ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2025 року

м. Київ

cправа № 904/3016/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Волковицька Н. О. - головуючий, Могил С. К., Случ О. В.,

секретар судового засідання - Мельникова Л. В.,

розглянувши касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"

на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.02.2024 (суддя Рудь І. А.) та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 21.10.2024 (Чередко А. Є. - головуючий, судді Верхогляд Т. А., Мороз В. Ф.) у справі

за позовом Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги"

про стягнення заборгованості в сумі 542 030 865,47 грн за договором про надання послуг з передачі електричної енергії від 01.01.2019 № 0145-02024 в редакції додаткових угод

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги"

до Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"

про надання тлумачення пункту 10.1 договору про надання послуг з передачі електричної енергії від 01.01.2019 № 0145-02024 в редакції додаткових угод,

(у судове засідання з`явився представник відповідача - Лаврищев В. В.),

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст і підстави позовних вимог

1.1. У червні 2023 року Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом, в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 07.09.2023, просило стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" (далі - ТОВ «Дніпропетровські енергетичні послуги») заборгованість у розмірі 1 502 110 262 грн 42 коп., з яких: 1 456 482 785 грн 60 коп. - основний борг за період з березня по липень 2023, 14 748 475 грн 26 коп. - 3% річних, 30 879 001 грн 56 коп. - інфляційні втрати, відповідно до умов договору про надання послуг з передачі електричної енергії від 01.01.2019 № 0145-02024 в редакції додаткових угод. Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем умов спірного договору в частині своєчасної оплати наданих позивачем послуг.

1.2. ТОВ «Дніпропетровські енергетичні послуги» звернулося із зустрічним позовом, в якому просило надати тлумачення пункту 10.1 договору про надання послуг з передачі електричної енергії від 01.01.2019 № 0145-02024 в редакціях додаткових угод від 28.12.2021 та від 21.12.2022, в контексті того, чи є настання форс-мажорних обставин підставою для відкладення терміну виконання зобов`язань за договором на строк дії таких обставин у розумінні норм чинного законодавства України. Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані неоднаковим розумінням сторонами змісту пункту 10.1 договору. Відповідно до положень пункту 10.1 та 10.2 Договору (в редакціях додаткових угод від 28.12.201 та від 21.12.2022) сторони звільняються від відповідальності за повне або часткове невиконання своїх зобов`язань за цим Договором, якщо це є результатом дії форс-мажорних обставин та просить суд здійснити тлумачення цієї умов договору.

2. Фактичні обставини справи, встановлені судами

2.1. Як установили суди попередніх інстанцій і свідчать матеріали справи, 01.01.2019 між Державним підприємством "Національна енергетична компанія "Укренерго", правонаступником якого являється Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" (далі позивача, оператором системи передач, ОСП) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" (далі відповідач, користувач) укладено договір про надання послуг з передачі електричної енергії № 0145-02024 (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору, в редакції Додаткової угоди від 21.09.2021, умови якої поширюються на взаємовідносини сторін, що виникли з 08.02.2020 року, Оператор системи передачі (ОСП) зобов`язується надавати послугу з передачі електричної енергії (далі - Послуга) відповідно до умов цього Договору, а Користувач зобов`язується здійснювати оплату за Послугу відповідно до умов Договору.

За умовами п. 1.2. Договору сторони здійснюють свою діяльність відповідно до чинного законодавства України, Правил ринку, Кодексу системи передачі, Кодексу систем розподілу, Кодексу комерційного обліку, ліцензій, відповідно до яких сторони здійснюють господарську діяльність, інших нормативно-правових актів, що забезпечують функціонування ринку електричної енергії України.

Ціна Договору визначається згідно з діючим на момент надання послуги тарифом на послуги з передачі електричної енергії, встановленим Регулятором, та оприлюднюється ОСП на власному веб-сайті в мережі Інтернет (п. 3.1 Договору).

Згідно умов п. 5.2 Договору, Користувач здійснює поетапну попередню оплату планової вартості послуги ОСП таким чином:

1 платіж - до 17:00 другого банківського дня розрахункового місяця у розмірі не менше 1/5 від планової вартості Послуги, визначеної згідно з розділом 3 цього Договору. Подальша оплата здійснюється шляхом сплати 1/5 від планової вартості Послуг, яка визначена згідно з розділом 3 цього Договору , відповідно до такого алгоритму: 2 платіж - до 10 числа розрахункового місяця; 3 платіж - до 15 числа розрахункового місяця; 4 платіж - до 20 числа розрахункового місяця; 5 платіж - до 25 числа розрахункового місяця.

