ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" лютого 2025 р. Справа№ 910/3254/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Суліма В.В.

Коротун О.М.

за участю секретаря судових засідань : Новосельцева О.Р.

за участю представників сторін

від позивача: не з`явився

від відповідача: Гурський М.Р.

від третьої особи: не з`явився

розглянувши матеріали апеляційної скарги Фермерського господарства «Райдужне»

на рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2024

у справі № 910/3254/24 (суддя Бондарчук В.В)

за позовом Фермерського господарства «Райдужне»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тесслагруп»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Рівненський ХПП»

про стягнення 1 758 468,75 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2024 року Фермерське господарство «Райдужне» (далі - ФГ «Райдужне», позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Тесслагруп» (далі - ТОВ «Тесслагруп», відповідач) про стягнення 1 758 468,75 грн, у тому числі: 1 289 599,71 грн - основного боргу, 79 792,14 грн - 3% річних та 389 076,90 грн - інфляційних втрат, у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань за договором постачання №13259-1 від 23.02.2022.

Крім того, у позовній заяві позивач просить суд за результатами розгляду справи зазначити про нарахування органом (особою), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, 3% річних та інфляційних втрат за період з 15.03.2024 до моменту виконання рішення суду за відповідною формулою.

В обґрунтування своїх вимог позивач послався на те, що ним виконано взяті на себе зобов`язання за договором постачання №13259-1 від 23.02.2022 щодо поставки ТОВ «Тесслагруп» соняшнику врожаю 2021 року у кількості 62,000 тони на суму 1 289 599,71 грн, проте останнє за поставлений товар не розрахувалося, що стало підставою для звернення до суду із цим позовом.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.05.2024 залучено до участі у справі Товариство з обмеженою відповідальністю «Рівненський ХПП» третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача (далі - ТОВ «Рівненський ХПП»/третя особа).

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.11.2024 у позові відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд вказав, що матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження здійснення господарської операції щодо постачання відповідачу соняшника врожаю 2021 року у кількості 62,000 тони на суму 1 289 599,71 грн, внаслідок чого суд позбавлений можливості дійти до беззаперечного висновку, що така поставка відбулася 24.02.2022.

За вказаних обставин, суд дійшов висновку, що матеріалами справи не підтверджено обставин, викладених у позовній заяві Фермерського господарства «Райдужне», що має наслідком відмову у задоволенні позову.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись з прийнятим рішенням, Фермерського господарства «Райдужне» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2024 у справі № 910/3254/24 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Скаржник стверджує, що між позивачем та відповідачем було укладено договір постачання №13259-1, відповідно до якого позивач взяв на себе зобов`язання поставити відповідачу товар: соняшник кількістю 62 тони на загальну суму 1 289 599,71 грн з ПДВ, який перебував на зберіганні у ТОВ «Рівненський ХПП» (третя особа), а відповідач зобов`язався прийняти та оплатити його, проте узятого на себе обов`язку не виконав.

На підтвердження виконання своїх зобов`язань апелянт посилається на оформлення таких документів: договір постачання №13259-1 від 23.02.2022; заяву ФГ «Райдужне» №04/02-22 від 24.02.2022; довіреність за формою №М-2 №4 від 24.02.2022; тристоронній акт приймання-передачі від 24.02.2022 між позивачем, відповідачем та ТОВ «Рівненський ХПП»; видаткову накладну №03-01 від 24.02.2022; рахунок-фактуру №03-02 від 24.02.2022р. Отже, позивач наголошує, що у повному обсязі виконав взяті на себе зобов`язання перед ТОВ «Тесслагруп» щодо поставки товару, однак останній взяті на себе зобов`язання не виконало, грошові кошти за поставлений товар не сплатило.

Апелянт зазначає також, що у процесі оформлення документів відбувалося листування за допомогою електронної пошти з менеджером з постачання ТОВ "Тесслагруп" Оленою Гриньок документ сформований в системі «Електронний суд» 16.03.2024 (моб. тел. (098)-58-99-009; (067) 41-44-149; адреса електронної пошти: ), яка 24 лютого 2022, об 11:39:43 з електронної пошти на електронну пошту надіслала дані для реєстрації податкової накладної на підтвердження укладеного договору, в якому зазначила реквізити договору постачання №13263-1 від 23.02.2022, відомості про довіреність №11953 від 23.02.2022 на менеджера з постачання Гриньок О.С., дати рахунку, видаткової, податкової, номенклатура, ціну тощо.

