УХВАЛА

м. Київ

13.02.2025Справа № 910/15081/24
Господарський суд міста Києва у складі судді Павленка Є.В., за участю секретаря судового засідання Білошицької А.В., розглянувши клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард" від 3 лютого 2025 року про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу в справі № 910/15081/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард" до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про зобов`язання вчинити дії,

за участю представників:

позивача: Накоп`юка Я.В.;

відповідача: не з`явився;

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард" (далі - Товариство) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про зобов`язання Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - Залізниця) внести зміни до особового рахунку Товариства № 2829531 шляхом відображення (відновлення, збільшення) на ньому грошової суми в розмірі 60 493,80 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11 грудня 2024 року вищенаведену позовну заяву Товариства прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/15081/24 та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику сторін (без проведення судового засідання).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 29 січня 2025 року позов Товариства задоволено, зобов`язано Залізницю внести зміни до особового рахунку Товариства № 2829531 шляхом відображення (відновлення, збільшення) на ньому грошової суми в розмірі 60 493,80 грн, а також стягнуто з відповідача на користь позивача 2 422,40 грн судового збору.

3 лютого 2025 року через систему "Електронний суд" від Товариства надійшло клопотання від цієї ж дати, у якому останнє просило суд стягнути з Залізниці 9 234,57 грн витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу в зв`язку з розглядом даної справи. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 3 лютого 2025 року вказане клопотання Товариства призначено до розгляду в судовому засіданні на 13 лютого 2025 року.

4 лютого 2025 року через систему "Електронний суд" від представника Товариства надійшло клопотання від цієї ж дати про його участь у засіданнях по справі № 910/15081/24 у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, яку ухвалою суду від 4 лютого 2024 року задоволено.

5 лютого 2025 року через систему "Електронний суд" від Залізниці надійшли заперечення на вказане клопотання позивача, у яких відповідач зазначив, що витрати позивача на правову допомогу в розмірі 9 234,57 грн не відповідають критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру огляду на їх неспівмірність зі складністю даної справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), та обсягом наданих послуг. З огляду на викладене, відповідач просив зменшити розмір вказаних витрат позивача на професійну правничу допомогу, а також відмовити в задоволенні клопотання позивача в частині стягнення з відповідача 4 234,57 грн "гонорару успіху".

У судовому засіданні 13 лютого 2025 року представник Товариства підтримав клопотання останнього від 3 лютого 2025 року, просив суд його задовольнити.

Відповідач явку свого уповноваженого представника в призначене судове засідання не забезпечив, про дату, час та місце розгляду клопотання був повідомлений належним чином та в установленому законом порядку. Однак, 11 лютого 2025 року через систему "Електронний суд" від Залізниці надійшла заява від цієї ж дати, у якій остання просила про розгляд клопотання Товариства без участі її представника. У цій же заяві Залізниця повторно просила суд зменшити розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу, а також відмовити в задоволенні клопотання Товариства в частині стягнення з відповідача 4 234,57 грн "гонорару успіху".

Відповідно до частини 4 статті 244 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання з розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення, не перешкоджає розгляду заяви.

За частиною 8 статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити в зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Положеннями статті 221 ГПК України чітко визначено, якщо сторона саме з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Оскільки у процедурі спрощеного провадження стадія судових дебатів відсутня, то вимога частини 8 статті 129 ГПК України та статті 221 ГПК України про подання доказів щодо розміру понесених судових витрат до закінчення судових дебатів не може розповсюджуватись на сторін у справі, яка розглядається у спрощеному провадженні.

Водночас, у даному випадку до правовідносин сторін підлягає застосуванню вимога про подання доказів щодо розміру понесених судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умов, що сторона зробила про це відповідну заяву, а також існування обставин неможливості подання таких доказів разом з першою заявою по суті справи.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду в складі Касаційного господарського суду від 6 жовтня 2020 року в справі № 922/376/20.

Відповідно до частини 1 статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема до них належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами 2, 3 статті 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно зі статтею 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Статтею 30 цього Закону встановлено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно з частинами 1-3 статті 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Частиною 2 статті 161 ГПК України заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Судом встановлено, що у своїй позовній заяві Товариство зазначило попередній орієнтовний розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом цієї справи, - 15 000,00 грн.