Пункт 5.5 Договору визначено, що Користувач здійснює розрахунок з ОСП за фактичний обсяг Послуги протягом 3 банківських днів з дати та на підставі отриманого акта приймання-передачі Послуги, який ОСП надає Користувачу протягом перших 11 календарних днів місяця, наступного за розрахунковим. Оплата Послуги здійснюється на підставі рахунків, наданих ОСП або самостійно сформованих у електронному вигляді за допомогою "Системи управління ринком" (далі - Сервіс), з використанням кваліфікованого електронного підпису тієї особи, яка уповноважена підписувати документи в електронному вигляді, у порядку, визначеному законодавством.

Вартість наданої Послуги за розрахунковий період визначається на підставі даних, що надаються до 08 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно), Адміністратором комерційного обліку.

Коригування обсягів та вартості наданої Послуги відповідного розрахункового періоду здійснюється за уточненими даними комерційного обліку, що надається АКО протягом 10 календарних днів з дати проведення процесу врегулювання в Сервісі згідно з вимогами Правил ринку.

Акт коригування наданої послуги у відповідному розрахунковому періоді ОСП направляє Користувачу. Користувач здійснює підписанням акта коригування наданої Послуги відповідного розрахункового періоду протягом 3 календарних днів та повертає один примірник підписаного акта ОСП. Оплату вартості Послуги, що виникла в результаті коригування обсягів та вартості Послуг, Користувач здійсню протягом 3 банківських днів з дня отримання акта.

За приписами п. 5.6. Договору у разі виникнення розбіжностей за отриманим від ОСП за попередній розрахунковий місяць актом приймання-передачі Послуги Користувач має право оскаржити зазначену в акті приймання-передач Послуги вартість послуги шляхом направлення ОСП повідомлення протягом 5 робочих днів з дня отримання акта. Процедура оскарження не звільняє Користувача від платіжного зобов`язання у встановлений Договором термін. Якщо Користувач не надає ОСП повідомлення з обґрунтуванням розбіжностей протягом 5 робочих днів з дня отримання акта приймання-передачі Послуги, вважається, що цей акт прийнятий без розбіжностей.

У пункті 13.1. договору сторони визначили, що договір набуває чинності з дати його підписання і діє до 31.12.2021. Якщо користувач не направив ОСП у строк не менший ніж за місяць до закінчення терміну дії договору повідомлення про припинення дії договору, то договір вважається подовженим на наступний календарний рік на тих самих умовах.

2.2. 28.12.2021 сторони уклали Додаткову угоду, якою виклали договір № 0145-02024 від 01.01.2019 в новій редакції, яка передбачає такий порядок розрахунків.

Так, пунктом 5.2. Договору в редакції Додаткової угоди від 28.12.2021 року, сторони визначили, що Користувач здійснює поетапну попередню оплату планової вартості послуги ОСП таким чином:

1 платіж - до 17:00 другого банківського дня розрахункового місяця у розмірі 1/5 від планової вартості Послуги, визначеної згідно з розділом 3 цього Договору. Подальша оплата здійснюється шляхом сплати 1/5 від планової вартості Послуг, яка визначена згідно з розділом 3 цього Договору , відповідно до такого алгоритму:

2 платіж - до 10 числа розрахункового місяця;

3 платіж - до 15 числа розрахункового місяця;

4 платіж - до 20 числа розрахункового місяця;

5 платіж - до 25 числа розрахункового місяця.

Пункт 5.5. Договору визначено, що Користувач здійснює розрахунок за фактичний обсяг Послуги до 15 числа місяця наступного за розрахунковим (включно), на підставі рахунків, актів надання Послуг, наданих ОСП, або самостійно сформованих у електронному вигляді за допомогою "Системи управління ринком" (далі СУР), або отриманих за допомогою сервісу електронного документообігу, з використанням у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису тієї особи, уповноваженої на підписання документів в електронному вигляді.

Вартість наданої Послуги за розрахунковий період визначається до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно), на підставі даних, що надаються Адміністратором комерційного обліку. Акти приймання-передачі Послуги направляються Користувачу до 12 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно).