Апелянт також посилається, зокрема, на той факт, що суд першої інстанції усупереч своїй же ухвалі від 24.06.2024 про витребування у ТОВ «Рівненський ХПП» документів на підтвердження обсягу зерна (соняшник), що належить ФГ «Райдужне» та обліковується на зберіганні у ТОВ «Рівненський ХПП», а саме: довідки про залишок обсягу зерна (соняшник), що належить ФГ «Райдужне» та перебувало на зберіганні у ТОВ «Рівненський ХПП» станом на 30.04.2022, на підставі якого було надано акт надання послуг №73 від 30.04.2022; документів, які підтверджують підстави зменшення обсягу зерна, яке було передано ФГ «Райдужне» на зберігання за договором складського зберігання, приймання, сушки, очистки та відпуску зерна №29 від 26.11.2021 за увесь період дії договору, проігнорував невиконання вимог цієї ухвали третьою особою (ТОВ «Рівненський ХПП»), у зв`язку із чим вважає, що суд порушив норми процесуального законодавства та повно і всебічно не дослідив всіх обставин справи.

Апелянт наголошує, що Господарський суд міста Києва дійшов помилкового висновку про недоведеність господарської операції через відсутність на поданих позивачем документах підпису представнивника ТОВ «Тесслагруп», оскільки первинні документи позивача оформлені належним чином, а неналежне їх оформлення та/або їх відсутність окремих документів не свідчить про відсутність господарської операції, а свідчить про недобросовісну поведінку відповідача, який користуючись обставинами - повномасштабною військовою агресією та наслідками, до яких це призвело, у тому числі і пошкодження майна ФГ "Райдужне" де зберігалися документи, заперечує очевидну обставину - укладення договору постачання №13259-1 від 23 лютого 2022 року та заперечує обставину отримання товару, хоча маються інші докази, які достовірно підтверджують вказані обставини, яким суд першої інстанції не надав належної оцінки та розглянув дану справу поверхнево.

Апелянт звертає увагу, що надав суду сукупність належних і допустимих доказів, аналіз яких дає підстави для висновку про недобросовісну поведінку відповідача, який очевидно намагається уникнути виконання свого зобов`язання щодо оплати товару, який ймовірно ще на момент отримання, здійснив реалізацію такого товару та отримав прибуток.

Скаржник вважає, що судом першої інстанції в порушення норм процесуального права залишено поза увагою та не надано оцінки всім доказам та доводам позивача у їх сукупності із застосуванням стандарту доказування «вірогідності доказів».

Узагальнені доводи відзиву та додаткових пояснень відповідача на апеляційну скаргу

В свою чергу, заперечуючи проти апеляційної скарги, Товариство з обмеженою відповідальністю «Тесслагруп» у своєму відзиві, наданому до суду 31.01.2025, зазначає, що рішення суду прийнято при повному з`ясуванні обставин справи, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, без їх порушення, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає і рішення слід залишити без змін.

Крім того, відповідач заперечує факт укладення і реалізації зазначеного позивачем договору постачання та факт виникнення та реалізації будь-яких двосторонніх правовідносин щодо постачання вищевказаного обсягу товару у зазначений позивачем період часу.

Відповідач зазначає, що надані позивачем скриншоти електронних листів не доводять факту укладення та підписання сторонами договору постачання №13263-1 від 23.02.2022 у відповідності до норм ст.ст.205, 207, 208, 638-642 ЦК України та ст.ст.179, 181 та 184 ГК України.

Відповідач звертає увагу, що наданий позивачем лист нібито направлений представником відповідача Оленою Гриньок з пропозицією укласти договір постачання, датований 24 лютого 2022, об 11:39:43, тобто у день початку широкомасштабного наступу російської федерації на Україну, зокрема, на територію Херсонської області. Також, через введення бойових дій складські приміщення зернового складу ТОВ "Рівненський ХПП" та все зерно, яке зберігалось на вказаному складі станом на 24.02.2022 були знищені внаслідок обстрілів та пожежі, про що було складено відповідний акт про пожежу.

Відповідач вважає також хибними твердження позивача про укладення у минулому аналогічних договірів, оскільки існування між сторонами певних договірних відносин у минулому не означає, що у майбутньому сторона не може відмовитись від таких правовідносин, або зажадати зміни умов.

