УХВАЛА

м. Київ

29.01.2025Справа № 910/9701/23
За заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )

про неплатоспроможність

Суддя Мандичев Д.В.

Секретар судового засідання Улахли О.М.

Представники учасників:

від боржника - не з`явилися,

від ГУ ДПС у м. Києві - Прит С.В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У провадженні Господарського суду міста Києва перебуває справа №910/9701/23 про неплатоспроможність ОСОБА_1 .

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.03.2024 у справі № 910/9701/23 відмовлено ГУ ДПС у м. Києві у визнанні кредитором боржника на суму 37 788 грн 74 коп.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 23.07.2024 апеляційну скаргу задоволено. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.03.2024 скасовано та прийнято нове судове рішення, яким заяву Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС з грошовими вимогами до боржника у розмірі 43 844 грн 74 коп. задоволено. Визнано Головне управління ДПС у м. Києві, як відокремлений підрозділ ДПС кредитором боржника у справі № 910/9701/23 з грошовими вимогами у розмірі - 43 844 грн 74 коп., з яких: 6 056 грн судового збору - вимоги першої черги, 37 788 грн 74 коп. - вимоги третьої черги.

Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 29.10.2024 Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.07.2024 у справі № 910/9701/23 задоволено частково. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 23.07.2024 у справі, ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.03.2024 у справі № 910/9701/23 скасовано. Справу № 910/9701/23 направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справу № 910/9701/23 в скасованій частині передано на розгляд судді Мандичеву Д.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.11.2024 прийнято справу № 910/9701/23 до свого провадження в частині розгляду грошових вимог Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС на суму 37 788,74 грн. Розгляд справи у судовому засіданні призначено на 29.01.2025.

21.01.2025 до суду надійшли письмові пояснення боржника на виконання вимог ухвали суду від 26.11.2024.

28.01.2025 до Господарського суду міста Києва надійшли додаткові пояснення у справі від Головного управління ДПС у м. Києві на виконання вимог ухвали суду від 26.11.2024.

У судове засідання, призначене на 29.01.2025, з`явилася представник Головного управління ДПС у м. Києві. Представники учинків справи у судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час і місце його проведення були повідомлені належним чином.

Частиною 1 статті 122 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що подання кредиторами грошових вимог до боржника та їх розгляд керуючим реструктуризацією здійснюються в порядку, визначеному цим Кодексом для юридичних осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 47 Кодексу України з процедур банкрутства за результатами розгляду вимог окремого кредитора господарський суд постановляє ухвалу про їх визнання чи відхилення (повністю або частково), що не може бути оскаржена окремо від ухвали господарського суду, постановленої за результатами попереднього засідання.

Дослідивши заяву Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС із грошовими вимогами до боржника на суму 37 788,74 грн., судом встановлено наступне.

Податковим органом зазначено, що відповідно до інтегрованої картки платника податків станом на 23.01.2024 за боржником обліковується заборгованість з єдиного внеску на загальну суму 37 788,74 грн., з яких: за 2017 рік - 8448 грн., що дорівнює мінімальному страховому внеску (3 200x22%), помноженому на кількість місяців звітного року; за 2018 рік - 9 828,72 грн., або 2457,18 грн. за кожний квартал, (мінімальна заробітна плата з січня 2018 року 3 723 х 22 відсотки = 819,06 грн./міс.); за 2019 рік - 1 1016,72 грн. (мінімальна заробітна плата з січня 2019 року 4 173 х 22 відсотки = 918,06 грн./міс., за квартал відповідно 918,06 грн. х3 = 2754,18 грн.; за 2020 рік по - 8 495,3 грн. з урахуванням п. 9 прим. 10 Закону № 2464 (мінімальна заробітна плата з січня 2020 року 4 723 х 22 відсотки = 1039,06 грн./міс. та з вересня 2020 року 5 000 грн. х22 відсотки = 1 100,0 грн.).

Вказані нарахування проводилися податковим органом:

- 09.02.2018 за 2017 рік;

- 19.04.2018 за 1 квартал 2018 року;

- 19.07.2018 за 2 квартал 2018 року;

- 19.10.2018 за 3 квартал 2018 року;

- 21.01.2019 за 4 квартал 2018 року;

- 19.04.2019 за 1 квартал 2019 року;

- 19.07.2019 за 2 квартал 2019 року;

- 21.10.2019 за 3 квартал 2019 року;

- 20.01.2020 за 4 квартал 2019 року;

- 21.04.2020 за 1 квартал 2020 року;

- 20.07.2020 за 2 квартал 2020 року;

- 19.10.2020 за 3 квартал 2020 року;

- 19.01.2021 за 4 квартал 2020 року.