За приписами п. 5.7 Договору у разі якщо фактичний обсяг оплати користувачем послуги перевищує суму, зазначену в акті приймання-передачі послуги, ОСП (за заявою Користувача) протягом 5 банківських днів з дня отримання заяви повертає Користувачу надлишок коштів або враховує їх як оплату послуги наступних розрахункових періодів. За наявності заборгованості за цим Договором кошти зараховуються першочергово в оплату заборгованості минулих періодів з найдавнішим терміном її виникнення. При повній сплаті заборгованості минулих періодів надлишок коштів може бути зарахований в оплату пені та штрафних санкцій за наявності письмової згоди Користувача.

2.3. 21.12.2022 сторони уклали Додаткову угоду, якою виклали договір № 0145-02024 від 01.01.2019 в новій редакції, яка передбачає такий порядок розрахунків.

Так, пунктом 5.2. Договору в редакції Додаткової угоди від 02.06.2023, сторони визначили, що Користувач здійснює поетапну попередню оплату планової вартості послуги ОСП таким чином:

1 платіж - до 17:00 другого банківського дня розрахункового місяця у розмірі 1/5 від планової вартості Послуги, визначеної згідно з розділом 3 цього Договору. Подальша оплата здійснюється шляхом сплати 1/5 від планової вартості Послуг, яка визначена згідно з розділом 3 цього Договору, відповідно до такого алгоритму:

2 платіж - до 10 числа розрахункового місяця;

3 платіж - до 15 числа розрахункового місяця;

4 платіж - до 20 числа розрахункового місяця;

5 платіж - до 25 числа розрахункового місяця.

Пункт 5.5. Договору визначено, що Користувач здійснює розрахунок за фактичний обсяг Послуги до 15 числа місяця наступного за розрахунковим (включно), на підставі рахунків, актів надання Послуг, наданих ОСП, або самостійно сформованих у електронному вигляді за допомогою "Системи управління ринком" (далі СУР), або отриманих за допомогою сервісу електронного документообігу, з використанням у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису тієї особи, уповноваженої на підписання документів в електронному вигляді.

Вартість наданої Послуги за розрахунковий період визначається до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно), на підставі даних, що надаються Адміністратором комерційного обліку. Акти приймання-передачі Послуги направляються Користувачу до 12 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно).

За приписами п. 5.7 Договору у разі якщо фактичний обсяг оплати користувачем послуги перевищує суму, зазначену в акті приймання-передачі послуги, ОСП (за заявою Користувача) протягом 5 банківських днів з дня отримання заяви повертає Користувачу надлишок коштів або враховує їх як оплату послуги наступних розрахункових періодів. За наявності заборгованості за цим Договором кошти зараховуються першочергово в оплату заборгованості минулих періодів з найдавнішим терміном її виникнення. При повній сплаті заборгованості минулих періодів надлишок коштів може бути зарахований в оплату пені та штрафних санкцій за наявності письмової згоди Користувача.

У п. 13.1. Договору сторони визначили, що договір набуває чинності з дати його підписання і діє до 31.12.2023. Якщо користувач не направив ОСП у строк не менший ніж за місяць до закінчення терміну дії договору повідомлення про припинення дії договору, то договір вважається подовженим на наступний календарний рік на тих самих умовах.

Доказів визнання недійсним, розірвання або припинення вказаного договору сторонами суду не надано.

У період із січня 2023 року по липень 2023 року відповідачу були надані послуги з передачі електричної енергії на загальну суму 1 456 482 785 грн 60 коп., що підтверджується актами надання послуг, плановими рахунками та актами коригування, які подані позивачем у вигляді електронних доказів та знаходяться на цифровому носії інформації (CD-диску).

Відповідно до п.п. 10.1 та 10.2 Договору (в редакціях додаткових угод від 28.12.2021 та від 21.12.2022) сторони звільняються від відповідальності за повне або часткове невиконання своїх зобов`язань за цим Договором, якщо це є результатом дії форс-мажорних обставин.

Якщо внаслідок дії форс-мажорних обставин (техногенного/природного/соціально політичного/військового характеру), унеможливлюється виконання будь-якою стороною зобов`язань за договором, така сторона повинна невідкладно повідомити у письмовій формі про це іншу сторону.

