ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2025 року м. ОдесаСправа № 916/2739/20
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Таран С.В.,

Суддів: Богатиря К.В., Поліщук Л.В.,

при секретарі судового засідання: Колцун В.В.,

за участю представників:

від ОСОБА_1 Клименко Ю.І.,

від розпорядника майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Укркава" арбітражний керуючий Дарієнко В.Д.,

від інших учасників справи участі не брали,

розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії Одеського обласного управління Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України"

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 19.07.2024 про вжиття заходів забезпечення вимог кредиторів, прийняту суддею Гутом С.Ф., м. Одеса, повний текст складено 24.07.2024,

у справі №916/2739/20

за заявою: ОСОБА_2

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Укркава"

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Господарського суду Одеської області перебуває справа №916/2739/20 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Укркава".

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 20.10.2020, зокрема, відкрито провадження у даній справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Укркава"; введено мораторій на задоволення вимог кредиторів; введено процедуру розпорядження майном боржника та призначено розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Дарієнка Віктора Дмитровича.

Після публікації оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство за №65373 від 20.10.2020 до суду із заявами про визнання кредиторських вимог до боржника звернулись кредитори, а саме: Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгівельний дім "Укркава" у сумі 15600460,53 грн, ОСОБА_3 у сумі 61704750 грн, Акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" в особі філії Одеського обласного управління Акціонерного товариства "Ощадбанк" у сумі 508662329,80 грн, ОСОБА_1 у сумі 15329748,22 грн, ОСОБА_4 у сумі 122124,98 грн, ОСОБА_5 у сумі 175284,23 грн, ОСОБА_6 у сумі 124225,46 грн, ОСОБА_7 у сумі 125724,06 грн, ОСОБА_8 у сумі 27446,71 грн, ОСОБА_9 у сумі 38325,67 грн, ОСОБА_10 у сумі 21266,94 грн, ОСОБА_11 у сумі 14490 грн, ОСОБА_12 у сумі 29566,51 грн, ОСОБА_13 у сумі 56864,68 грн, Чорноморська міська рада Одеського району Одеської області у сумі 1217833,54 грн.

За результатом розгляду вищенаведених заяв кредиторів Господарським судом Одеської області постановлено відповідні ухвали від 21.09.2023.

Ухвалою попереднього засідання Господарського суду Одеської області від 21.09.2023 визначено розмір та перелік визнаних господарським судом вимог кредиторів.

16.07.2024 до суду першої інстанції від ОСОБА_1 надійшла заява (вх.№3-519/24 від 16.07.2024) про вжиття заходів забезпечення вимог кредиторів у справі №916/2739/20 шляхом:

1) зупинення стягнення на підставі виконавчого напису №2727, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малим О.С., примусове виконання якого здійснюється в межах виконавчого провадження №59951815;

2) зупинення стягнення на підставі виконавчого напису №2731, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малим О.С., примусове виконання якого здійснюється в межах виконавчого провадження №55644493;

3) накладення арешту на майно Товариства з обмеженою відповідальністю "Укркава", а саме на:

-нерухоме майно: будівлі та споруди заводу по виробництву розчинної кави та кавових виробів, що складається з будівель та споруд заводу по виробництву розчинної кави та кавових виробів: восьмиповерхової виробничої будівлі літ. "Б" з навісами літ. "б", "б1" загальною площею 7665,5 кв.м, будівель насосної літ. "В" підвальним поверхом загальною площею 76,1 кв.м, споруд №1,8 - огорожі, №2,3,9 - ворота, №4 - градирні, №5 - резервуари для води, №6 - артезіанську свердловину, №7 - резервуар для шламу, №10 - оглядові колодязі, №1 - покриття (тротуари, майданчики, доріжки), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

-рухоме майно: секція очистки зеленої кави та секція обжарки (УК-104000002 УК-104000004 УК-104000005); помол сирого матеріалу, секція екстракції (УК-104000006 УК-104000003); секція очищення: секція випарювання (УК-104000007): секція накоплення аромату; секція сушки (УК-104000001); секція агломерації (УК-104000008); градирня малогабаритна вентилят. ТМВ-100Н в кількості 3 шт. (УК-104000117 УК-104000118 УК-104000119), що знаходиться за адресою: Одеська область, м. Чорноморськ (Іллічівськ), вул. Промислова, 14А.

