РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

17.02.2025Справа № 910/14852/24
Господарський суд міста Києва у складі судді Павленка Є.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрбуд-Проект-Реконструкція" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" про стягнення 39 983,79 грн,

без виклику представників учасників справи (без проведення судового засідання)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У грудні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрбуд-Проект-Реконструкція" (далі - Товариство) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" (далі - Підприємство) 39 983,79 грн, з яких: 29 064,34 грн - інфляційні втрати, 10 919,45 грн - три проценти річних, що нараховані на підставі статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) у зв`язку з простроченням відповідачем виконання грошового зобов`язання з повернення безпідставно набутих грошових коштів за період з 18 грудня 2023 року по 8 жовтня 2024 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 9 грудня 2024 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення її недоліків.

11 грудня 2024 року через систему "Електронний суд" від позивача на виконання вимог вказаної ухвали надійшли документи для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16 грудня 2024 року було відкрито провадження у справі № 910/14852/24 та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання).

Крім того, наведеною ухвалою відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали.

30 грудня 2024 року через систему "Електронний суд" від відповідача надійшов відзив від цієї ж дати вих. № ТОВВИХ-24-20338, у якому останній проти задоволення позову заперечував з підстав того, що обов`язок повернути безпідставно набуте майно виникає з моменту, коли особа дізналася про безпідставність одержання цього майна. У зв`язку з цим, на думку відповідача, право позивача вимагати стягнення безпідставно набутих грошових коштів та відповідний обов`язок виконання такої вимоги Підприємством виникли лише після прийняття Північним апеляційним господарським судом постанови від 27 серпня 2024 року в справі № 910/542/24, якою і було встановлено факт безпідставного набуття грошових коштів відповідачем. Натомість висновки позивача про те, що початком періоду прострочення є дата зарахування грошових коштів на рахунок відповідача, а не дата ухвалення судового рішення апеляційної інстанції, є помилковими. У зв`язку з цим здійснені позивачем розрахунки інфляційних втрат та трьох процентів річних є неправильними, оскільки, на думку відповідача, розраховувати їх необхідно лише за період з 28 серпня 2024 року по 7 жовтня 2024 року.

3 січня 2025 року через систему "Електронний суд" від позивача надійшла відповідь на відзив від цієї ж дати, у якій позивач вказав, що заявлені компенсаційні виплати підлягають стягненню з відповідача в повному обсязі за весь період їх збереження без достатньої правової підстави, - з 18 грудня 2023 року по 8 жовтня 2024 року, що й було встановлено судовими рішеннями в справі № 910/542/24.

7 січня 2025 року через систему "Електронний суд" від відповідача надійшли заперечення від цієї ж дати вих. № ТОВВИХ-25-294, у яких останній навів свої аргументи на спростування доводів позивача та вказав, що судовими рішеннями в справі період безпідставного користування відповідачем спірних грошових коштів не встановлений. У цих же запереченнях відповідач просив суд витребувати в канцелярії Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/542/24. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 8 січня 2025 року вказане клопотання було залишено без розгляду та повернуто заявнику.

17 січня 2025 року через систему "Електронний суд" від позивача надійшло письмове підтвердження про те, що ціна даного позову не змінилася, спірна заборгованість відповідачем погашена не була.

Жодних інших клопотань та заяв по суті справи від сторін не надходило.

Відповідно до частин 5, 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Враховуючи подання позивачем та відповідачем заяв по суті спору, беручи до уваги відсутність будь-яких клопотань сторін, у яких останні заперечували проти розгляду даної справи по суті, а також зважаючи на наявність у матеріалах справи всіх документів і доказів, необхідних для повного, всебічного та об`єктивного її розгляду, суд дійшов висновку про можливість вирішення по суті наведеної справи за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

За приписами частини 4 статті 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 4 квітня 2024 року в справі № 910/542/24 за позовом Товариства до Підприємства, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Акціонерного товариства "Комерційний Банк "Глобус" (далі - Банк), про стягнення 450 000,00 грн, встановлено, що 30 травня 2022 року між Підприємством та Товариством був укладений договір № , за умовами якого останнє за завданням замовника зобов`язалося на свій ризик надати послуги: "Зведення огорож, поручнів і захисних засобів (Ремонт огорож кранових майданчиків лінійної частини МГ "Краматорського ЛВУМГ)".

Вищевказаним рішенням також встановлено, що за умовами вищевказаного правочину Банк надав Підприємству гарантію від 12 травня 2022 року № 28357 з метою забезпечення виконання зобов`язання Товариства за договором підряду. Сума банківської гарантії становить 450 000,00 грн. 1 червня 2022 року (на наступний день після укладення договору підряду та надання банком банківської гарантії) на електронну адресу позивача надійшов лист від Підприємства, у якому останній, посилаючись на військову агресію російської федерації проти України, що стала підставою для введення 24 лютого 2022 року воєнного стану в Україні, просило відтермінувати початок виконання договору до скасування воєнного стану. У відповідь на вказаний лист, Товариство повідомило відповідача, що не заперечує проти відтермінування початку виконання договору № до скасування воєнного стану. 19 грудня 2023 року Банк направив Товариству лист № 1-4530, у якому повідомив останнього про перерахування 18 грудня 2023 року Підприємству коштів банківської гарантії у сумі 450 000,00 грн з банківського рахунку позивача у зв`язку з отриманням вимоги бенефіціара (SWIFT-повідомлення) про сплату коштів за банківською гарантією.