Неповідомлення однієї зі сторін про неможливість виконання прийнятих за даним Договором зобов`язань, позбавляє сторону права посилатися на будь-яку вищевказану обставину як на підставу, що звільняє від відповідальності за невиконання зобов`язань.

Термін виконання зобов`язань за цим Договором у разі форс-мажорних обставин відкладається на строк дії таких обставин.

У разі дії форс-мажорних обставин більше 15 календарних днів сторони мають право відмовитися від подальшого виконання зобов`язань за цим договором та в установленому порядку розірвати Договір. Розірвання цього Договору тягне за собою відповідні правові наслідки щодо діяльності сторін на ринку електричної енергії.

Доказом дії форс-мажорних обставин є документи (оригінал), видані Торгово-промисловою палатою України/іншим компетентним органом, установою.

На виконання п. 10.1 договору, відповідача листом від 03.03.2022 № 12908/DNEP невідкладно повідомив позивача про настання форс-мажорних обставин, викликаних військовою агресією Російської Федерації проти України, у якому містилось посилання на загальний офіційний лист ТПП від 28.02.2023 № 2024/02.0-7.1.

15.02.2023 відповідачем був отриманий сертифікат № 3200-23-0435 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), виданий Київською обласною (регіональною) торгово-промисловою палатою, яким була засвідчена неможливість своєчасного виконання Товариством зобов`язань за договором про надання послуг з передачі електричної енергії від 01.01.2019 № 0145-02024.

Відповідно, сертифікатом встановлений наступний період дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили):

- дата настання: 24 лютого 2022 року;

- дата закінчення: тривають на 31 січня 2023 року.

Листом від 11.04.2023 № 14055/DNEP відповідачем на адресу позивача надсилався сертифікат № 3200-23-0435 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), що свідчить про обізнаність позивача про вплив форс-мажорних обставин на своєчасне виконання відповідачем зобов`язань за договором, який був засвідчений Київською обласною (регіональною) торгово-промисловою палатою.

3. Короткий зміст судових рішень у справі

3.1. Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 20.02.2024 у справі № 904/3016/23 у задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" про стягнення 317 228 416,40 грн основного боргу, 14 748 475,25 грн 3 % річних, 30 879 001,56 грн інфляційних втрат відмовлено. В частині стягнення суми основного боргу в розмірі 1 139 254 369,20 грн провадження у справі закрито. У задоволенні позовних вимог ТОВ "Дніпровські енергетичні послуги" відмовлено.

Рішення аргументоване тим, що відповідачем сплачено суму основного боргу до відкриття провадження у справі. У задоволенні вимог щодо стягнення інфляційних втрат відмовлено, оскільки їх нарахування здійснено за неповні місяці прострочення.

У задоволенні вимог щодо стягнення 3 % річних та інфляційних втрат також відмовлено у зв`язку з тим, що суд дійшов висновку про наявність підстав для звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання за договором на підставі статті 617 Цивільного кодексу України (форс-мажорні обставини). Крім того, здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку інфляційних втрат, суд зазначив, що терміни прострочення виконання зобов`язання становлять від двох до п`яти днів, тобто менше ніж 15 днів.

В частині зустрічного позову відмовлено, оскільки дії позивача за первісним позовом не свідчать про невизначеність і незрозумілість буквального значення слів, понять і термінів тексту всього правочину або його частини. При укладені спірного договору, сторонами не вчинялись дії, передбачені Цивільним та Господарським кодексами України, спрямованих на врегулювання розбіжностей щодо умов договору чи його тлумачення у спірній частині. Більш того, вказаний договір виконувався сторонами з 2019 року, що свідчить про відсутність у сторін неоднозначного тлумачення його умов.

3.2. Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 21.10.2024 у справі № 904/3016/23 рішення суду першої інстанції змінено, викладено його резолютивну частину в частині первісного позову у такій редакції: «У задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" про стягнення 257 813 857 грн 75 коп. основного боргу, 14 748 475 грн 26 коп. 3% річних, 30 879 001 грн 56 коп. інфляційних втрат відмовити. В частині стягнення суми основного боргу в розмірі 1 198 668 927 грн 85 коп. провадження у справі - закрити. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" на користь Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" судові витрати по сплаті судового збору за подання позову у сумі 749 641 грн 20 коп».

В решті рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.02.2024 у справі № 904/3016/23 залишено без змін.

