ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
"17" лютого 2025 р. м. Одеса Справа № 916/3327/24
Господарський суд Одеської області у складі судді Д`яченко Т.Г.
при секретарі судового засідання Меленчук Т.М.
розглянувши справу №916/3327/24
Про стягнення 438329,88 грн.
Від позивача: Беліков Д. Л., самопредставництво
Від відповідача: Данілова І. О., за довіреністю
Від Державної аудиторської служби: Куслій Т.Є., самопредставництво
Від Одеської міської ради: не з`явився
Від Департаменту екології та розвитку рекреаційних зон Одеської міської ради: не з`явився
Встановив: Комунальне підприємство Міськзелентрест звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю ВК-Інвест про стягнення з відповідача до бюджету Одеської територіальної громади відновну вартість знищених зелених насаджень у розмірі 175331грн. 95 коп. та штрафу у розмірі 262997 грн. 93 коп., а загалом грн. 88 коп.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 05.08.2024р. прийнято позовну заяву Комунального підприємства Міськзелентрест до розгляду та відкрито провадження у справі №916/3327/24. Справу ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження. Залучено до участі у справі в якості третіх осіб, яка не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Державну аудиторську службу, Одеську міську раду, Департамент екології та розвитку рекреаційних зон Одеської міської ради .Підготовче засідання у справі призначено на "28" серпня 2024 р. о 11:20. Запропоновано відповідачу підготувати та надати до суду і одночасно надіслати позивачу відзив на позов, оформлений з урахуванням вимог, встановлених ст.165 ГПК України, протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали суду. Запропоновано залученим третім особам, відповідно до ст.168 ГПК України надати пояснення щодо позову протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали суду. Викликано учасників справи у підготовче засідання, призначене на 28.08.2024р. о 11:20.
09.08.2024р. до суду Департаментом екології та розвитку рекреаційних зон Одеської міської ради були надані пояснення.
19.08.2024р. до суду Державною аудиторською службою були надані пояснення.
19.08.2024р. до суду відповідачем надано відзив.
28.08.2024р. судом було оголошено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 16.09.2024р. о 12:20.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 28.08.2024р. повідомлено третіх осіб: Одеську міську раду та Департамент екології та розвитку рекреаційних зон Одеської міської ради по справі №916/3327/24 про підготовче засідання, яке відбудеться "16" вересня 2024 р. о 12:20.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 16.09.2024р. закрито підготовче провадження по справі №916/3327/24. Призначено справу до розгляду по суті у судовому засіданні на "21" жовтня 2024 р. о 12:40. Викликано учасників справи у судове засідання, призначене на 21.10.2024р. о 12:40.
21.10.2024р. судове засідання не відбулося, у зв`язку з оголошенням системою цивільної оборони у м. Одеса та Одеській області повітряної тривоги.
Ухвалою Господарського суду Одеської області 21.10.2024р. судове засідання для розгляду справи №916/3327/24 по суті призначено на "18" листопада 2024 р. о 12:40. Викликано представників учасників справи у засідання, призначене на 18.11.2024р. о 12:40.
18.11.2024р. судом було оголошено перерву у розгляді справи по суті до 09.12.2024р. о 13:30.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 18.11.2024р. повідомлено КП Міськзелентрест, Одеську міську раду і Департамент екології та розвитку рекреаційних зон ОМР про судове засідання, яке відбудеться "09" грудня 2024 р. о 13:30. Резервна дата 16.12.2024р. о 10:45.
16.12.2024 судове засідання перервалося у зв`язку з технічним збоєм у роботі мережевого обладнання суду, у зв`язку з чим в Господарському суді Одеської області був відсутній доступ до мережі інтернет, комп`ютерної програми "Діловодство спеціалізованого суду" та мережі суду.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 16.12.2024р. відкладено судове засідання по справі №916/3327/24 (з урахуванням перебування судді у відпустці з 25.12.2024р. по 17.01.2025р.) на "20" січня 2025 р. о 12:15.
20.01.2025р. судове засідання не відбулося, у зв`язку з оголошенням системою цивільної оборони у м. Одеса та Одеській області повітряної тривоги.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 20.01.2025р. судове засідання у справі №916/3327/24 призначено на "17" лютого 2025 р. о 12:40. Викликано представників учасників справи у засідання, призначене на 17.02.2025р. о 12:40.
Позивач підтримує заявлені позовні вимоги та просить суд їх задовольнити.