Отже, періодом нарахуванням єдиного внеску є 2017 - 2020 роки.

Відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" особи, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або за вислугу років, або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Аналіз цієї норми свідчить про те, що звільнення фізичної особи-підприємця, який обрав спрощену систему оподаткування, від сплати єдиного внеску можливе при наявності відповідних умов.

Згідно із ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (у редакції станом на 09.09.2016), особи мають право на пенсію за віком при досягненні 60 років.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 14 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року - незалежно від кількості робочих днів та з 1 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів, уважаються такими, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу: учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС які працювали у зоні відчуження з моменту аварії до 1 липня 1986 року незалежно від кількості робочих днів, а з і липня 1986 року по 31 грудня 1986 року - не менше 5 календарних днів, зменшення віку 10 років.

На підтвердження статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС боржником надано копію відповіді Управління соціального захисту населення Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації разом з додатками.

З наданих документів встановлено, що рядовий ОСОБА_1 в складі військової частини був направлений для участі в заходах ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у період з 03.05.1986 по 13.12.1986. Додатково витягом із протоколу № 56 засідання Комісії було підтверджено правильність видачі посвідчення учасника ліквідації аварії на ЧАЕС. На підставі вищевказаних документів Київською міською адміністрацією було видано посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_1 на пільгових умовах у 50 років досяг віку, встановленого ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а саме: з 09.09.2016.

У преамбулі Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» зазначено, що Чорнобильська катастрофа торкнулася долі мільйонів людей. У багатьох регіонах, на величезних територіях виникли нові соціальні та економічні умови. Україну оголошено зоною екологічного лиха. Створення системи надійного захисту людей від наслідків Чорнобильської катастрофи потребує залучення значних фінансових, матеріальних та наукових ресурсів. Цей Закон визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.

Згідно зі ст. 14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особа з інвалідністю з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи (статті 10, 11 і частина третя статті 12), щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу - відноситься до категорії 1 осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, віднесеним до категорії 1 (пункт 1 статті 14), надаються у тому числі такі гарантовані державою компенсації та пільги:

- позачергове щорічне безплатне забезпечення санаторно-курортними путівками шляхом надання щорічної грошової допомоги для компенсації вартості путівок через безготівкове перерахування санаторно-курортним закладам, які мають ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики, за надання послуг із санаторно-курортного лікування чи одержання за їх бажанням грошової компенсації у розмірі середньої вартості путівки в Україні;

- право вільного вибору санаторно-курортного закладу відповідного профілю чи закладу відпочинку, які мають ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики, та, за бажанням, здійснення доплати за надання додаткових послуг за рахунок власних коштів у разі недостатності суми щорічної грошової допомоги для компенсації вартості путівок на санаторно-курортне лікування чи відпочинок у вибраному закладі. Санаторно-курортні заклади незалежно від форми власності зобов`язані надавати санаторно-курортні та оздоровчі послуги шляхом безготівкових розрахунків.

Порядок надання щорічної грошової допомоги та здійснення доплат за рахунок власних коштів, виплати грошової компенсації в розмірі середньої вартості путівки в Україні встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Розмір щорічної грошової допомоги, щорічний розмір середньої вартості путівки в Україні визначаються законом про Державний бюджет України на відповідний рік. (пункт 4);

- забезпечення продуктами харчування за медичними нормами з обов`язковим прикріпленням до відповідних магазинів за місцем проживання. Зазначеним особам компенсується 50 процентів вартості продуктів харчування за медичними нормами, встановлюваними центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я (пункт 14).

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.09.2005 № 936 затверджено Порядок використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов`язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (надалі - Порядок).

