірваний не був, а тому на дату подачі позову є чинним.

Відповідно до п. 2 Додаткової угоди від 17.02.2020 до Договору, укладеної між позивачем, Головним управлінням ДФС у м. Києві та Головним управлінням ДПС у м. Києві всі права та обов`язки Головного управління ДФС у м. Києві передано Головному управлінню ДПС у м. Києві за Договором від 21.06.2018 №8403001. Ця додаткова угода є невід`ємною частиною Договору.

Згідно п. 1.1. Договору, Предметом цього Договору є постачання, користування та своєчасна сплата в повному обсязі спожитої теплової енергії у гарячій воді, на умовах, передбачених цим Договором.

При виконанні умов цього Договору, а також вирішенні всіх питань, що не обумовлені цим Договором, сторони зобов`язуються керуватися тарифами, затвердженими у встановленому порядку, Положенням про Держенергонагляд, Правилами користування тепловою енергією, Правилами технічної експлуатації теплових установ і мереж, нормативними актами з питань користування та розрахунків за енергоносії, чинним законодавством України (п. 2.1. Договору).

Відповідно до п. 2.2.1. Договору, позивач зобов`язується постачати теплову енергію у гарячій воді на потреби: опалення ті вентиляції - в період опалювального сезону; гарячого водопостачання - протягом року; в кількості та обсягах згідно з Додатком №1 до цього Договору.

Згідно п. 2.3.1. Договору, відповідач зобов`язується додержуватися кількості споживання теплової енергії по кожному параметру в обсягах, які визначені у Додатку №1 до Договору, не допускаючи їх перевищення, та своєчасно сплачувати вартість спожитої теплової енергії.

Виконувати умови та порядок оплати, в обсягах і в терміни, які передбачені в Додатку №4 до Договору (п. 2.3.2. Договору).

Облік теплової енергії здійснюється у відповідності до розділу 5 Договору.

Згідно п. 5.3. Договору, «Абонент», що має вузол обліку теплової енергії, щомісячно надає «Енергопостачальній організації» звіт по фактичному споживанню теплової енергії, в терміни передбачені у Додатку №1 до Договору.

Згідно п. 5.5. Договору, при відсутності приладу обліку або виходу його з ладу - кількість теплової енергії, що відпущена «Абоненту», визначається «Енергопостачальною організацією», як виняток розрахунковим способом.

Обсяги постачання теплової енергії відповідачу визначені в Додатку №1 до Договору.

Об`єктом споживання теплової енергії є адміністративний будинок (додатки 8, 9 Договору) за адресою: м. Київ, вул. Макіївська, 4А.

Відповідно до п. 1,3 Додатку 3 до Договору, розрахунки з відповідачем за відпущену теплову енергію позивачем проводяться згідно з тарифами, затвердженими Розпорядженням виконавчим органом Київської міської ради (Київська міська державна ідміністрація), за кожну відпущену Гігакалорію (ІГкал/грн.) без урахування ПДВ. Можливе змінення тарифів в період дії Договору.

Відповідно до п. 1 Додатку 4 до Договору передбачено, що розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться виключно у грошовій формі.

Пункт 2 Додатку 4 до Договору визначає, що відповідач щомісяця самостійно отримує з 12 по 15 число в ЦОК за адресою: вул. Волоська, 42:

Облікову картку фактичного споживання теплової енергії за звітний період;

Акт звіряння розрахунків на початок розрахункового періоду (один примірник оформленого акту звірки «Абонент» повертає в ЦОК);

Акт приймання-передавання товарної продукції;

Рахуиок-фактуру, куди включені вартість теплової енергії на поточний місяць, з урахуванням остаточного сальдо розрахунків на початок розрахункового періоду.

Згідно п. 3.1.1 Договору «Енергопзстачальна організація» має право вимагати від «Абонента» виконання умов цього Договору.

Сторони несуть відповідальність за невиконання умов цього Договору (п. 6.1 та 6.3 Договору).

Зважаючи на наявну заборгованість відповідача за поставлену теплову енергію позивач звернувся з даним позовом.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

У силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

Справа була розглянута в розумний строк (в розумінні ст. 6 Конвенції) з незалежних від суду причин: дію воєнного стану в Україні, обставини оголошення сигналу «повітряна тривога» та інші чинники.