Відповідач зазначає, що всі дії вчинені позивачем у односторонньому порядку і жодним чином не доводять наявність волі відповідача на оформлення та реалізацію договірних відносин постачання.

Таким чином, на думку відповідача, надані докази не можуть вважатися належними та допустимих доказами, які підтверджують факт передання останньому товару відповідачу, відтак відсутні будь-які підстави для задоволення позовних вимог.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.12.2025 апеляційну скаргу Фермерського господарства «Райдужне» на рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2024 у справі № 910/3254/24 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Сулім В.В., Коротун О.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.12.2024 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/3254/24.

12.12.2024 на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 910/3254/24.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.12.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фермерського господарства «Райдужне» на рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2024 у справі № 910/3254/24 та справу призначено до розгляду на 10.02.2025.

Явка учасників у судове засідання

Представник позивача та третьої особи у судове засідання, призначене на 10.02.2025, не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу до електронного кабінету позивача та третьої особи.

Враховуючи положення частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, зважаючи на те, що явка сторін обов`язковою в судове засідання не визнавалась, судова колегія вважає за можливе розглянути справу у відсутність зазначених представників.

Розгляд клопотань

Стосовно клопотання апелянта про долучення доданих до апеляційної скарги доказів колегія суддів зазначає наступне.

За змістом частин 3, 4 статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до частин 1, 2 3,4 статті 80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Частиною восьмою статті 80 ГПК України встановлено, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Відповідно до частини 1 статті 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

За змістом частин 1-3 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

На підтвердження своїх доводів скаржник до апеляційної скарги додає та просить суд долучити нові докази, а саме: копію податкової накладної №4 від 24.02.2022; копію акту про надання послуг №33 від 23 лютого 2022 року; копію акту про надання послуг №73 від 30 квітня 2022 року; копію довідки №5/11 від 29 листопада 2024 року; копію адвокатського запиту вих. №145 від 28.11.2024; копію адвокатського запиту вих. №147 від 28.11.2024; копію адвокатського запиту вих. №149 від 28.11.2024; копію адвокатського запиту вих. №150 від 28.11.2024; копію адвокатського запиту №151 від 29.11.2024; копію адвокатського запиту №149/1 від 02.12.2024; копію заяви про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 212-3 КУпАП (порушення права на інформацію), щодо ненадання відповіді на адвокатський запит від 26.07.2024 року; копію відповіді Ради адвокатів Чернігівської області вих.№29 від 26.08.2024; копію рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2024 у справі №910/3540/24.

В обґрунтування подання таких доказів до суду апеляційної інстанції позивач зазначає, що докази не були подані до суду першої інстанції у зв`язку з тим, що він не розраховував на недобросовісні дії відповідача та третьої особи щодо заперечення ними здійснення господарської операції з постачання товару між ФГ «Райдужне» та ТОВ «Тесслагруп».

Водночас, колегія суддів вказує, що провадження у даній справі порушено у 21.03.2024 року, відзив відповідачем надано 08.04.2024, тобто на час подання відповідачем відзиву, де він заперечував проти заявлених позовних вимог, позивачу вже була відома позиція відповідача, проте копії зазначених вище документів, ним не надано до суду першої інстанції, а адвокатські запити зроблено лише у листопаді та грудні 2024 року.

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що звертаючись з вказаним клопотанням позивачем не надано належних та допустимих доказів неможливості його подання до суду першої інстанції із причин, що об`єктивно не залежали від нього. А тому і підстави для залучення таких доказів у суду, згідно з ч. 3 ст. 269 ГПК України, відсутні.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що клопотання позивача про поновлення строку для приєднання доказів та долучення зазначених доказів до справи не підлягає задоволенню.

Протокольною ухвалою від 10.02.2025 колегія суддів відмовила у поновленні або продовженні процесуального строку для подання клопотання про долучення додаткових доказів.