До свого позову Товариство додало лише копії укладених між ним та адвокатським об`єднанням "Право, бізнес і фінанси" (далі - Об`єднання) договору про надання правової допомоги від 4 січня 2021 року № 17-01 та додаткової угоди до цього договору від 7 липня 2021 року № 1, за умовами яких Товариство доручило, а Об`єднання - взяло на себе зобов`язання всіма законними методами та способами надавати правову допомогу в усіх справах, які пов`язані або можуть бути пов`язані із захистом та відновленням порушених, оспорюваних чи невизнаних прав та законних інтересів Товариства в обсязі та на умовах, передбачених даним правочином.

З метою здійснення захисту клієнта та представництва його інтересів, Об`єднання доручає здійснення усіх необхідних дій, пов`язаних з виконанням даного договору, адвокату Накоп`юку Я.В. (пункт 1.2. договору в редакції додаткової угоди від 7 липня 2021 року № 1).

За умовами пунктів 2.2., 2.3. вказаного правочину (у редакції додаткової угоди від 7 липня 2021 року № 1) адвокат бере на себе виконання таких дій з надання правової допомоги: представництво інтересів Товариства в судових органах усіх рівнів. Для захисту прав та законних інтересів Товариства адвокат має, зокрема, такі права: брати участь в судових засіданнях, подавати докази, брати участь у дослідженні доказів, ставити питання іншим особам, які беруть участь у справі, заявляти клопотання, давати усні та письмові пояснення, подавали свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, а також заперечення проти клопотань, доводів і міркувань інших осіб, підписувати та подавати від імені Товариства заяви, у тому числі позовні, отримувати необхідні довідки, документи, вести від його імені господарські справи у всіх судових установах з усіма правами, які надані законом позивачу.

Відповідно до пунктів 4.1.- 4.3. договору (у редакції додаткової угоди від 7 липня 2021 року № 1), отримання винагороди адвокатом за надання правової допомоги відбувається у формі гонорару. При визначенні розміру гонорару враховується: обсяг і час роботи, потрібний для належного виконання доручення; ступінь складності правових питань, які стосуються доручення; вірогідність того, що прийняття доручення перешкоджатиме прийняттю адвокатом інших доручень або суттєво ускладнить їх виконання; необхідність виїзду у відрядження; важливість доручення з точки зору інтересів Товариства; особливі або додаткові вимоги Товариства стосовно строків виконання доручення; характер і тривалість професійних відносин адвоката з Товариством; професійний досвід, науково-теоретична підготовка та репутація адвоката. Вартість наданих адвокатом послуг складає 1 000,00 грн за одну годину роботи. За результатами надання правової допомоги складається акт виконаних робіт (наданих послуг), розмір гонорару в якому розраховується шляхом множення кількості витрачених годин наданої правової допомоги на вартість години-роботи, визначеної пунктом 4.3 договору.

Пунктом 4.4. договору (у редакції додаткової угоди від 7 липня 2021 року № 1) визначено, що вартість представництва інтересів клієнта в суді за одне судове засідання складає: 1 000,00 грн - у суді, який територіально розташований у межах міста Черкаси; 1 500,00 грн - у суді, який територіально розташований у межах Черкаської області; 2 000,00 грн - у суді, який територіально розташований у межах міста Києва; 1 500,00 грн та компенсація вартості витрат на прибуття - у суді, який не передбачений цим пунктом.

Сторони додатково домовились про "гонорар успіху", якщо для клієнта прийнято позитивне рішення. Розмір "гонорару успіху" становить 7% від ціни позову (пункт 4.7. вказаного правочину в редакції додаткової угоди від 7 липня 2021 року № 1).

Відповідно до пункту 4.10. договору (у редакції додаткової угоди від 7 липня 2021 року № 1) за результатами надання правової допомоги складається акт виконаних робіт (наданих послуг), який підлягає підписанню клієнтом протягом 3-х днів з моменту отримання. Акт вважається підписаним, а договір - виконаним у повному обсязі, у випадку, якщо протягом вказаного строку клієнт не заявить письмові вмотивовані претензії.

Визначений договором гонорар може бути в наступному змінений адвокатом у зв`язку з суттєвим збільшенням або зменшенням обсягу наданих послуг, що відображається сторонами в акті виконаних робіт (наданих послуг) (пункт 4.11. договору в редакції додаткової угоди від 7 липня 2021 року № 1).

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами, є безстроковим і діє до моменту волевиявлення сторони на його припинення (пункт 5.1. вказаного правочину).