Відповідач заперечував проти позовних вимог
Треті особи Державна аудиторська служба та Департамент екології та розвитку рекреаційних зон Одеської міської ради - підтримували позицію позивача.
Одеською міською радою письмових пояснень надано не було.
У судовому засіданні 17.02.2025 року судом було оголошено вступну та резолютивну частини рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено 20.02.2025 року.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників учасників справи, суд встановив.
В обґрунтування поданого позову, позивачем було зазначено суду, що між Комунальним підприємством Міськзелентрест та Товариством з обмеженою відповідальністю ВК-Інвест 2005 укладено Охоронний договір на зелені насадження №ГЗТ-охр-40/19 від 31.05.2019р.
Відповідно п 1. та п. 2 Договору, відповідач бере на себе зобов`язання щодо зберігання та утримання в належному стані зелених насаджень, розташованих на земельній ділянці площею 4, 2290 га за адресою: м. Одеса, вул. Вапняна, 58.
Пунктом 3 Договору визначаються обов`язки Утримувача, згідно яких, здійснення видалення зелених насаджень можливо лише на підставі ордера, виданого в установленому порядку, або одного з документів визначених ст. 34 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» (пп.3.9.), а у разі будь якого пошкодження зелених насаджень - необхідно негайно повідомляти Уповноваженого суб`єкта (пп. 3.10).
Позивачем було зазначено суду, що з метою усунення виявленого порушення умов Договору, він направив відповідачу лист від 02.04.2024 вих. №747, з пропозицією добровільної сплати відновної вартості знищених зелених насаджень та штрафу.
Листом від 11.04.2024 Вих.№11/04-2 відповідач надав відповідь на зазначений лист, в якому заперечував проти результатів перевірки, викладених в акті перевірки від 14.02.2024.
Комунальне підприємством «Міськзелентрест» з метою підтвердження або скасування фактів неналежного виконання умов Договору, звернулось до Департаменту екології та розвитку рекреаційних зон Одеської міської ради щодо проведення позапланової перевірки за дотриманням умов Охоронного договору № ГЗТ-охр-40/19 від 31.05.2019 (лист від 08.05.2024 № 1192).
Листом від 30.05.2024 № 1041/0307/68 Департамент екології та розвитку рекреаційних зон Одеської міської ради повідомив позивача про результати проведеної позапланової перевірки та надав 2-й екземпляр складеного Акту від 21.05.2024.
Як вбачається з Акту Департаменту екології та розвитку рекреаційних зон Одеської міської ради від 21.05.2024, комісією із здійснення позапланової перевірки за дотриманням Охоронного договору №ГЗТ-охр-40/19 від 31.05.2019, в присутності директора та головного інженера ТОВ «ВК-ІНВЕСТ 2005», було проведено перевірку та встановлено факт відсутності 50 од. дерев та 5 од. кущів.
За посиланням позивача, згідно розрахунків до акту позапланової перевірки, відновна вартість відсутніх зелених насаджень складає 175331,95 грн., штраф 262997, 93 грн.
Позивачем було зазначено, що відповідачем не було надано Комунальному підприємству «Міськзелентрест» жодного належного доказу виконання взятих зобов`язань за Охоронним договором (актів огляду, здійснення заходів із догляду або захисту рослин, тощо), повідомлень про пошкодження або загрозу пошкодження зелених насаджень на адресу позивача також не надходило.
В обґрунтування поданого позову, позивачем було зазначено суду, що відповідач не виконав взятих за Договором зобов`язань, не зберіг отримані зелені насадження, що призвело до втрати 50 од. дерев та 5 од. кущів, та укладений між сторонами Договір є підставою для виникнення у сторін договору господарських зобов`язань відповідно до ст.ст.173, 174 ГК України (ст.ст.11,202,509 ЦК України).
Надаючи пояснення, Департаментом екології та розвитку рекреаційних зон Одеської міської ради було зазначено суду, що позивач звертався до третьої особи щодо проведення спільної перевірки.
Третьою особою було зазначено, що за результатами розгляду листа позивача, Департаментом надіслано лист (від 10.05.2024 №916/03-07/68) щодо надання відповідальної особи від Комунального підприємства Міськзелентрест для включення у склад комісії з проведення позапланової перевірки за додержанням умов укладених охоронних договорів на зелені насадження.
За результатами проведення позапланової перевірки, Департаментом направлено листа до Комунального підприємства «Міськзелентрест» від 30.05.2024 №1041/03- 08/68 про вжиття заходів, направлених на розрахунок відновної вартості зелених насаджень, штрафу та подальшого стягнення з ТОВ «ВК-Інвест 2005» за знищення 50 од. дерев та 5 од. кущів.
