ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" лютого 2025 р. Справа№ 910/9263/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Тищенко А.І.

Коробенка Г.П.

секретар судового засідання: Смаголь А.О.

за участю представників: згідно протоколу судового засідання від 10.02.2025,

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Холдингова Компанія «Київміськбуд»

на рішення Господарського суду міста Києва від 31.10.2024 (повний текст рішення складено 11.11.2024)

у справі №910/9263/24 (суддя Є.В. Павленко)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вісмер»

до Приватного акціонерного товариства «Холдингова Компанія «Київміськбуд»

про стягнення 583 894,66 грн, -

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю «Вісмер» (далі, позивач або Товариство) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Холдингова Компанія «Київміськбуд» (далі, відповідач або Компанія) про стягнення з останнього заборгованості за Договором поставки №921/з від 27.10.2024 у розмірі 411 602,05 грн, а також 29 176,60 грн 3% процентів річних та 143 116,01 грн інфляційних втрат, нарахованих на підставі статті 625 Цивільного кодексу України в зв`язку з несвоєчасним проведенням розрахунків. У позові Товариство також просило про стягнення з відповідача суми понесених ним витрат на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 20 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем згідно названого договору поставлено відповідачу у період з січня 2022 року по лютий 2022 року товар на загальну суму 421 722,37 грн, однак відповідач лише частково сплатив позивачу вартість поставленого товару, у зв`язку з чим і виникла заявлена до стягнення заборгованість.

Короткий зміст оскарженого рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 31.10.2024 у справі №910/9263/24 позов задоволено.

Присуджено до стягнення з Приватного акціонерного товариства «Холдингова Компанія «Київміськбуд» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вісмер» 411 602,05 грн основної заборгованості, 143 116,01 грн інфляційних втрат, 29 176,60 грн трьох процентів річних та 8 758,42 грн судового збору.

Рішення суду мотивоване тим, що позивачем доведений, а відповідачем не спростований факт порушення останнім зобов`язань за Договором в частині повного та своєчасного здійснення розрахунків за поставлений товар, що також є підставою для застосування до відповідача відповідальності за порушення грошового зобов`язання на підставі статті 625 Цивільного кодексу України.

Місцевий господарський суд відхилив посилання відповідача на наявність підстав для звільнення його від відповідальності за неналежне виконання покладених на нього зобов`язань за договором у зв`язку з настанням форс-мажорних обставин, оскільки на підтвердження форс-мажорних обставин відповідач не надав відповідного документа, у свою чергу повідомлення Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року №2024/02.0-7.1 не є належним та допустимим доказом, що підтверджує наявність обставин непереборної сили в розумінні приписів чинного законодавства. Крім того, за частиною 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Стосовно заявленого відповідачем клопотання про зменшення розміру нарахованих трьох процентів річних та інфляційних втрат, то суд у його задоволенні відмовив, оскільки три проценти річних та інфляційні втрати не відносяться до неустойки, а тому до цих компенсаційних виплат не застосовуються положення статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із прийнятим судовим рішенням, 27.11.2024 через підсистему «Електронний суд» Приватне акціонерне товариство «Холдингова Компанія «Київміськбуд» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить рішення Господарського суду міста Києва 31.10.2024 скасувати та відмовити у позові повністю.

При цьому, апелянтом заявлено клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку для подання апеляційної скарги.

Узагальнені доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до такого:

- пунктом 5.4. Договору поставки №921/з передбачено, що датою поставки Товару вважається день, в який Товар фактично переданий від Постачальника до Замовника/ Одержувача на місце поставки, визначене Замовником у заявці, з необхідним пакетом документів, до якого входять: товарно-транспортна накладна; сертифікат (паспорт) якості виробника; видаткова накладна; гарантійні документи та документи, що гарантують якість та відповідність поставленого. Отже, надані до матеріалів справи тільки копії видаткових накладних, товарно-транспортних накладних не в повній мірі відповідають веденню бухгалтерського обліку та підтверджують заборгованість (необхідний пакет документів згідно з пунктом 5.4. Договору не доданий до матеріалів справи);

- на офіційному веб-сайті Торгово-промислової палати України опубліковано лист вих. №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022, яким повідомлено, що військова агресія російської федерації проти України є форс-мажорною обставиною (обставиною непереборної сили). Таким чином, невиконання чи/або прострочення зобов`язань ПрАТ «ХК «Київміськбуд» сталося чи могло статися з незалежних обставин, які визнані форс-мажорними обставинами (обставиною непереборної сили). Відповідно відсутні підстави для нарахування згідно статті 625 Цивільного кодексу України індексу інфляції та 3% річних;

- позивач просив стягнути індекс інфляції та 3% річних, що є надмірним тягарем для Компанії, складним фінансовим навантаженням для діяльності Компанії, та в той же час не є прямими збитками позивача, а тому наявні підстави для задоволення клопотання відповідача про зменшення таких нарахувань.