Жодні інші документи на підтвердження розміру понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в матеріалах позовної заяви відсутні і під час розгляду цієї справи Товариством подані не були.

Разом із цим, відповідно до частин 2, 4 статті 80 ГПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частина 8 статті 80 ГПК України).

Згідно зі статтею 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 3 частини 1 та частини 3 статті 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Судом встановлено, що копію акта виконаних робіт (наданих послуг) від 6 грудня 2024 року № 17-01/349, яким визначений обсяг та розмір наданих Товариству адвокатських послуг в межах даної справи на суму 5 000,00 грн, а також копія рахунку на оплату наданих адвокатом послуг від 6 грудня 2024 року № 17-01/349 з копією платіжної інструкції від 6 грудня 2024 року № 8265 на суму 5 000,00 грн, у порушення приписів частини 2 статті 80 ГПК України, не були подані разом із позовною заявою від 6 грудня 2024 року, хоча ці документи існували на момент подачі позивачем вказаної заяви. Крім того, ні в позовній заяві, ні в інших заявах чи клопотаннях під час розгляду даного спору по суті, Товариство не повідомило суд про причин, з яких вищевказані документи на підтвердження понесених судових витрат не могли бути подані у визначений Кодексом строк. Також позивач не просив встановити додатковий строк на подачу цих доказів.

Оскільки вказані документи не подані у встановлений законом строк і заявник не зазначив причин неможливості їх своєчасної подачі, ці докази згідно з приписами частини 8 статті 80 ГПК України не приймаються судом до розгляду.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах: Північного апеляційного господарського суду від 23 липня 2024 року в справі № 910/19197/23, Верховного Суду в складі Касаційного цивільного суду від 10 січня 2024 року в справі № 285/5547/21 та від 22 квітня 2024 року в справі № 346/2744/21.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно частини 4 статті 129 ГПК України судові витрати на професійну правничу допомогу покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Суди, визначаючи розмір суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, мають виходити із встановленого в самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з положеннями статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду в складі Касаційного господарського суду від 6 березня 2019 року в справі № 922/1163/18.

Враховуючи те, що належні докази на підтвердження понесених відповідачем судових витрат у розмірі 5 000,00 грн, серед яких, зокрема, акт виконаних робіт (наданих послуг) від 6 грудня 2024 року № 17-01/349, а також рахунок на оплату наданих адвокатом послуг від 6 грудня 2024 року № 17-01/349 з копією платіжної інструкції від 6 грудня 2024 року № 8265 на суму 5 000,00 грн, - не прийняті судом до розгляду в зв`язку з пропуском строку на їх подачу, і Товариство не навело жодних поважних причин пропуску цього строку, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні клопотання позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн в зв`язку з його необґрунтованістю.

У своєму клопотанні Товариство також просило суд стягнути з відповідача 4 234,57 грн "гонорару успіху".

Відповідно до частин 4, 5, 6 статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотриманням вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У своїх запереченнях на клопотання Товариства Залізниця зазначила, що заявлена позивачем та розрахована в актах виконаних робіт (наданих послуг) сума витрат на професійну правничу допомогу є необґрунтованою та неспівмірною з наданими адвокатом послугами. Крім того, відповідач вказав на неправомірність включення "гонорару успіху" в розмірі 4 234,57 грн до витрат на правову допомогу.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 202, частини 1 статті 203, частини 1 статті 628 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зміст двостороннього договору як правочину становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Ці умови не можуть суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

В аспекті цивільно-правових зобов`язань виконавця, предметом договору про надання правової допомоги є вчинення певної дії або здійснення певної діяльності в інтересах другої сторони (клієнта).

Таким чином, гонорар за прийняття судового рішення на користь позивача, є так званим "гонораром успіху", який передбачений як форма матеріального заохочення адвоката з метою посилення його зацікавленості у результаті розгляду справи.

Отже, додаткова винагорода адвокату за досягнення позитивного рішення у справі за своїм змістом і правовою природою не є платою за надані послуги в розумінні статей 123, 126 ГПК України та статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Судове рішення є результатом вирішення спору. Воно приймається та підписується виключно суддями. Отже, погодження між стороною спору та її адвокатом розміру гонорару останнього за позитивний результат вирішення спору у вигляді прийняття судом відповідного судового рішення не є витратами на професійну правничу допомогу в розумінні статті 126 ГПК України, у зв`язку з чим відповідний гонорар не підлягає стягненню з відповідача в порядку статей 129, 130, 344 ГПК України.