Згідно зі ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі статтею 20 Закону України "Про теплопостачання", тарифи на теплову енергію, реалізація якої здійснюється суб`єктами господарювання, що займають монопольне становище на ринку, є регульованими. Тарифи на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії затверджуються органами місцевого самоврядування, крім теплової енергії, що виробляється суб`єктами господарювання, що здійснюють комбіноване виробництво теплової і електричної енергії та/або використовують нетрадиційні та поновлювані джерела енергії, на підставі розрахунків, виконаних теплогенеруючими, теплотранспортуючими та теплопостачальними організаціями за методиками, розробленими центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання.

Отже, за період постачання теплової енергії позивачем при здійсненні нарахувань застосовувався затверджений тариф на теплову енергію, що підтверджується щомісячним обліковим записом до Договору.

Відповідно до п. 40 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою КМУ від 03.10.2007 №1198 (далі - Правила), споживач теплової енергії зобов`язаний вчасно проводити розрахунки за спожиту теплову енергію та здійснювати інші платежі відповідно до умов договору та цих Правил.

Частиною 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично триману теплову енергію.

Проте, як вірно вказано судом першої інстанції та не спростовано скаржником у своїй апеляційній скарзі, що порушуючи умови Договору та норми законодавства, відповідач не вносив вчасно плату за отриману теплову енергію у гарячій воді, в результаті чого за період фактичного споживання теплової енергії з 01.2021 по 04.2021 утворилась заборгованість у розмірі 130 684,99 грн.

Також колегія суддів відхиляє як необгрунтовані посилання скаржника на відсутність інформації, що підтверджує перебування на балансі відповідача будівлі, по якій виникла заборгованість.

Посилання скаржника на те, що спірний договір припинив свою дію в момент укладення нового договору № 8614005 від 17.02.2020 є безпідставними, оскільки як вірно зазначено судом першої інстанції, що доказів припинення договору в установленому порядку матеріали справи не містять.

Доводи скаржника про відсутність доказів постачання теплової енергії протягом 01.01.2021 по 30.04.2021 спростовуються вище встановленими обставинами.

Всупереч ст. 74 ГПК України доказів належної оплати суми у розмірі 130 684,99 грн. матеріали справи не містять.

За таких обставин, вимоги щодо стягнення з відповідача 130 684,99 грн. заборгованості за спожиту теплову енергію є обґрунтованими та підлягають задоволенню, що скаржником не спростовано у своїй апеляційній скарзі.

Також за прострочення виконання грошового зобов`язання позивачем нараховано до стягнення з відповідача 48 312,13 грн. інфляційних втрат та 10 440,12 грн. 3% річних.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши розрахунок позивача, колегія суддів констатує, що він є арифметично вірний та обґрунтований, а тому погоджується із висновком суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача на користь позивача 48 312,13 грн. інфляційних втрат та 10 440,12 грн. 3% річних.

Щодо заявленого відповідачем клопотання про сплив строку позовної давності для звернення в суд з указаним позовом, колегія суддів зазначає таке.

Згідно ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Початок перебігу позовної давності обчислюється за правилами статті 261 Цивільного кодексу України, частина перша якої пов`язує його з днем, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно із ч. 5 ст. 261 Цивільного кодексу України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" зі змінами, з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 з 12.03.2020 на всій території України встановлено карантин, який наразі продовжено до 31.08.2022.

Відповідно до п. 12 Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Також Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" від 15.03.2022, Прикінцеві та перехідні положення Цивільного кодексу України були доповненні пунктом 19 наступного змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії».

Враховуючи продовження строків позовної давності, колегія суддів констатує, що позивачем не було пропущено строк позовної давності для звернення до суду з указаним позовом.

Підсумовуючи все вищевикладене в сукупності, колегія суддів цілком погоджується із висновком суду першої інстанції про обґрунтованість та правомірність позовних вимог.

Інші доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи, а також не впливають на вірне вирішення судом першої інстанції даного спору. Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення в розумінні ст. 277 ГПК України з викладених в апеляційній скарзі обставин.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Ч. 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд визнає, що доводи скаржника викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, оскаржуване рішення ухвалено з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваного рішення Господарського суду міста Києва від 26.09.2024 по справі №910/6755/24, за наведених скаржником доводів та в межах апеляційної скарги.

Розподіл судових витрат

Судовий збір розподіляється відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 129, 240, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Господарського суду міста Києва від 26.09.2024 по справі №910/6755/24 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 26.09.2024 по справі №910/6755/24 - залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Головним управлінням ДПС у м. Києві.

4. Матеріали справи №910/6755/24повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених статтею 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Б.О. Ткаченко

Судді В.В. Сулім

О.М. Гаврилюк