Узагальнені доводи та заперечення позивача

28.12.2024 від позивача через підсистему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача з проханням залишити її без задоволення, а оскаржене рішення суду без змін.

У відзиві позивач наголосив на тому, що сертифікати якості виробника та гарантійні документи надавались з кожною партією товару в 1 екземплярі для замовника. Також, сертифікати якості на товари знаходяться у вільному доступі на офіційному сайті позивача. Видаткові накладні та ТТН надані до матеріалів справи з позовною заявою.

Щодо посилання скаржника на форс-мажорні обставини, у зв`язку з чим не виконувались зобов`язання, то загальний лист ТПП України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 щодо засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), зумовлених військовою агресією російської федерації проти України, на який посилається відповідач, не відповідає вимогам конкретизації впливу відповідної форс-мажорної обставини на конкретне зобов`язання, а доведення причинно-наслідкового зв`язку в такому випадку є обов`язковим. Відповідачем, утім, не надано доказів неможливості виконання ним свого зобов`язання з оплати отриманого товару за укладеним Договором поставки внаслідок настання форс-мажорних обставин. Крім того, матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження повідомлення відповідачем позивача про настання форс - мажорних обставин у строк, визначений пунктом 9.3. Договору.

04.02.2025 від ТОВ «Вісмер» до Північного апеляційного господарського суду надійшла заява про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 13 500,00 грн, з документами на підтвердження їх понесення позивачем.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.11.2024 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Холдингова Компанія «Київміськбуд» на рішення Господарського суду міста Києва від 31.10.2024 у справі №910/9263/24 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Михальська Ю.Б., судді: Тищенко А.І., Коробенко Г.П.

Судом встановлено, що апеляційна скарга була подана скаржником безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.12.2024 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/9263/24; відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги до надходження матеріалів справи з Господарського суду міста Києва.

05.12.2024 матеріали справи №910/9263/24 надійшли до суду апеляційної інстанції та були передані судді-доповідачу.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.12.2024 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Холдингова Компанія «Київміськбуд» на рішення Господарського суду міста Києва від 31.10.2024 у справі №910/9263/24 залишено без руху; роз`яснено Приватному акціонерному товариству «Холдингова компанія «Київміськбуд», що протягом 10 (десяти) днів з дня вручення даної ухвали про залишення апеляційної скарги без руху скаржник має право усунути вказані недоліки, надавши суду апеляційної інстанції докази сплати судового збору у розмірі 10 510,10 грн.

17.12.2024 через підсистему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду від Приватного акціонерного товариства «Холдингова Компанія «Київміськбуд» надійшла заява про усунення недоліків, до якої долучено платіжну інструкцію № 1564 від 12.12.2024 про сплату судового збору у розмірі 10 510,10 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.12.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Холдингова Компанія «Київміськбуд» на рішення Господарського суду міста Києва від 31.10.2024 у справі №910/9263/24, призначено до розгляду апеляційну скаргу на 10.02.2025.

У судовому засіданні 10.02.2025 суд оголосив вступну та резолютивну частини постанови.

Явка представників сторін

У судове засідання, призначене на 10.02.2025, з`явилися представники позивача та відповідача.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримував доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Представник позивача у судовому засіданні просив суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги відповідача, рішення суду залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

27.10.2021 між Компанією та Товариством укладено Договір поставки №921/з (далі, Договір), за умовами якого останнє зобов`язалося в порядку і на умовах, передбачених даним правочином, протягом 2021-2022 років поставити та передати у власність Компанії труби полімерні, фітінги, балансувальну та регулюючу арматуру і сантехнічні вироби для її об`єктів, а відповідач - прийняти та оплатити зазначену продукцію відповідно до умов цієї угоди.

Даний договір підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками підприємств.

За умовами пункту 1.2. Договору кількість товару та його характеристики обумовлюються в заявках Компанії.