Постанова аргументована тим, що до дати направлення позовної заяви відповідач сплатив 257 813 857,75 грн, а тому ва цій частині необхідно було відмовити у задоволенні позову. Крім того, відповідач здійснив сплату заборгованості після подання позовної заяви, тому вказане свідчить про відсутність предмету спору в частині стягнення суми основного боргу в загальному розмірі 1 198 668 927, 82 грн і необхідності закрити провадження в цій частині.

Щодо вимог позивача про стягнення 3 % річних за загальний період прострочення з 03.12.2022. по 16.08.2023 у сумі 14 748 475, 26 грн та інфляційних втрат за загальний період з січня 2023 року по липень 2023 року в сумі 30 879 001,56 грн.

За загальним правилом форс-мажорні обставини не відміняють для сторони обов`язок з виконання договірного зобов`язання, не змінюють строків виконання зобов`язань, а лише звільняють від відповідальності за його невиконання. У цій справі сторонами погоджено умови договору, якими термін виконання зобов`язань за цим Договором у разі форс-мажорних обставин відкладається на строк дії таких обставин.

Отже, вирішення спірних договірних правовідносин в певній мірі буде залежати від змісту положень про форс-мажор, що передбачені в договорі.

Суд вважав, що наявний безпосереднього причинно-наслідковий зв`язок між настанням форс-мажорних обставин, спричинених військовою агресією Російської Федерації проти України, неможливістю своєчасно виконувати зобов`язання за договором, що додатково підтверджується сертифікатом № 3200-23-0435 про форс-мажорні обстави (обставини непереборної сили).

Обставини добровільного виконання відповідачем за первісним позовом основного зобов`язання ніяким чином не змінюють обставини погодження сторонами договору наявності форс-мажорних обставин як відкладальної умови та не суперечить вимогам законодавства, яке надає право стороні здійснити розрахунок завчасно.

Суд взяв до уваги доводи позивача за первісним позовом відносно того, що сторонами вже під час дії вказаних форс-мажорних обставин було укладено додаткову угоду до договору від 21.12.2022. Проте, вказані обставини, на думку суду апеляційної інстанції, свідчать, не про те, що відповідач за первісним позовом діяв недобросовісно, а про погодження позивача на продовження взаємовідносин з відповідачем у період військового стану на умовах визначених додатковою угодою. При цьому, додатковою угодою від 21.12.2022 вже під час дії військового стану сторонами погоджено умови звільнення від відповідальності під час дії обставин непереборної сили та відкладення виконання зобов`язань за договором у разі їх настання, що свідчить про усвідомлення сторонами умов за яких укладено договір та свідоме включення відповідних положень до договору. Погоджуючись на укладення договору, сторони усвідомлювали значення своїх дій, розуміли зміст договору.

Позивач за первісним позовом зазначав, що відповідач не відмовився від вказаного договору керуючись положеннями п. 10.1. відповідно яких, у разі дії форс-мажорних обставин більше 15 календарних днів сторони мають право відмовитися від подальшого виконання зобов`язань за цим Договором та в установленому порядку розірвати Договір. Проте, виходячи зі змісту договору таке право надано обом сторонам, однак позивач також не скористався наданим йому правом.

З огляду на те, що пункт 10.1 договору є чітко сформульованим, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відсутність неясності в умовах цього пункту та відсутності підстав для його тлумачення.

4. Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

4.1. ПАТ «НЕК «Укренерго» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій в частині відмови у стягненні 14 748 475,26 грн 3 % річних, 24 973 227,81 грн інфляційних втрат та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги в цій частині задовольнити.

Підставою касаційного оскарження є пункт 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

4.2. Скаржник стверджує, що судами не враховано висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 25.09.2024 у справі № 910/17252/23, від 13.09.2023 у справі № 910/8741/22, від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13.11.2019 у справі № 922/3095/18, від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, від 24.07.2018 № 905/1722/17, від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 та від 09.11.2021 у справі № 913/20/21, від 25.01.2022 у справі №904/3886/21, від 16.07.2019 у справі №917/1053/18 щодо застосування статей 617, 625 ЦК України та статті 218 Господарського кодексу України.

Верховний Суд вказував на те, що Правила щодо звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання у випадку настання непереборної сили (форс-мажору), визначені статтею 617 ЦК України та статтею 218 ГК України, не підлягають застосуванню до акцесорного зобов`язання, передбаченого частиною другою статті 625 ЦК України, щодо сплати суми боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також процентів річних від простроченої суми.