Згідно з підпунктами 3, 4 пункту 4 Порядку виплата компенсацій та допомоги певних видів, передбачених Законом (796-12), проводиться центрами по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних і районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (крім м. Києва) рад (далі - уповноважений орган) за місцем фактичного проживання (перебування) працюючих та непрацюючих громадян, у тому числі пенсіонерів, працюючим і непрацюючим громадянам і пенсіонерам, зокрема пенсіонерам та особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби та інших органів, громадянам, що провадять підприємницьку діяльність без утворення юридичної особи, громадянам, які працюють у громадян, що провадять підприємницьку діяльність без утворення юридичної особи, а саме:

- компенсація за пільгове забезпечення продуктами харчування - громадянам, що належать до першої та другої категорії постраждалих відповідно до пункту 14 частини першої статті 20, пункту 6 частини першої статті 21 Закону (796-12), за нормами, встановленими МОЗ;

- одноразова компенсація - учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали особами з інвалідністю внаслідок Чорнобильської катастрофи, учасникам ліквідації наслідків інших ядерних аварій, особам, які брали участь у ядерних випробуваннях, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, складанні ядерних зарядів і виконанні на них регламентних робіт, які стали особами з інвалідністю внаслідок відповідних ядерних аварій та випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, складанні ядерних зарядів та виконанні на них регламентних робіт, дружинам (чоловікам), якщо та (той) не одружилися вдруге, померлих громадян, смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою, участю у ліквідації наслідків інших ядерних аварій, у ядерних випробуваннях, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, складанні ядерних зарядів та проведенні на них регламентних робіт, сім`ям, які втратили годувальника, та батькам померлого із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою, дітям з інвалідністю, пов`язаною з наслідками Чорнобильської катастрофи, відповідно до частини першої статті 48 Закону (796-12), постанови Кабінету Міністрів України від 14 травня 2015 р. N 285 (285-2015-п) "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України" (Офіційний вісник України, 2015 р., N 40, ст. 1204), а також щорічна допомога на оздоровлення деяким категоріям постраждалих громадян відповідно до частини другої статті 48 Закону, постанови Кабінету Міністрів України від 12 липня 2005 р. N 562 (562-2005-п) "Про щорічну допомогу на оздоровлення громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (Офіційний вісник України, 2005 р., N 28, ст. 1636).

Згідно з довідкою Деснянського районного управління соціального захисту населення в м. Києві № 25 від 19.02.2024 ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) знаходиться на обліку в Деснянському районному управлінні соціального захисту населення в м. Києві та отримував у 2017 році доплати на продукти харчування особам, віднесеним до І категорії, які проживають на території зони посиленого радіоекологічного контролю, щомісячно у розмірі 228,00 грн. з січня 2017 року по грудень 2017 року включно, що разом складає 2 736,00 грн. Крім того, ОСОБА_1 нараховано у травні 2017 року одноразову адресну матеріальну допомогу до 31 річниці ЧК в сумі 300 грн., у жовтні 2017 року - нараховано щорічну допомогу на оздоровлення в сумі 100 грн.

Відповідно до довідки Деснянського районного управління соціального захисту населення в м. Києві № 26 від 19.02.2024 ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) знаходиться на обліку в Деснянському районному управлінні соціального захисту населення в м. Києві та отримував у 2018 році доплати на продукти харчування особам, віднесеним до І категорії, які проживають на території зони посиленого радіоекологічного контролю, щомісячно у розмірі 228,00 грн. з січня 2018 року по грудень 2018 року включно, що разом складає 2 736,00 грн. Крім того, ОСОБА_1 нараховано у квітні 2018 року одноразову адресну матеріальну допомогу до 32 річниці ЧК в сумі 250 грн., у жовтні 2018 року - нараховано щорічну допомогу на оздоровлення в сумі 100 грн.

Згідно з довідкою Деснянського районного управління соціального захисту населення в м. Києві № 27 від 19.02.2024 ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) знаходиться на обліку в Деснянському районному управлінні соціального захисту населення в м. Києві та отримував у 2019 році доплати на продукти харчування особам, віднесеним до І категорії, які проживають на території зони посиленого радіоекологічного контролю, щомісячно у розмірі 228,00 грн. з січня 2019 року по грудень 2019 року включно, що разом складає 2 736,00 грн. Крім того, ОСОБА_1 нараховано у квітні 2019 року одноразову адресну матеріальну допомогу до 33 річниці ЧК в сумі 300 грн., у жовтні 2019 року - нараховано щорічну допомогу на оздоровлення в сумі 100 грн.