Відповідно до пунктів 3.1. та 3.2. Договору його загальна ціна складає 10 000 000,00 грн з ПДВ. Ціна за одиницю товару обумовлюється в специфікації (додаток №1 до договору) та відображається у видаткових накладних Товариства.

Пунктом 4.1. Договору передбачено, що Компанія здійснює оплату товару шляхом перерахування грошових коштів у національній валюті України на поточний рахунок Товариства в строк не пізніше 20-ти банківських днів після дати поставки партії товару на умовах, передбачених пунктом 5.4. даного правочину.

Поставка товару здійснюється Товариством за його рахунок протягом 1-ї доби з дати отримання заявки Компанії. Датою поставки товару вважається день, у який товар фактично був переданий Компанії на місце поставки, визначене останньою у заявці в належній якості, кількості та з необхідним пакетом документів, до якого входять: товарно-транспортна накладна; сертифікат (паспорт) якості виробника; видаткова накладна; гарантійні документи та документи, що гарантують якість та відповідність поставленого товару. Право власності на товар виникає у Компанії з дати поставки товару (пункти 5.1., 5.4. та 5.5. вказаного правочину).

За умовами пункту 5.6. Договору наявність виявлених на день поставки товару недоліків, причини і терміни їх усунення фіксуються двостороннім актом, підписаним між сторонами в день приймання товару. Товар оглядається уповноваженими представниками сторін. У разі виявлення недоліків та браку товару одержувач викликає представників сторін для фіксації зауважень у відповідному акті та встановлює терміни їх усунення на умовах, передбачених даним договором.

Відповідно до пункту 11.1. Договору останній набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31 грудня 2022 року, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами взятих на себе за цим договором зобов`язань.

У специфікації на поставку товару (додаток №1 до договору) сторони погодили асортимент (найменування) товару, його кількість та ціну.

На виконання умов Договору Товариство на підставі заявок Компанії поставило останній товар на загальну суму 421 722,37 грн з ПДВ, який без жодних заперечень та зауважень був прийнятий відповідачем, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями: видаткових накладних: від 24 січня 2022 року: №163 на суму 89 500,42 грн, №164 на суму 156 192,62 грн, №165 на суму 13 143,10 грн, №166 на суму 13 894,70 грн, №167 на суму 13 113,91 грн, №168 на суму 14 426,64 грн, №170 на суму 12 387,96 грн; від 4 лютого 2022 року: №310 на суму 10 592,64 грн, №311 на суму 9 063,60 грн, №330 на суму 64 364,54 грн, №332 на суму 2 013,79 грн, №334 на суму 5 586,72 грн, № 335 на суму 2 768,93 грн, №307 на суму 4 007,80 грн, №309 на суму 2 127,84 грн, №331 на суму 2 013,79 грн, №308 на суму 4 509,58 грн, №333 на суму 2 013,79 грн, а також товарно-транспортних накладних: від 24 січня 2022 року №№ Р163, Р164, Р165, Р166, Р167, Р168, Р170, від 4 лютого 2022 року №№ Р307, Р308, Р309, Р310, Р311, від 7 лютого 2022 року №№ Р330, Р331, Р332, Р333, Р334, Р335. Вказані документи підписані уповноваженими представниками сторін та скріплені печатками вказаних юридичних осіб. Жодних заперечень щодо кількості, асортименту та якості переданого товару зазначені документи не містять.

Також у матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про наявність у відповідача зауважень чи заперечень відносно поставленої продукції.

Проте, як зазначає позивач, Компанія лише частково сплатила вартість отриманої продукції, у зв`язку з чим в останньої перед позивачем виникла заборгованість у загальному розмірі 411 602,05 грн.

11.07.2024 Товариство направило Компанії претензію, в якій просило оплатити вказану заборгованість. Належні докази направлення претензії на поштову адресу відповідача наявні в матеріалах даної справи.

Однак, зазначена вимога позивача була залишена Компанією без відповіді та задоволення, у зв`язку з чим позивач і звернувся до суду із позовом у даній справі.

Відповідач, заперечуючи проти позову, посилався на те, що позивачем на підтвердження факту поставки не надано усіх документів, передбачених пунктом 5.4. Договору, а також на настання форс-мажорних обставин, які спричинені військовою агресією російської федерації проти України, що унеможливило здійснення розрахунків у строки, встановлені Договором.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги відповідача та відзиву позивача на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін із наступних підстав.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором поставки.