Крім того, однієї констатації факту наявності форс-мажорних обставин недостатньо для звільнення боржника від відповідальності за порушення зобов`язання. Обов`язковим елементом, необхідним для звільнення боржника від відповідальності з цієї підстави, є причинно-наслідковий зв`язок між такими обставинами та неможливістю виконати зобов`язання.

Форс- мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер, а зацікавленій стороні необхідно довести (1) факт їх виникнення; (2) те, що обставини є форс-мажорними (3) для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність.

Суд повинен на підставі наявних у матеріалах доказів встановити, чи дійсно такі обставини, на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання стороною свого обов`язку.

ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги» посилаючись на форс- мажорні обставини, як підставу на звільнення від відповідальності мало б надати до суду докази відсутності коштів на рахунках, що унеможливлювало належне виконання зобов`язань. Проте, ані виписок з рахунків, а ні інших доказів відповідачем до суду не надавалося.

Судами не враховано, що сертифікат Київської обласної (регіональної) торгово-промислової палати від 31.01.2023 № 071/03.23 не розповсюджує свою дію на додаткову угоду, укладену між сторонами 21.12.2022, яка діяла на час видачі сертифікату ТПП.

Судом першої інстанції зроблений неправильний висновок, що позивач нараховував інфляційні втрати за період, що становить менше 15 днів у місяці. Судом апеляційної інстанції не надано оцінки вказаним обставинам. Позивач, здійснюючи відповідний розрахунок, керувався практикою Верховного Суду щодо методики розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання.

5. Позиція Верховного Суду

5.1. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

5.2. Відповідно до статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

5.3. Предметом касаційного оскарження є рішення судів в частині відмови у задоволенні первісного позову щодо стягнення 3 % річних та інфляційних втрат.

Відмовляючи у задоволенні зазначених вимог, суди дійшли висновку про наявність підстав для звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання за договором на підставі статті 617 ЦК України (форс-мажорні обставини).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язанням (неналежне виконання).

Зі змісту статті 614 ЦК України вбачається, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Відповідно до положень абзацу 1 частини першої статті 617 ЦК України та статті 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язанням несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язанням виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

У статті 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц, від 31.10.2018 у справі №161/12771/15-ц, від 19.06.2019 у справі №646/14523/15-ц, від 18.03.2020 у справі №711/4010/13, від 23.06.2020 у справі №536/1841/15-ц, від 07.07.2020 у справі №712/8916/17, від 22.09.2020 у справі №918/631/19, від 09.11.2021 у справі №320/5115/17).

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та трьох процентів річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020 у справі №910/4590/19, на яку послався скаржник).

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК Україниє мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц, №646/14523/15-ц, від 13.11.2019 у справі №922/3095/18, від 18.03.2020 у справі №902/417/18, на які посилається скаржник).

У постанові Верховного Суду від 24.07.2018 у справі №905/1722/17, на яку посилається скаржник, вказано: "статтею 617 Цивільного кодексу України встановлено загальні підстави звільнення особи від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок дії непереборної сили, у той час як норми статті 625 Цивільного кодексу України, яка визначає відповідальність за порушення саме грошового зобов`язання незалежно від наявності чи відсутності вини боржника, є спеціальними, конкретизуючими і не передбачають жодних підстав звільнення від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання (частина перша статті 625 Цивільного кодексу України). Отже, порушення відповідачем умов договору щодо оплати вартості наданих послуг є підставою для нарахування визначених статтею 625 Цивільного кодексу України платежів, а наявність обставин непереборної сили за договором не звільняє відповідача від встановленого законом обов`язку відшкодувати матеріальні втрати кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та не позбавляє кредитора права на отримання компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами".

Форс-мажор не звільняє сторін договору від виконання зобов`язань і не змінює строків такого виконання, цей інститут спрямований виключно на звільнення сторони від негативних наслідків, а саме від відповідальності за невиконання чи прострочення виконання зобов`язань на період існування форс-мажору. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 13.09.2023 у справі №910/8741/22.