Надаючи пояснення, Державною аудиторською службою було зазначено суду, що Держаудитслужбою було проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Комунального підприємства Міськзелентрест, та за результатами ревізії складено Акт від 11.03.2024р. №20-24/3.
Відповідно до наданого відзиву, відповідачем було зазначено суду, що він не визнає вимоги позивача повністю, так вважає, що відсутні докази, які б свідчили про порушення відповідачем умов договору, так він вважає акти перевірок щодо виконання відповідачем умов Охоронного договору та самі перевірки протиправними.
За посиланням відповідача, Акт Департаменту екології та розвитку рекреаційних зон Одеської міської ради від 21.05.2024 позапланової перевірки додержання вимог Охоронного договору від 31.05.2019 року (далі - Акт від 21.05.2024), доданий позивачем до позову, не містить жодного підпису представників ТОВ «ВК-ІНВЕСТ 2005», так як не складався у присутності представників ТОВ «ВК-ІНВЕСТ 2005», не надавався їм на підписання для погодження чи письмового заперечення з ним.
Відповідачем було зазначено суду, що позивач за період з 31.05.2019 по 14.02.2024 не провів жодної перевірки зелених насаджень за Охоронним договором.
Надаючи заперечення проти позову, відповідачем було зазначено суду, що перевірка мала бути проведена позивачем не раніше 24.05.2024р., та позивач повідомив відповідача (не зважаючи на строки отримання самим відповідачем цього листа вже з поштового відділення) за 7 (сім), а не за 10 (десять), днів до дати фактично проведеної перевірки, а саме - до 21.05.2024р.
Також відповідачем було зауважено суду, що відсутність в матеріалах справи схеми земельної ділянки до Охоронного договору, з відмітками наявності/відсутності на ній зелених насаджень, позбавляє можливості надати належну оцінку доводам позивача.
Акт перевірки Комунального підприємства Міськзелентрествід від 14.02.2024 відповідач взагалі ніколи раніше не отримував і не підписував.
Відповідачем було зазначено суду, що позивач не повідомляв відповідача на підставі чого взимку, без попереднього завчасного повідомлення про проведення перевірки, без надання відповідного наказу Департаменту екології та розвитку рекреаційних зон Одеської міської ради (у разі позапланової перевірки), в порушення вимог пункту 6.1. Охоронного договору, 14.02.2024 була проведена перевірка.
Також в тексті Акту від 14.02.2024 вказано, що перевірку проведено у присутності головного державного фінансового інспектора Державної аудиторської служби України Дощинського Івана Миколайовича, але його підпису немає на цьому Акті.
Суд, розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників учасників справи за час її розгляду, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов таких висновків.
Відповідно до ст. 2 Закону України „Про судоустрій та статус суддів, суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно ст.4 Господарського процесуального кодексу України, право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. Відмова від права на звернення до господарського суду є недійсною. Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному законом порядку.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що кожна особа має право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи законного інтересу, який не суперечить загальним засадам чинного законодавства. Порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.
Враховуючи викладене вище, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, чи охоронюваного законом інтересу, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.
Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.
Приписами статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визначено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Положеннями ст. 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Позовні вимоги позивача направлено на стягнення з відповідача до бюджету Одеської територіальної громади відновної вартості знищених зелених насаджень у сумі 175331,95грн. та штрафу у розмірі 262997,93 грн., а загалом 438329,88 грн. В обґрунтування поданого позову, позивач посилався на допущення відповідачем невиконання взятих на себе зобов`язань за Договором, укладеним між ними, та зазначав, що особа, якій завдано збитків, має право на їх відшкодування.
Надаючи оцінку доводам позивача, доказам, наданим до позову, та обґрунтуванням позовних вимог, покладеним в підставу позовної заяви, суд зазначає таке.
Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено право кожного суб`єкта господарювання на захист своїх прав і законних інтересів шляхом, зокрема, присудження до виконання обов`язку в натурі, відшкодування збитків, іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб`єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.
Відповідно до статті 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Зазначена норма кореспондується з положеннями статей 224, 225 Господарського кодексу України, за змістом яких учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.
Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.
До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.
При цьому, стандарт доказування обставин понесення збитків має особливий зміст, з огляду на правову природу збитків та упущеної вигоди, як їх форми, а також правові висновки Верховного Суду з приводу вирішення цього питання.