Стосовно клопотання апелянта про витребування додаткових доказів, у якому він просив витребувати: 1) у Товариства з обмеженою відповідальністю "Тесслагруп" документи бухгалтерського обліку щодо операцій між Фермерським господарством "Райдужне" () та Товариством з обмеженою відповідальністю "Тесслагруп" () щодо господарської операції постачання ФГ "Райдужне" на користь ТОВ "Тесслагруп" товару соняшнику - 62,000 тон. на загальну вартість 1 289 599,72 грн; 2) у Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненський ХПП" () документи бухгалтерського обліку щодо обсягу зерна (соняшник), що належить Фермерському господарству "Райдужне" () та обліковується на зберіганні у Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненський ХПП" () на підставі договору складського зберігання, приймання, сушки, очистки та відпуску зерна №29 від 26 листопада 2021 року; 3) у Головного управління державної податкової служби у м.Києві інформацію щодо податкової накладної №4 від 24 лютого 2022 року на суму ПДВ 1 289 599,71 грн, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до частини 1 статті 81 Господарського процесуального кодексу України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

У клопотанні повинно бути зазначено: який доказ витребовується; обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу; причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання (пункт 2 статті 81 Господарського процесуального кодексу України).

Дослідивши клопотання про витребування доказів, колегія суддів зазначає, що у вказаному клопотанні відповідач зазначає обставин, які можуть підтвердити вказані докази, та вказує заходи, яких особа вжила для отримання цих доказів самостійно. Проте, вказані докази вже витребувались судом першої інстанції та цим обставинам була надана оцінка судом першої інстанції.

Отже, колегія суддів вважає, що клопотання не підлягає задоволенню та протокольною ухвалою від 10.02.2025 відмовлено у задоволенні.

Водночас, колегія суддів протокольною ухвалою від 10.02.2025 задовольнила клопотання позивача про долучення доказів від 09.12.2025 та долучила до матеріалів справи лист ТПП України №2815/05-05 від 06.12.2024 щодо надання інформації на адвокатський запит та лист Державної служби України з надзвичайних ситуацій Головного управління ДСНС України у Херсонській області щодо розгляду адвокатського запиту, визнавши поважними причини пропущеного строку на подання таких доказів.

Також колегія суддів протокольною ухвалою залишила без розгляду додані до письмових пояснень відповідача докази, а саме: акт про пожежу ТОВ «Рівненський ХПП» с.Блакитне, витяг з Державного реєстру майна с.Бдакитне, сертифікат № 2300-24-0995, оскільки вони були подані до суду першої інстанції та наявні матеріалах справи.

Позиції учасників справи

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції 10.02.2025 заперечував проти доводів апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, просив її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Позивач стверджує, що 23.02.2022 між Фермерським господарством «Райдужне» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Тесслагруп» укладено договір постачання №13259-1, відповідно до якого позивач взяв на себе зобов`язання поставити відповідачу товар: соняшник кількістю 62 тони на загальну суму 1 289 599,71 грн з ПДВ, який перебував на зберіганні у ТОВ «Рівненський ХПП», а відповідач зобов`язався прийняти та оплатити його.

ФГ «Райдужне» зазначає, що місцем господарської діяльності позивача є: Херсонська область, Бериславський район, село Кам`яне, вулиця Садова, будинок 4, яке систематично пошкоджується внаслідок збройної військової агресії Російської Федерації проти України. Зокрема, внаслідок військового вторгнення та систематичних атак частина документів, що стосується укладення договору постачання №13259-1 від 23.02.2022, в тому числі і цей договір, не збереглися.

З огляду на втрату документів, на підтвердження здійснення поставки за договором №13259-1 від 23.02.2022 ФГ «Райдужне» надало суду:

- заяву ФГ «Райдужне», адресовану начальнику механізованого зерносховища с. Блакитне ТОВ «Рівненський ХПП» Павленку Ю.В., в якій позивач просив переоформити соняшник врожаю 2021 року у кількості 62,000 тони, що знаходиться на зерновому складі на відповідальному зберіганні згідно договору №29 від 26.11.2021 на ТОВ «Тесслагруп»;

- видаткову накладну №03-01 від 24.02.2022 на суму 1 289 599,71 грн, підписану головою ФГ «Райдужне» Боровик Т.О.;

- довіреність №4 від 24.02.2024, видану ФГ «Райдужне» на ім`я Боровик Т.О. на отримання від ТОВ «Рівненський ХПП» соняшника.

Отже, ФГ «Райдужне» стверджує, що виконало взяті на себе зобов`язання за договором постачання №13259-1 від 23.02.2022 щодо поставки ТОВ «Тесслагруп» соняшнику врожаю 2021 року у кількості 62,000 тони на суму 1 289 599,71 грн, проте останнє за поставлений товар не розрахувалося, що стало підставою для звернення до суду із цим позовом.