Відповідно до довідки Деснянського районного управління соціального захисту населення в м. Києві № 28 від 19.02.2024 ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) знаходиться на обліку в Деснянському районному управлінні соціального захисту населення в м. Києві та отримував у 2020 році доплати на продукти харчування особам, віднесеним до І категорії, які проживають на території зони посиленого радіоекологічного контролю, щомісячно у розмірі 228,00 грн. з січня 2020 року по грудень 2020 року включно, що разом складає 2 736,00 грн. Крім того, ОСОБА_1 нараховано у квітні 2020 року одноразову адресну матеріальну допомогу до 34 річниці ЧК в сумі 300 грн., у жовтні 2020 року - нараховано щорічну допомогу на оздоровлення в сумі 100 грн.

Згідно з довідкою Деснянського районного управління соціального захисту населення в м. Києві № 29 від 19.02.2024 ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) знаходиться на обліку в Деснянському районному управлінні соціального захисту населення в м. Києві та отримував у 2021 році доплати на продукти харчування особам, віднесеним до І категорії, які проживають на території зони посиленого радіоекологічного контролю, щомісячно у розмірі 228,00 грн. з січня по жовтень 2021 року, а також у листопаді та грудні 2021 року по 456,00 грн. щомісячно, що разом складає 3 192,00 грн. Крім того, ОСОБА_1 нараховано у квітні 2021 року одноразову адресну матеріальну допомогу до 35 річниці ЧК в сумі 600 грн., у листопаді 2021 року - нараховано щорічну допомогу на оздоровлення в сумі 100 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 95 Конституції України виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Пунктом 3 статті 116 Конституції України визначено, що до повноважень Кабінету Міністрів України належить забезпечення проведення фінансової, цінової, інвестиційної та податкової політики; політики у сферах праці й зайнятості населення, соціального захисту, освіти, науки і культури, охорони природи, екологічної безпеки і природокористування.

Рішеннями Конституційного Суду України від 26.12.2011 № 20-рп/2011 та від 25.01.2012 № 3-рп/2012 підтверджена конституційність повноважень Кабінету Міністрів України щодо реалізації політики у сфері соціального захисту, в тому числі регулювання порядку та розмірів соціальних виплат і допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, виходячи з фінансових можливостей держави.

Враховуючи зазначене, матеріалами справи підтверджується, що у період з 2017 по 2020 рік включно ОСОБА_1 , як особа, віднесена до 1 категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, отримував соціальну допомогу, визначену ст. 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 20.09.2005 № 936, а саме: щомісячні доплати на продукти харчування, щорічні одноразові матеріальні допомоги до річниць Чорнобильської катастрофи, а також щорічні допомоги на оздоровлення.

З огляду на викладене, судом встановлено наявність двох необхідних передумов для імперативно визначеного частиною 4 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» звільнення ОСОБА_1 від сплати за себе єдиного внеску, а саме:

1. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 досяг віку, встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (50 років - з урахуванням положень ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи");

2. з січня 2017 по грудень 2021 року включно ОСОБА_1 отримував соціальну допомогу.

Відтак, враховуючи положення ч. 4 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» ОСОБА_1 міг би бути платником єдиного внеску виключно за умови його добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Частинами 1-3 статті 10 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платниками, які мають право на добровільну сплату єдиного внеску, є: члени особистого селянського господарства, якщо вони не належать до осіб, які підлягають страхуванню; особи, які досягли 16-річного віку та не перебувають у трудових відносинах з роботодавцями, визначеними пунктом 1 частини першої статті 4, та не належать до платників єдиного внеску, визначених пунктами 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, у тому числі іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають або працюють в Україні, громадяни України, які працюють або постійно проживають за межами України, якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування; домашні працівники.

Особи, зазначені в абзацах третьому, п`ятому частини першої цієї статті, беруть добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування протягом строку, визначеного в договорі про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, але не менше одного року (крім договорів про одноразову сплату).

Особи, зазначені в частині першій цієї статті, подають до податкового органу за місцем проживання відповідну заяву в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з Пенсійним фондом та Фондом загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття. Податковий орган, що отримав заяву про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, має право перевіряти викладені в заяві відомості та вимагати від особи, яка подала заяву, документи, що підтверджують зазначені відомості. З особою, яка подала заяву про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, податковим органом в строк не пізніше ніж 30 календарних днів з дня отримання заяви укладається договір про добровільну участь відповідно до типового договору, що затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з Пенсійним фондом та Фондом загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.