За приписами статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати в установлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його в підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно статті 174 Господарського кодексу України договір є підставою для виникнення господарських зобов`язань, які згідно зі статтями 193, 202 Господарського кодексу України та статтями 525, 526, 530 Цивільного кодексу України повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом. Відповідно до статті 202 Господарського кодексу України, статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Так, на підтвердження здійснення поставки товару відповідачу в сумі 421 722,37 грн з ПДВ позивачем до позовної заяви долучені видаткові накладні, які у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» є первинними бухгалтерськими документами, що підтверджують факт здійснення господарської операції.

Також у матеріалах справи містяться товарно-транспортні накладні, які підтверджують факт транспортування товару замовнику по Договору.

Заперечуючи проти позову, Компанія вказує на те, що позивач не передав йому з товаром усіх обумовлених пунктом 5.4. Договору документів, зокрема, сертифікатів якості виробника та гарантійних документів.

У свою чергу, позивач зазначає, що відповідні гарантійні документи та сертифікати якості були надані відповідачу з кожною партією товару в одному екземплярі. Крім того, вказані документи також знаходяться в загальному доступі в мережі Інтернет на офіційному веб-сайті Товариства.

Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стандарт доказування «вірогідність доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати саме ту їх кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 11.09.2020 у справі №910/16505/19.

У даному контексті судом враховано, що відповідач, як покупець спірної продукції, починаючи з січня 2022 року (протягом тривалого часу) не заявляв у передбаченому пунктом 5.6. Договору порядку про наявність недоліків поставленого товару, зокрема, недоліків відповідно до пункту 5.4. Договору. Доказів звернення до позивача про виявлені Компанією недоліки товару, а також складання сторонами передбаченого пунктом 5.6. Договору двостороннього акта, матеріали справи також не містять і відповідачем до суду подані не були.

Судом також враховано, що Компанія своїми конклюдентними діями у формі часткової оплати спірного товару фактично підтвердила належне та повне виконання Товариством своїх зобов`язань за договором з поставки товару на спірну суму.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач не довів належними доказами факту неналежної поставки Товариством спірної продукції.

За змістом статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з пунктом 4.1. Договору Компанія здійснює оплату товару шляхом перерахування грошових коштів у національній валюті України на поточний рахунок Товариства в строк не пізніше 20-ти банківських днів після дати поставки партії товару на умовах, передбачених пунктом 5.4. даного правочину.

Відповідно до частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.

Доказів оплати відповідачем поставленого згідно вищеперелічених видаткових накладних товару на суму 411 602,05 грн у встановлений пунктом 4.1. Договору строк скаржником суду не надано, а тому суд доходить висновку про законність та обґрунтованість вимоги Товариства до відповідача про стягнення цієї суми основного боргу, у зв`язку з чим позов у цій частині підлягає задоволенню.

Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем покладеного на нього обов`язку щодо своєчасної оплати поставленого товару, Товариство просило суд стягнути з Компанії 143 116,01 грн інфляційних втрат та 29 176,60 грн 3% річних, нарахованих на зазначену суму основного боргу за період з 14 березня 2022 року по 23 липня 2024 року згідно наданого позивачем розрахунку.

За умовами частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки заявлений Товариством до стягнення розмір вказаних компенсаційних виплат є арифметично вірним, відповідає вимогам чинного законодавства та положенням договору, що перевірено судом, позовна вимога про стягнення з відповідача вказаних сум також є обґрунтованою.

Відповідач в апеляційній скарзі посилається на те, що позивачем та судом першої інстанції не було враховано те, що невиконання ним зобов`язань за Договором було спричинено дією форс-мажорних обставин, у зв`язку з чим відсутні підстави для стягнення з нього заявлених сум інфляційних втрат 3% річних.

Як на доказ існування таких форс-мажорних обставин скаржник посилається на лист ТПП України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1, що розміщений в мережі Інтернет.

Зазначені доводи скаржника не приймаються колегією суддів до уваги з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 617 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

За змістом частини 2 статті 218 Господарського кодексу України підставою для звільнення від відповідальності є тільки непереборна сила, що одночасно має ознаки надзвичайності та невідворотності.

Таким чином, для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання згідно з вищенаведеними нормами особа, яка порушила зобов`язання, повинна довести: наявність обставин непереборної сили; їх надзвичайний характер; неможливість попередити за даних умов завдання шкоди; причинний зв`язок між цими обставинами і понесеними збитками.

Відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (стаття 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану»).

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України №2102-IX від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Наразі строк дії режиму воєнного стану в Україні продовжений до 09.05.2025.