Як з`ясовано судом, 31.05.2019р. між Товариством з обмеженою відповідальністю ВК-Інвест 2005 та Комунальним підприємством Міськзелентрест було укладено Охоронний договір на зелені насадження №ГЗТ-охор-40/19 та підписано Акт приймання-передачі зелених насаджень за цим Договором.
Згідно із статтями 509, 526 Цивільного кодексу України, статтями 173, 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків (частини 4 статті 611 Цивільного кодексу України).Відповідно до положень частин першої - третьої статті 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Отже, відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною в силу положень статті 22 Цивільного кодексу України, а порушення цивільного права, внаслідок якого особі завдано збитки, є підставою для їх відшкодування.
Частиною третьою статті 147 Господарського кодексу України передбачено, що збитки, завдані суб`єкту господарювання порушенням його майнових прав громадянами чи юридичними особами, а також органами державної влади чи органами місцевого самоврядування, відшкодовуються йому відповідно до закону.
Статтею 224 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.
Відповідно до положень частини першої статті 225 Господарського кодексу України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.
Отже збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує його інтереси як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також у неодержаних кредитором доходах, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником.
Відповідальність у вигляді відшкодування збитків може бути покладено на особу за наявності в її діях складу цивільного правопорушення.
На позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок між такою поведінкою із заподіяними збитками.
У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.
Для застосування такої санкції як стягнення збитків, необхідна наявність усіх елементів складу цивільного (господарського) правопорушення: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою і збитками, вини.
За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.
Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника передбачених законом невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.
Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності).
Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.
Під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо).
Позивачу в цій категорії справ слід довести в порядку, передбаченому положеннями частини третьої статті 13, статей 74, 76-77 Господарського процесуального кодексу України, що протиправна поведінка, дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - наслідком такої протиправної поведінки.
За приписами ст. 623 Цивільного кодексу України, розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.
Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом.
Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання (ч. ч. 2, 3, 4 ст. 623 Цивільного кодексу України).
Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними (не можуть обґрунтовуватися гіпотетично та на прогнозах), а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов`язків (повинні мати чітке документальне обґрунтування). Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є підставою для його стягнення.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.
Матеріали даної справи містять Акт від 21.05.2024р. Департаменту екології та розвитку рекреаційних зон Одеської міської ради позапланової перевірки додержання вимог Охоронного договору № ГЗТ-охр-40/19 на зелені насадження від 31.05.2019р. (а.с.31, т.1)., за яким визначено, що під час позапланової перевірки було встановлено факт відсутності 50 од. дерев та 5 од. кущів.
Департаментом екології та розвитку рекреаційних зон Одеської міської ради на адресу позивача було скеровано лист від 30.05.2024р. вих. №1041/0307/68, за яким було зазначено щодо необхідності, зокрема, вжиття заходів, направлених на розрахунок відновної вартості зелених насаджень, штрафу та подальшого їх стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю ВК-Інвест 2005 за знищення 50 од. дерев та 5 од. кущів.
Також, позивачем на адресу відповідача було скеровано лист від 14.06.2024р. вих. №20, за яким зазначено, що відновна вартість зелених насаджень становить 175331,95 грн., штрафні санкції 262997,93 грн., всього 438329,88 грн.
Відповідно до ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Також, положеннями ст. 79 ГПК України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Оцінюючи докази у сукупності, які надано позивачем на обґрунтування заявлених позовних вимог, з урахуванням заявленого предмету спору, суд критично оцінює наданий з боку позивача та покладений в основу заявлених вимог доказ Акт від 21.05.2024р. Департаменту екології та розвитку рекреаційних зон Одеської міської ради позапланової перевірки додержання вимог Охоронного договору № ГЗТ-охр-40/19 на зелені насадження від 31.05.2019р., з огляду на наступне.
Як з`ясовано судом, Акт від 21.05.2024р. Департаменту екології та розвитку рекреаційних зон Одеської міської ради містить посилання, що позапланова перевірка була проведена в присутності директора та головного інженера Товариства з обмеженою відповідальністю ВК-Інвест 2005, проте, вказаний Акт не містить підпису зазначених осіб.
Суд зауважує, що вказаний акт також не містить жодних відомостей щодо незгоди відповідача з Актом від 21.05.2024р. Департаменту екології та розвитку рекреаційних зон Одеської міської ради, що, відповідно, дає підстави вважати, що перевірку було проведено за відсутністю представників з боку відповідача, а це не відповідає умовам укладеного між позивачем та відповідачем Договору.