Звертаючись з позовними вимогами, позивач просить суд стягнути із ТОВ «Тесслагруп» 1 289 599,71 грн - основного боргу, 79 792,14 грн - 3% річних та 389 076,90 грн - інфляційних втрат.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно із статтею 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до статті 509 Цивільного кодексу України та статті 173 Господарського кодексу України в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частиною 1 ст. 641 ЦК України встановлено, що пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Частиною 1 ст. 181 Господарського кодексу України передбачено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

У відповідності до ч. 1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (частина 1 статті 712 Цивільного кодексу України).

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (частина 2 статті 712 Цивільного кодексу України).

Так, відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 663 ЦК України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Як передбачено ст. 662 ЦК України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Як зазначено вище, позивач стверджує, що між ФГ «Райдужне» та ТОВ «Тесслагруп» виникли господарські правовідносини щодо поставки товару, а саме: соняшнику врожаю 2021 року у кількості 62,000 тони на суму 1 289 599,71 грн, на підставі укладеного договору постачання №13259-1 від 23.02.2022.

В обґрунтування факту виконання ним, як продавцем (постачальником) умов договорів поставки позивач посилається на:

- видаткову накладну №03-01 від 24.02.2022;

- рахунок-фактуру №03-02 від 24.02.2022;

-реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування кількісних/ вартісних показників до податкової накладною в Єдиному реєстрі податкових накладних від 24.02.2022;

- рахунок-фактури з помилковим ПДВ №3/02-22 від 24.02.2022.

При цьому, ТОВ «Тесслагруп» повністю заперечує наявність господарських зобов`язань за договором постачання №13259-1 від 23.02.2022, підкреслюючи, що 24.02.2024 у день повномасштабного вторгнення Російської Федерації на територію України ніяких господарських операцій Товариства не виконували.

Згідно з частинами 1-4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 79 Господарського процесуального кодексу України).

Будь-які подані учасниками процесу докази підлягають оцінці судом на предмет належності і допустимості. Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Що ж до належності доказів, то нею є спроможність відповідних фактичних даних містити інформацію стосовно обставин, які входять до предмета доказування з даної справи.

Судом першої інстанції встановлено, що в матеріалах справи відсутній договір постачання №13259-1 від 23.02.2022 на неналежне виконання якого зі сторони ТОВ «Тесслагруп» посилається позивач.

При цьому, долучені позивачем до позовних матеріалів докази, а саме: заява ФГ «Райдужне», адресована начальнику механізованого зерносховища с. Блакитне ТОВ «Рівненський ХПП» Павленку Ю.В. щодо переоформлення зерна на ТОВ «Тесслагруп»; видаткова накладна №03-01 від 24.02.2022 на суму 1 289 599,71 грн та довіреність №4 від 24.02.2024 на отримання від ТОВ «Рівненський ХПП» соняшника, не є належними та допустимими доказами на підтвердження здійснення поставки товару на користь відповідача, оскільки ці документи скріплені підписом лише представника ФГ «Райдужне», що не доводить виконання господарської операції, зокрема, постачання соняшника відповідачу та прийняття останнім цього товару.

Колегія суддів також погоджується з такими висновками суду та зазначає, що надані позивачем докази не можуть вважатися належними та допустимих доказами, які підтверджують факт передачі товару відповідачу, з огляду на таке.

Відповідно до абз. 12, ч. 1, ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", визначено, що первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України У "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

Частиною 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", визначено, що первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Подані позивачем видаткові накладні є неналежними та недопустимими доказами, оскільки у графі "отримав" відсутній підпис уповноваженої особи відповідача, внаслідок чого неможливо ідентифікувати особу, якій передавався зазначений у накладних товар.

Позивачем не надані товаро-транспортні накладні, із відтиском печатки та підписом відповідача щодо прийняття зазначеного товару у графі "Прийняв (відповідальна особа вантажоодержувача)". Не надано примірників довіреностей на одержання товару матеріально відповідальною особою відповідача.

Враховуючи викладене та приймаючи до уваги, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження виникнення між ним господарських правовідносин та поставки спірних обсягів товару, колегія суддів вважає обгрунтованими висновки суду першої інстанцій про відсутність договору постачання №13259-1 від 23.02.2022, на неналежне виконання якого зі сторони ТОВ «Тесслагруп» посилається позивач.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження здійснення господарської операції щодо постачання відповідачу соняшника врожаю 2021 року у кількості 62,000 тони на суму 1 289 599,71 грн, тому колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що неможливо дійти до беззаперечного висновку, що така поставка відбулася 24.02.2022.