Судом враховано, що Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12 травня 2020 року в справі № 904/4507/18 та в додатковій постанові від 7 липня 2021 року в справі № 910/12876/19 дійшла висновку про можливість існування гонорару успіху як форми оплати винагороди адвокату; визнала законність визначення між адвокатом та клієнтом у договорі про надання правової допомоги такого виду винагороди як гонорар успіху. При цьому Велика Палата Верховного Суду у вищевказаних постановах зазначила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У той же час, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21 (пункт 135) зазначила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Аналогічна правова позиція викладена додаткових постановах Верховного Суду в складі Касаційного господарського суду від 10 жовтня 2024 року в справі № 873/603/23 та від 20 серпня 2024 року в справі № 870/4/24, в постанові Верховного Суду в складі Касаційного цивільного суду від 16 липня 2024 року в справі № 686/9664/21.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частиною п`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково. Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовуються з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення.

При цьому стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2024 року в справі № 910/14524/22 та в постанові Верховного Суду в складі Касаційного господарського суду від 24 січня 2022 року в справі № 911/2737/17.

Враховуючи те, що за наслідками розгляду спору між Товариством та Залізницею, яка є стратегічним підприємством та об`єктом критичної інфраструктури, яке в умовах військового стану в Україні внаслідок військової агресії російської федерації забезпечує перевезення вантажів та пасажирів як у внутрішньому, так і в міжнародному сполученні, у тому числі здійснює електропостачання споживачів електроенергії та інших об`єктів критичної інфраструктури, з відповідача вже були стягнуті судові витрати позивача у вигляді судового збору в розмірі 2 422,40 грн, а також можуть бути стягнуті інші обґрунтовані та необхідні витрати позивача на професійну правничу допомогу, додаткове стягнення гонорару успіху в сумі 4 234,57 грн не відповідає критерію розумності, оскільки такі витрати не мають характеру необхідних, а їх відшкодування, з огляду на обставини цієї справи, розгляд якої відбувався в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судових засідань, та під час розгляду якої відповідач не подавав жодних заяв по суті справи та не заперечував проти викладених у позовній заяві Товариства доводів та обставин, матиме надмірний характер.

Разом із цим, судом також враховано, що за умовами пункту 4.7. укладеного між Товариством та Об`єднанням договору про надання правової допомоги (в редакції додаткової угоди від 7 липня 2021 року № 1), сторони прямо погодили, що розмір "гонорару успіху" становить 7% саме від ціни позову.

У свою чергу, за частиною 1 статті 163 ГПК України ціна позову визначається: у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку; у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна; у позовах, які складаються з кількох самостійних вимог, - загальною сумою всіх вимог.

Майновий позов (позовна вимога майнового характеру) - це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої є благо, що підлягає грошовій оцінці. Різновидами майнових спорів є, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми використання останнього.

До позовних заяв немайнового характеру відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці. Під немайновим позовом слід розуміти вимогу про захист права або інтересу, об`єктом якої є благо, що не піддається грошовій оцінці.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 серпня 2020 року в справі № 910/13737/19.

Предметом позову у даній справі є, зокрема, вимога позивача про зобов`язання відповідача внести зміни до особового рахунку Товариства № 2829531.

У свою чергу, вказана позовна вимога у даному випадку має немайновий характер, оскільки є вимогою про виконання обов`язку в натурі, об`єктом якої є дія зобов`язаної сторони (відповідача), що не піддається грошовій (вартісній) оцінці.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду в складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 2 грудня 2020 року в справі № 905/105/20.

Відтак, суд дійшов висновку про те, що клопотання Товариства в частині стягнення з відповідача на користь позивача 4 234,57 грн "гонорару успіху", який за умовами договору вираховується саме з ціни позову, є необґрунтованим, оскільки предметом даного позову є вимога немайнового характеру.

Вираховуючи вищевикладене, правові підстави для задоволення клопотання Товариства від 3 лютого 2025 року про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу в справі № 910/15081/24 відсутні.

Керуючись статтями 80, 123, 124, 126, 129, 221, 233, 234, 244, 252 ГПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Грейнсвард" від 3 лютого 2025 року про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу в справі № 910/15081/24 відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення та може бути оскаржена в порядку, передбаченому статтями 254-257 Господарського процесуального кодексу України.

Дата складання повного тексту ухвали 18 лютого 2025 року.

Суддя Є.В. Павленко