Також, варто зазначити, що сам Акт навіть не містить відповідних реквізитів зазначених вище осіб, та вказаним актом зафіксовано, що він складений в двох примірниках між Департаментом екології та розвитку рекреаційних зон Одеської міської ради та позивачем.
Матеріали справи також не містять доказів скерування на адресу відповідача Акту від 21.05.2024р. Департаменту екології та розвитку рекреаційних зон Одеської міської ради, ані поштовим відправленням, ані будь-яким іншим способом, іншого позивачем суду не доведено.
Таким чином, оцінюючи докази, що містяться в матеріалах справи, судом приймаються до уваги доводи відповідача в частині того, що позивачем за період з 31.05.2019р. по 14.02.2024р. не було проведено перевірок зелених насаджень, за укладеним між сторонами Договором, та такі доводи відповідача позивачем спростовані не були, зворотнього суду доведено не було.
Судом прийнято до уваги також і те, що відповідно до п. 6.1. Договору, контроль за додержанням умов цього договору здійснюються шляхом проведення періодичних планових та позапланових виїзних перевірок, які проводяться Комунальним підприємством Міськзелентрест, тоді як позивачем в підставу позову покладено відомості, що містить Акт перевірки від 21.05.2024р. Департаменту екології та розвитку рекреаційних зон Одеської міської ради, а не Акт перевірки, яка у відповідності до умов Договору, могла бути проведена Комунальним підприємством Міськзелентрест.
Також судом враховано, що у Наказі Департаменту екології та розвитку рекреаційних зон Одеської міської ради №30 від 10.05.2024р. не зазначено день та час проведення позапланової перевірки.
Судом також приймаються до уваги доводи відповідача, які з боку позивача не спростовані, що за весь час існування Договору між сторонами, Комунальним підприємством Міськзелентрест не проводились будь-які перевірки, тому у суду постають питання як щодо об`єктивності самого здійснення перевірки Департаментом екології та розвитку рекреаційних зон Одеської міської ради, законних підстав задля проведення перевірки саме Департаментом, а не позивачем, так і питання щодо зафіксованих в Акті від 21.05.2024р. даних, оскільки протягом тривалого часу з дня укладання Договору між позивачем та відповідачем (31.05.2019 року) жодного разу з боку позивача не було зафіксовано будь-яку інформацію щодо стану зелених насаджень, переданих відповідачу за Договором.
Суд зазначає, що позивач, подаючи позов, самостійно визначає докази, які, на його думку, підтверджують заявлені позовні вимоги. Проте, обов`язок надання правового аналізу заявлених вимог, доказів на їх підтвердження та спростування доводів учасників справи, покладений на господарський суд.
При цьому, обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23.08.2016 у справі Дж. К. та Інші проти Швеції (J.K. AND OTHERS v. SWEDEN) наголошує, що у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування поза розумним сумнівом (beyond reasonable doubt). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. …Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 01.12.2020 у справі №904/1103/20 та від 25.06.2020 у справі №924/266/18.
З урахуванням фактичних обставин справи та належності і допустимості доказів через призму рішення Європейського суду з прав людини, суд вважає, що надані позивачем докази, на підтвердження обставин та ґрунтувань, що були визначені ним у поданому позові, не містять достатньої доказової цінності факту порушення відповідачем визначених ним законодавчих правил, оскільки, за переконанням суду, наявні докази у справі, засвідчують та надають суду можливість встановити відсутності факту порушення з боку відповідача, у зв`язку з не доведенням з боку позивача обставин, на які він посилався, ґрунтуючи заявлені позовні вимоги
Відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
При цьому, аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N303-A, п. 29). У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд дає вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Аналізуючи зазначений доказ, суд зазначає, що Акт від 11.03.2024р. №20-24/3 Державної аудиторської служби вбачається - не є беззаперечною підставою для задоволення позовних вимог про стягнення збитків, оскільки виявлені таким органом порушення не можуть впливати на умови укладених між сторонами договорів і не можуть їх змінювати. Акт ревізії Державної фінансової інспекції України є документом, складеним з приводу наявності або відсутності відповідних порушень, та містить лише думку органу, який його склав. Викладені в акті висновки не мають заздалегідь обумовленої сили, тобто акт ревізії не є підставою для стягнення з відповідача коштів. Акт ревізії не є рішенням суб`єкта владних повноважень, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для осіб, робота (діяльність) яких перевірялися. Акт ревізії є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог законодавства суб`єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу.