Таким чином, для добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування у період з 2017 по 2020 рік включно ОСОБА_1 необхідно було подати до податкового органу за місцем проживання заяву про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, а податковому органу - укласти із ОСОБА_1 відповідний договір.

Боржником у поясненнях щодо заяви Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС із грошовими вимогами до боржника зазначено, що ОСОБА_1 у період з 2017 по 2020 рік включно не брав добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування. Доказів протилежного податковим органом суду надано не було.

Згідно з пунктом 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підставі статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 згідно з положеннями ч. 4 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» звільнений від сплати за себе єдиного внеску, нарахованого за період з 2017 по 2020 рік включно, а також не брав добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування в указаний період, відтак, у суду відсутні правові підстави для визнання заявлених Головним управлінням ДПС у м. Києві, як відокремленим підрозділом ДПС грошових вимог до боржника у даній справі.

Щодо посилань податкового органу у додаткових письмових поясненнях від 28.01.2025 на норми Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» в частині порядку нарахування та обов`язковості сплати платниками єдиного внеску, а також доводів податкового органу щодо визначеного законом безальтернативного обов`язку фізичної особи-підприємця (у даному випадку ОСОБА_1 ) регулярно сплачувати єдиний внесок з дати державної реєстрації підприємницької діяльності до дати державної реєстрації припинення підприємницької діяльності суд зазначає, що наведені аргументи не спростовують того, що ОСОБА_1 імперативно звільнено від сплати за себе єдиного внеску за період з 2017 по 2020 рік включно на підставі ч. 4 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Щодо посилань податкового органу на положення пункту 9-15 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», якими визначено порядок списання сум недоїмок зі сплати єдиного внеску, а також штрафів та пені, нарахованих на ці суми недоїмок, в якості обґрунтування відсутності підстав для списання відповідних нарахувань ОСОБА_1 за період з 2017 по 2020 рік включно суд зазначає, що вказані положення Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» застосовуються до платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», які не отримали дохід (прибуток) від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. ОСОБА_1 , у свою чергу, звільнений від сплати за себе єдиного внеску за період з 2017 по 2020 рік включно з урахуванням положень ч. 4 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Доводи Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС стосовно того, що категорії платників, зазначені у ч. 4 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», звільняються від сплати єдиного внеску лише з 01.01.2021 з урахуванням того, що Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо усунення дискримінації за колом платників», яким внесено зміни, зокрема, до статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», набрав чинності 01.01.2021, відхиляються судом з огляду на наступне.

Частиною 4 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (у редакції, чинній на момент нарахування податковим органом недоїмок ОСОБА_1 зі сплати єдиного внеску, і до 01.01.2021) визначено, що особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Таким чином, станом на момент здійснення податковим органом нарахувань ОСОБА_1 недоїмок по сплаті єдиного внеску за період з 2017 по 2020 рік включно боржник був звільнений від сплати за себе єдиного внеску за вказаний період з урахуванням положень ч. 4 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування». При цьому, суд звертає увагу податкового органу, що таке звільнення боржника від сплати за себе єдиного внеску жодним чином не пов`язане із набранням чинності Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо усунення дискримінації за колом платників».

Враховуючи вищевикладене, повно та всебічно дослідивши доводи та аргументи податкового органу та боржника, суд прийшов до висновку про відмову Головному управлінню ДПС у м. Києві, як відокремленому підрозділу ДПС у визнанні кредитором ОСОБА_1 на суму 37 788,74 грн.

Керуючись Кодексом України з процедур банкрутства, ст. ст. 232, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Головному управлінню ДПС у м. Києві, як відокремленому підрозділу ДПС у визнанні кредитором ОСОБА_1 на суму 37 788,74 грн.

2. Копію ухвали направити учасникам справи та Головному управлінню ДПС у м. Києві, як відокремленому підрозділу ДПС.

Ухвала набирає законної сили в порядку ч.ч. 4, 5 ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства та може бути оскаржена. Оскарження ухвали не зупиняє провадження у справі про банкрутство.

Повний текст ухвали складено 14.02.2025

Суддя Д.В. Мандичев