Сторона, яка посилається на вищезгадані обставини (військову агресію проти України), повинна довести, що саме введення воєнного стану призвело до унеможливлення виконання конкретних зобов`язань за договором.

Так, відповідно до частини 1 статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю.

Наразі Торгово-промислова палата України (далі, ТПП України) ухвалила рішення спростити процедуру засвідчення форс-мажорних обставин та з метою позбавлення обов`язкового звернення до ТПП України та уповноважених нею регіональних ТПП і підготовки пакету документів у період дії воєнного стану, на сайті Торгово-промислової палати України розміщено загальний офіційний лист щодо засвідчення форс-мажорних обставин.

Зокрема, листом від 28.02.2022 № 2024/02.0-7.1, що розміщений в мережі Інтернет, та адресований «Всім кого це стосується», Торгово-промислова палата України на підставі ст. ст. 14, 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 02.12.1997 №671/97-ВР, Статуту ТПП України, цим засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Враховуючи це, ТПП України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Разом з цим, незважаючи на те, що такий загальний офіційний лист щодо засвідчення форс-мажорних обставин стосується невизначеного кола осіб, це не означає, що такий лист звільняє від цивільно-правової відповідальності сторону договору. Зокрема, у будь-якому разі стороні необхідно буде довести, що зобов`язання невиконане саме у зв`язку з воєнними діями.

13.05.2022 ТПП України опублікувала на своєму сайті пояснення, що в період дії воєнного стану у разі порушення зобов`язань згаданий вище лист від 28.02.2022 можна роздрукувати із сайту ТПП України та долучати до повідомлення про форс-мажорні обставини, які унеможливили виконання договірних зобов`язань у встановлений термін, для спроможності обґрунтованого перенесення строків виконання зобов`язань та вирішення спірних питань мирним шляхом. Також вказується, що у разі необхідності сторона, яка порушила свої зобов`язання в період дії форс-мажорних обставин, має право звертатися до ТПП України та уповноважених нею регіональних ТПП за отриманням відповідного Сертифіката про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), дотримуючись порядку, встановленого Регламентом ТПП України від 18.12.2014, за кожним зобов`язанням окремо.

З огляду на це, загальний лист ТПП України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 щодо засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), зумовлених військовою агресією російської федерації проти України, не відповідає вимогам конкретизації впливу відповідної форс-мажорної обставини на конкретне зобов`язання (а доведення причинно-наслідкового зв`язку в такому випадку є обов`язковим).

Суд відзначає, що ключовою ознакою форс-мажору є причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажорними обставинами та неможливістю виконати конкретне зобов`язання. Іншими словами, сама по собі військова агресія російської федерації проти України не може автоматично означати звільнення від виконання будь-ким в Україні будь-яких зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні.

Воєнний стан як обставина непереборної сили звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із ним обставин юридична чи фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання.

Вищенаведене у сукупності дає підстави для висновку, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.

Аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду від 30.05.2022 у справі №922/2475/21.

Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.

Таким чином, сам по собі лист ТПП України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 не засвідчує форс-мажорні обставини саме для спірних правовідносин, але у сукупності з доказами, наданими відповідачем, може їх підтверджувати.

За умовами пунктів 9.1.-9.4. Договору сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за даною угодою у випадку настання форс-мажорних обставин, а саме: стихійного лиха, військових дій, терористичних актів, блокад і страйків тощо за умови, що ці обставини безпосередньо вплинули на виконання зобов`язань за цим договором. Сторони також не відповідають за наслідки прийняття рішень органами законодавчої, виконавчої влади, іншими державними органами, які роблять неможливими для сторін виконання своїх зобов`язань за цим правочином. Якщо виконання зобов`язань за цією угодою стає неможливим через форс-мажорні обставини, сторони повинні негайно повідомити одна одну про виникнення форс- мажорних обставин та про припинення їхньої дії. У цьому випадку строк виконання зобов`язань за договором відкладається пропорційно до часу дії форс-мажорних обставин. Початок та період дії вказаних обставин підтверджується довідкою відповідного органу сторона, яка підпала під дію таких обставин.

Однак, відповідачем не надано суду жодних належних та допустимих у розумінні статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України доказів існування форс-мажорних обставин у взаємовідносинах із позивачем саме за Договором, як і не надано доказів на підтвердження причинно-наслідкового зв`язку між введенням 24.02.2022 в Україні воєнного стану та неможливістю виконання відповідачем своїх зобов`язань за Договором, доказів повідомлення позивача про настання форс-мажорних обставин.