З урахуванням наведеного, суд вважає, що відсутні підстави для покладення на відповідача відповідальності з відшкодування збитків, і с посиланням на Акт від 11.03.2024р. №20-24/3 Державної аудиторської служби.
Матеріали справи містять також Акт перевірки від 14.02.2024р. Комунального підприємства Міськзелентрест (а.с. 28, т.1)., за яким вказано, зокрема, що відповідно до Наказів Комунального підприємства Міськзелентрест від 12.12.2023р. №248, від 16.01.2024р. №11 комісією у складі: головного інженера Хрома В.А., членів комісії: інженера-технолога 1 категорії відділу контролю за зеленими насадженнями Міхова С.М., інспектора відділу контролю за зеленими насадженнями Шевченко Н.П. проведено перевірки наявності та стану зелених насаджень, зазначених в Охоронному договорі на зелені насадження № НЗТ-охор 40/19 від 31.05.2019р. При обстеженні встановлено, що на земельній ділянці відсутні 9 дерев, 5 кущів.
По-перше, за текстом вказаного Акту міститься посилання на Накази Комунального підприємства Міськзелентрест від 12.12.2023р. №248, від 16.01.2024р. №11, поряд з цим, матеріали справи вказаних документів не містять.
Крім того, як з`ясовано судом, Акт перевірки від 14.02.2024р. Комунального підприємства Міськзелентрест містить посилання, що перевірку проведено у присутності головного державного фінансового інспектора Державної аудиторської служби України Дощінського І.М., проте, вказаний Акт не містить підпису зазначеної особи.
Слід також зазначити, що умовами п. 6.1. Договору, укладеного між позивачем та відповідачем, визначено, зокрема, що періодичні перевірки проводяться не частіше ніж один раз на рік (навесні та восени), про що повідомляється утримувач не пізніше ніж за 10 днів до дати проведення такої перевірки
Поряд з цим, матеріали справи не містять доказів повідомлення відповідача про перевірку, як то визначено умовами укладеного Договору, та зворотного позивачем не доведено, посилання відповідача в цій частині щодо необізнаності його про проведення перевірки, не спростовано.
Матеріали справи також не містять скерування на адресу відповідача самого Акту перевірки від 14.02.2024р. Комунального підприємства Міськзелентрест, ані поштовим відправленням, ані будь-яким іншим способом.
Також судом прийнято до уваги, що Акт перевірки Комунального підприємства Міськзелентрест складено 14.02.2024р., поряд з цим, умовами Договору, а саме п. 6.1. визначено, що перевірки проводяться не частіше ніж один раз на рік: навесні та восени. Будь-яких пояснень, з приводу необхідності та підстав проведення перевірки позивачем в період, не визначений умовами договору, ним суду не надано.
З урахуванням всього вищезазначеного, суд констатує, що до матеріалів справи позивачем не надано жодного доказу, який дозволив би безпосередньо пов`язати заявлену до стягнення позивачем суму збитків із протиправними діями відповідача у даній справі, встановити обставини, на які позивач посилався, ґрунтуючи заявлені позовні вимоги та підстави поданого позову.
З огляду на викладене, суд вважає, що позивачем не доведений факт протиправної поведінки відповідача, завдання ним збитків позивачу.
Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки.
Суд враховує, що причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди (п. 23 Постанови ВС КГС від 21.04.2021 року у справі №913/335/20).
Оскільки, позивачем не наведено обґрунтованість заявлених позовних вимог, відсутнє документальне підтвердження підстав поданого позову, позовні вимоги Комунального підприємства Міськзелентрест до Товариства з обмеженою відповідальністю ВК-Інвест 2005 про стягнення з відповідача до бюджету Одеської територіальної громади відновної вартості знищених зелених насаджень у розмірі 175331,95 коп. та штрафу у розмірі 262997,93 грн., а загалом 438329,88 грн. - не підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 129 ГПК України, судові витрати у розмірі 5259,96 грн. грн. покладаються на позивача.
Суд роз`яснює позивачу, що питання про повернення надлишково сплаченого судового збору у розмірі 1315,04 грн. буде вирішено судом після подання відповідного клопотання.
Керуючись ст.ст. 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд
1.У задоволенні позовних вимог Комунального підприємства Міськзелентрест до Товариства з обмеженою відповідальністю ВК-Інвест 2005 про стягнення 438329,88 грн. відмовити.
2.Витрати по сплаті судового збору у розмірі 5259,96 грн. покладаються на позивача.
Повне рішення складено 20 лютого 2025 р.
Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст.241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складання повного рішення.

Суддя Т.Г. Д`яченко