У справі № 910/542/24 суди дійшли висновку про те, що перерахування Банком на користь Підприємства коштів у сумі 450 000,00 грн відбулось поза межами домовленостей, передбачених договором № , а відповідач отримав вказані грошові кошти без належних на те правових підстав.

Суди також встановили, що сплата коштів за гарантією безпосередньо залежала від виконання сторонами основного зобов`язання, яке забезпечувалось цією гарантією. Однак, враховуючи пропозицію відповідача щодо відтермінування робіт за договором, з якою позивач погодився, в останнього були відсутні підстави для виконання робіт за договором. Крім того, замість виконання передбаченого статтею 837 ЦК України та пунктом 7.1.4. договору зобов`язання щодо надання необхідної для виконання робіт інформації згідно технічних, якісних та кількісних характеристик, Підприємство спочатку просило відтермінувати виконання робіт за договором, а потім, дочекавшись встановленого підряднику граничного терміну для виконання робіт, направило банку вимогу про сплату коштів за банківською гарантією. При цьому, протягом усього терміну договору - з травня 2022 року по листопад 2023 року замовник (відповідач) не цікавився, чи виконуються роботи за договором, чи дотримуються строки виконання робіт, не здійснював контроль та технічний нагляд за виконанням робіт. Відтак, внаслідок направлення відповідачем листа про відтермінування початку виконання робіт за договором до скасування воєнного стану, а також неподання підрядником необхідної для виконання робіт інформації згідно технічних, якісних та кількісних характеристик, що є порушенням зобов`язання з боку замовника, обов`язок у Товариства виконати роботи за договором фактично не настав. Отже, порушення строків виконання робіт з боку позивача не відбулось та не виникло правових підстав для отримання коштів за банківською гарантією.

Враховуючи встановлені судами в справі № 910/542/24 факти й обставини, рішенням Господарського суду міста Києва від 4 квітня 2024 року у вищевказаній справі, яке залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 27 серпня 2024 року та набрало законної сили 27 серпня 2024 року, позов Товариства задоволено, стягнуто з Підприємства на користь позивача 450 000,00 грн безпідставно набутих коштів та 6 750,00 грн судового збору.

За частиною 1 статті 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Судом в межах розгляду даної справи встановлено, що рішення Господарського суду міста Києва від 4 квітня 2024 року в справі № 910/542/24 було виконано відповідачем в добровільному порядку 8 жовтня 2024 року. Дана обставина підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжної інструкції від 8 жовтня 2024 року № 296194 та копією банківської довідки про надходження по рахунку позивача за 8 жовтня 2024 року.

У зв`язку з вищевикладеними обставинами, Товариство просило суд стягнути з Підприємства 29 064,34 грн інфляційних втрат та 10 919,45 грн трьох процентів річних, нарахованих на суму безпідставно набутих грошових коштів за період з 18 грудня 2023 року по 8 жовтня 2024 року, тобто до моменту фактичного виконання рішення суду в справі № 910/542/24.

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За статтею 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

З наведених норм вбачається, що особа, яка набула майно (кошти) без достатньої правової підстави (або підстава набуття цього майна (коштів) згодом відпала) зобов`язана повернути набуте майно (кошти) потерпілому. Вказане недоговірне зобов`язання виникає в особи безпосередньо з норми статті 1212 ЦК України на підставі факту набуття нею майна (коштів) без достатньої правової підстави або факту відпадіння підстави набуття цього майна (коштів) згодом. Тобто, таке зобов`язання виникає в особи з моменту безпідставного отримання нею такого майна (коштів) або з моменту, коли підстава їх отримання відпала.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду в складі Касаційного господарського суду від 6 березня 2018 року в справі № 910/13814/17.

Зобов`язання повернути безпідставно набуте майно виникає у особи безпосередньо з норми статті 1212 ЦК України на підставі факту набуття нею майна (коштів) без достатньої правової підстави або факту відпадіння підстави набуття цього майна (коштів) згодом. Це зобов`язання не виникає з рішення суду. Судове рішення в цьому випадку є механізмом примусового виконання відповідачем свого обов`язку з повернення безпідставно отриманих коштів, який він не виконує добровільно. В іншому випадку без судового рішення зобов`язання з повернення безпідставно отриманих коштів не виникало б узагалі, тобто якби позивач не звернувся до суду, то відповідач не мав би обов`язку повернути йому безпідставно отримані кошти. Такий підхід суперечив би засадам добросовісності, розумності та справедливості зобов`язання, передбаченим у частині третій статті 509 ЦК України.