Стосовно посилання позивача на те, що у процесі оформлення документів відбувалося листування за допомогою електронної пошти з менеджером з постачання ТОВ "Тесслагруп" Оленою Гриньок документ сформований в системі «Електронний суд» 16.03.2024 (тел. (098)-58-99-009; (067)41-44-149; адреса електронної пошти: ), яка 24 лютого 2022, об 11:39:43 з електронної пошти на електронну пошту надіслала дані для реєстрації податкової накладної на підтвердження укладеного договору, в якому зазначила реквізити договору постачання №13263-1 від 23.02.2022, відомості про довіреність №11953 від 23.02.2022 на менеджера з постачання Гриньок О.С., дати рахунку, видаткової, податкової, номенклатура, ціну тощо, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ст.180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Що стосується договорів постачання, то, крім вище названих суттєвими умовами договору є якість товару, умови оплати, місце (базис) та терміни постачання.

Так, надані позивачем скриншоти електронних листів не підтверджують факту узгодження основних умов постачання. Також, не доводять факту наявності згоди сторін на укладення договору та факту підписання договору повноважними представниками сторін.

Як зазначається у постановах Верховного Суду від 19.01.2023 у справі №922/1246/21 та від 19.10.2023 у справі №914/249/21, незалежно від того чи документ викладений на папері чи в електронному документі, він повинен бути підписаний.

Крім того, з наданого позивачем скриншоту електронного листа від 24.02.2022 від іменні Олени Гриньок не вбачається, що до нього надавався проект договору, лист не містить ніяких прикріплених додатків (вкладень). Також колегія суддів звертає увагу на дату вказаного листа, який датований 24 лютого 2022, об 11:39:43, тобто у день початку широкомасштабного наступу російської федерації на Україну, зокрема, на територію Херсонської області. Як вбачається з матеріалів справи, через ведення бойових дій складські приміщення зернового складу ТОВ "Рівненський ХПП" та все зерно, яке зберігалось на вказаному складі станом на 24.02.2022, були знищені в наслідок обстрілів та пожежі, про що було складено відповідний акт про пожежу, доданий до матеріалів справи.

Згідно із ст.179 ГК України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству;

Відповідно до ст.184 ГК України при укладенні господарського договору на основі вільного волевиявлення сторін проект договору може бути розроблений за ініціативою будь- якої із сторін у строки, погоджені самими сторонами. Укладення договору на основі вільного волевиявлення сторін може відбуватися у спрощений спосіб або у формі єдиного документа, з додержанням загального порядку укладення договорів, встановленого статтею 181 цього Кодексу. Укладення господарських договорів на основі примірних і типових договорів повинно здійснюватися з додержанням умов, передбачених статтею 179 цього Кодексу, не інакше як шляхом викладення договору у вигляді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами статті 181 цього Кодексу та відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірного або типового договору.

Таким чином, колегія суддів зауважує, що надані позивачем скриншоти електронних листів не доводять факту укладення та підписання сторонами договору постачання №13263-1 від 23.02.2022 у відповідності до норм ст.ст.205, 207, 208, 638-642 ЦК України та ст.ст.179, 181 та 184 ГК України.

Стосовно наданого до матеріалів справи листа ТПП України №2815/05-05 від 06.12.2024

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права, обставини на які посилається позивач в апеляційній скарзі, що перекликаються з доводами позовної заяви, яким надано належну оцінку при розгляді справи у суді першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду, що позовні вимоги є недоведеними, необґрунтованими, та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, а відтак не підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 76 Господарського процесуального кодексу України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (частини 8 статті 80 Господарського процесуального кодексу України).

Таким чином, апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасовувати або змінювати не вбачається.

Таким чином, апеляційна скарга Фермерського господарства «Райдужне» на рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2024 у справі № 910/3254/24 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2024 у справі № 910/3254/24 слід залишити без змін.

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладаються на апелянта в порядку статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 240, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фермерського господарства «Райдужне» на рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2024 у справі № 910/3254/24 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 04.11.2024 у справі № 910/3254/24 залишити без змін.

3. Судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покласти на апелянта.

4. Матеріали справи № 910/3254/24 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до статей 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 17.02.2025.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді В.В. Сулім

О.М. Коротун