Тому правила щодо звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання у випадку настання непереборної сили (форс-мажору), визначені статтею 617 ЦК України та статті 218 ГК України, не підлягають застосуванню до акцесорного зобов`язання, передбаченого частиною другою статті 625 ЦК України, щодо сплати суми боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також процентів річних від простроченої суми.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.09.2024 у справі № 910/17252/23, прийнятій у подібних правовідносинах, на який посилається скаржник в межах підстави касаційного оскарження і який є застосовним до справи № 904/3016/23.

У свою чергу, як зауважив суд апеляційної інстанції, після введення воєнного стану, до дати направлення позовної заяви та після подання позовної заяви, відповідач за первісним позовом сплатив основну заборгованість.

Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли помилкових висновків про те, що ТОВ "Дніпровські енергетичні послуги" звільняється від відповідальності порушення грошового зобов`язання, тому нарахування інфляційних втрат та 3% річних є безпідставним, оскільки строк виконання зобов`язань відкладається на строк дії форс-мажорних обставин. У зв`язку із викладеним, рішення судів попередніх інстанцій з наведених обставин підлягають скасуванню.

5.4. Крім того, скаржник зауважив, що висновки суду щодо відмови у стягненні інфляційних витрат з огляду на те, що їх нарахування здійснено за неповні місяці прострочення, здійснені без врахування наданих до заяви про збільшення позовних вимог розрахунком та поясненнями, сформованими позивачем у підсистемі «Електронний суд» 01.12.2023. Водночас апеляційний господарський суд також не звернув на це увагу.

Частиною другою статті 625 ЦК України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням унаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати. Кредитору, у свою чергу, згідно з частиною другою статті 625 ЦК України належить право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат за період прострочення в оплаті основного боргу.

У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.11.2020 у справі №910/13071/19, на яку посилається скаржник, викладено правову позицію щодо застосування механізму розрахунку інфляційних втрат у разі, якщо прострочення виконання грошового зобов`язання становить неповний місяць.

Зокрема, у наведеній постанові об`єднана палата Касаційного господарського суду роз`яснила, що "сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме: час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу; час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується".

Зазначений спосіб розрахунку склався як усталена судова практика, його використовують всі бухгалтерські програми розрахунку інфляційних. Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду не вбачає необхідності відступу від такого способу розрахунку інфляційних збитків у порядку статті 625 ЦК України, оскільки він не суперечить зазначеній нормі права та законодавству, яке застосовується при розрахунку інфляційних збитків.

У постанові від 04.06.2019 у справі № 916/190/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила про те, що, визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (у цьому випадку - зроблений позивачем розрахунок заборгованості, інфляційних втрат та трьох процентів річних), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю бо частково - зазначити правові аргументи на їх спростування.

Однак, суд апеляційної інстанції не надав оцінки доводам позивача щодо обрахунку інфляційних втрат, а суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову в цій частині, не спростував аргументи позивача щодо вказаного розрахунку заборгованості.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 73, 74, 76, 77, 86, 236- 238, 282 ГПК України, визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів), з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Для повного і всебічного розгляду справи важливим є встановлення та аналіз сукупного зв`язку зазначених вище обставин, а їх відсутність не дає змогу розглянути спір у відповідності до вимог законодавства та встановити наявність підстав для задоволення чи відмови у задоволенні позовних вимог.

Отже, суди не встановили усіх обставин справи, не дослідили докази, які є важливими у спірних правовідносинах, не врахували практику Верховного Суду, а колегія суддів, з огляду на повноваження, передбачені статтею 300 ГПК України не може самостійно встановлювати відповідні обставини.

6. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

6.1. Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

6.2. Згідно із пунктом 2 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд.

6.3. Зважаючи на викладене, касаційну скаргу необхідно задовольнити частково, рішення судів скасувати в частині вимог щодо стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції в цій частині.

7. Розподіл судових витрат

7.1. З огляду на часткове задоволення касаційної скарги та направлення справи на новий розгляд судові витрати, понесені скаржником у зв`язку з розглядом справи у суді касаційної інстанції, підлягають розподілу за результатами вирішення спору.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.02.2024 і постанову Центрального апеляційного господарського суду від 21.10.2024 у справі 904/3016/23 скасувати в частині первісних позовних вимог щодо стягнення 14 748 475,26 грн 3 % річних і 24 973 227,81 грн інфляційних втрат, справу в цій частині передати на новий розгляд до Господарського суду Дніпропетровської області.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Н. О. Волковицька

Судді С. К. Могил

О. В. Случ