Саме такого правового висновку дійшла Велика Палати Верховного Суду в своїй постанові від 7 лютого 2024 року в справі № 910/3831/22, вирішуючи виключну правову проблему щодо визначення моменту виникнення прострочення виконання зобов`язання з повернення безпідставно набутого майна, відхиляючи аргументи скаржника про те, що лише постановою суду апеляційної інстанції був встановлений факт безпідставного набуття спірних грошових коштів та, як наслідок, обов`язок їх повернути.

У справі № 910/542/24 судами встановлено, що грошові кошти в сумі 450 000,00 грн були перераховані позивачем на користь відповідача поза межами їхніх договірних відносин та були безпідставно отримані відповідачем 18 грудня 2023 року, внаслідок чого у відповідача виник обов`язок їх повернути згідно з нормами статі 1212 ЦК України.

Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відтак, враховуючи вищевказані правові висновки Верховного Суду в справі з аналогічних правовідносин, а також встановлені рішенням суду в господарській справі № 910/542/24 обставини безпідставного набуття відповідачем грошових коштів 18 грудня 2023 року, початком періоду прострочення спірного грошового зобов`язання є 19 грудня 2023 року, а закінченням - 7 жовтня 2024 року, оскільки грошові кошти повернуто відповідачем лише 8 жовтня 2024 року.

Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку статті 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, кредитор вправі вимагати стягнення з боржника в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду в складі Касаційного господарського суду від 1 жовтня 2019 року в справі № 910/12604/18.

Дія статті 625 ЦК України поширюється на всі види грошових зобов`язань незалежно від підстав їх виникнення (договір чи делікт), у тому числі й на позадоговірне грошове зобов`язання, що виникло на підставі статті 1212 ЦК України. Тому в разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються три проценти річних та інфляційні нарахування від простроченої суми відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, оскільки боржником порушено позадоговірне (деліктне) грошове зобов`язання, що виникло на підставі статті 1212 ЦК України.

Наведена правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року в справі № 910/10156/17.

Передбачений частиною 2 статті 625 ЦК України обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми виникає виходячи з наявності самого факту прострочення, який має місце з моменту безпідставного одержання відповідачем грошових коштів позивача.

Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду в постанові від 7 лютого 2024 року в справі № 910/3831/22.

Оскільки позивачем невірно визначено початкову та кінцеву дату періоду прострочення відповідачем спірного грошового зобов`язання, судом здійснено власний розрахунок заявлених до стягнення компенсаційних виплат за належний період прострочення виконання спірного грошового зобов`язання (з 19 грудня 2023 року по 7 жовтня 2024 року).

За перерахунком суду, обґрунтований розмір трьох процентів річних за цей період складає 10 845,58 грн. Відтак, вказана позовна вимога підлягає задоволенню у вищезазначеному розмірі. У задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача 73,87 грн трьох процентів річних слід відмовити в зв`язку з їх необґрунтованістю.

Оскільки заявлений Товариством до стягнення розмір інфляційних втрат не перевищує розрахованої судом суми, позовна вимога про стягнення з відповідача вказаної компенсаційної виплати підлягає задоволенню в заявленому позивачем розмірі.

Інші доводи, на які посилалися сторони під час розгляду даної справи, залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги, як необґрунтовані та такі, що не спростовують висновків суду щодо часткового задоволення позову.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин, позов Товариства підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з підпунктом 1 пункту 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" станом на 1 січня 2024 року прожитковий мінімум для працездатних осіб у місячному розмірі становив 3 028,00 грн.

При цьому, відповідно до частини 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір" при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Відтак, за чинним законодавством позивач мав сплатити за подання через систему "Електронний суд" до суду цієї позовної заяви судовий збір у розмірі 2 422,40 грн (3 028 х 0,8).

Судом встановлено, що при зверненні з даним позовом Товариство сплатило 3 028,00 грн, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжної інструкції від 27 листопада 2024 року № 67694618/2 на вищевказану суму.

Частиною 2 статті 7 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що у випадках, установлених, зокрема, пунктом 1 частини 1 цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми.

Зважаючи на відсутність у матеріалах справи заяви позивача про повернення йому надмірно сплаченої суми судового збору, суд позбавлений можливості вирішити вказане питання по суті на час прийняття даного рішення.

Відтак, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 417,92 грн.

Керуючись статтями 86, 129, 233, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" (03065, місто Київ, проспект Любомира Гузара, будинок 44; ідентифікаційний код 42795490) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрбуд-Проект-Реконструкція" (07401, Київська область, Броварський район, місто Бровари, вулиця Київська, будинок 135, офіс 1; ідентифікаційний код 39894111) 29 064 (двадцять дев`ять тисяч шістдесят чотири) грн 34 коп. інфляційних втрат, 10 845 (десять тисяч вісімсот сорок п`ять) грн 58 коп. трьох процентів річних та 2 417 (дві тисячі чотириста сімнадцять) грн 92 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 17 лютого 2025 року.

Суддя Є.В. Павленко