Крім того, колегія суддів зазначає, що форс-мажор не звільняє сторін договору від виконання зобов`язань і не змінює строків такого виконання, цей інститут спрямований виключно на звільнення сторони від негативних наслідків, а саме від відповідальності за невиконання чи прострочення виконання зобов`язань на період існування форс-мажору. Нарахування у вигляді інфляційних втрат та 3% річних, що передбачені частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, за своєю правовою природою не є правовою відповідальністю (штрафними санкціями), встановленою статтею 611 Цивільного кодексу України та статтею 217 Господарського кодексу України, тому правила щодо звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання у випадку настання непереборної сили (форс-мажору), визначені статтею 617 Цивільного кодексу України, не підлягають застосуванню до акцесорного зобов`язання, передбаченого частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України та статтею 218 Господарського кодексу України, щодо сплати суми боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також процентів річних від простроченої суми.

Аналогічні висновки наведені у постанові Верховного Суду від 13.09.2023 у справі №910/8741/22.

Враховуючи вищевикладене, безпідставними є посилання відповідача на відсутність підстав для нарахування та стягнення з нього заявлених сум 3% річних та інфляційних втрат.

Відповідач також посилається на наявність підстав для зменшення розміру нарахованих трьох процентів річних та інфляційних втрат з огляду на те, що їх розмір є надмірним тягарем для Компанії. При цьому скаржник робить посилання на висновки, наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18 зазначила, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Із цього випливає, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки, штрафу, процентів річних є правом суду. Господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе їх зменшення. Велика Палата Верховного Суду також вказала, що відсотки річних, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника та не можуть розглядатися як спосіб отримання кредитором доходів.

Водночас, у зазначеній справі Велика Палата Верховного Суду, зменшуючи розмір неустойки, штрафу, процентів річних, не позбавила кредитора можливості захистити власні інтереси шляхом стягнення процентів річних у тому розмірі, який відповідно до обставин справи одночасно виконує компенсаційну функцію для кредитора, але не є надмірним для боржника.

Велика Палата Верховного Суду допустила зменшення розміру відсотків річних з урахуванням конкретних обставин справи, а саме - встановлення процентної ставки річних на рівні 40% та 96% і її явної невідповідності принципу справедливості.

Водночас, у даній справі позивачем до стягнення заявлено відсотки річних у розмірі, передбаченому законом (частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України) - 3%, при цьому, до відповідача не застосовується відповідальність у вигляді стягнення пені.

Отже, в даній справі відсутні такі обставини неспівмірності заявленої до стягнення суми процентів річних, як у справі №902/417/18.

Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 15.06.2023 у справі №921/94/21.

Водночас, чинним законодавством не передбачено можливості зменшення заявленої до стягнення суми інфляційних втрат.

За таких обставин суд відмовляє в задоволенні клопотання Компанії про зменшення суми нарахованих позивачем трьох процентів річних та інфляційних втрат.

Отже, відповідач наведених у позові обставин та висновків суду першої інстанції належними та допустимими доказами не спростував.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Усі інші доводи та міркування сторін, окрім зазначених у мотивувальній частині постанови, взяті судом до уваги, однак не спростовують вищенаведених висновків суду.

При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі «Серявін проти України» від 10 травня 2011 року, пункт 58).

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

Доводи апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «Холдингова Компанія «Київміськбуд» не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції про задоволення позову в даній справі.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі обґрунтованим, прийнятим з додержанням норм матеріального та процесуального права та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «Холдингова Компанія «Київміськбуд» на рішення Господарського суду міста Києва від 31.10.2024 у справі №910/9263/24 є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Порушень норм процесуального права, які могли бути підставою для скасування або зміни оскарженого рішення у відповідності до норм статті 277 Господарського процесуального кодексу України, судом апеляційної інстанції не виявлено.

Судові витрати за подання зазначеної апеляційної скарги згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Холдингова Компанія «Київміськбуд» на рішення Господарського суду міста Києва від 31.10.2024 у справі №910/9263/24 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 31.10.2024 у справі №910/9263/24 залишити без змін.

Судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на Приватне акціонерне товариство «Холдингова Компанія «Київміськбуд».

Матеріали справи №910/9263/24 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 17.02.2025.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді А.І. Тищенко

Г.П. Коробенко