В обґрунтування даної заяви ОСОБА_1 послався на те, що в обхід процедури банкрутства у даній справі вчиняються дії, спрямовані на реалізацію майна боржника та, відповідно, позбавлення визнаних кредиторів Товариства з обмеженою відповідальністю "Укркава" можливості отримати задоволення своїх вимог, оскільки державним виконавцем в порушення вимог чинного законодавства за відсутності дозволу господарського суду та поза межами провадження у справі про банкрутство було неправомірно поновлено вчинення виконавчих дій у виконавчих провадженнях №59951815 та №55644493, відкритих з примусового виконання вищенаведених виконавчих написів приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Малого О.С., та призначено суб`єктів оціночної діяльності для проведення оцінки майна боржника.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 19.07.2024 у справі №916/2739/20 (суддя Гут С.Ф.) задоволено заяву ОСОБА_1 (вх.№3-519/24 від 16.07.2024) про вжиття заходів забезпечення вимог кредиторів; зупинено стягнення на підставі виконавчого напису №2727, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малим О.С., примусове виконання якого здійснюється в межах виконавчого провадження №59951815; зупинено стягнення на підставі виконавчого напису №2731, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малим О.С., примусове виконання якого здійснюється в межах виконавчого провадження №55644493; накладено арешт на майно Товариства з обмеженою відповідальністю "Укркава", а саме: нерухоме майно: будівлі та споруди заводу по виробництву розчинної кави та кавових виробів, що складається з будівель та споруд заводу по виробництву розчинної кави та кавових виробів: восьмиповерхової виробничої будівлі літ. "Б" з навісами літ. "б", "б1" загальною площею 7665,5 кв.м, будівель насосної літ. "В" підвальним поверхом загальною площею 76,1 кв.м, споруд №1,8 - огорожі, №2,3,9 - ворота, №4 - градирні, №5 - резервуари для води, №6 - артезіанську свердловину, №7 - резервуар для шламу, №10 - оглядові колодязі, №1 - покриття (тротуари, майданчики, доріжки), що знаходиться за адресою: Одеська область, м. Чорноморськ (Іллічівськ), вул. Промислова, 14А; рухоме майно: секція очистки зеленої кави та секція обжарки (УК-104000002 УК-104000004 УК-104000005); помол сирого матеріалу, секція екстракції (УК-104000006 УК-104000003); секція очищення: секція випарювання (УК-104000007): секція накоплення аромату; секція сушки (УК-104000001); секція агломерації (УК-104000008); градирня малогабаритна вентилят. ТМВ-100Н в кількості 3 шт. (УК-104000117 УК-104000118 УК-104000119), що знаходиться за адресою: Одеська область, м. Чорноморськ (Іллічівськ), вул. Промислова, 14А.

Вказана ухвала суду першої інстанції мотивована необхідністю вжиття заходів, направлених на недопущення незаконних дій щодо вибуття майна боржника поза межами процедури банкрутства, що, в свою чергу, унеможливить задоволення вимог кредиторів та призведе до зменшення конкурсної маси.

Не погодившись з вказаною ухвалою, Акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" в особі філії Одеського обласного управління Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Одеської області від 19.07.2024 про вжиття заходів забезпечення вимог кредиторів у справі №916/2739/20 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 (вх.№3-519/24 від 16.07.2024).

Зокрема, в апеляційній скарзі скаржник наголошує на тому, що процедура реалізації заставного майна в межах провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Укркава" під контролем арбітражного керуючого не суперечить реалізації такого майна в межах виконавчого провадження, оскільки з припиненням дії мораторію у заставного кредитора виникає право стягнення на підставі виконавчих документів в порядку виконавчого провадження з дотриманням вимог Закону України "Про виконавче провадження".

У відзиві на апеляційну скаргу б/н від 28.12.2024 (вх.№3067/24/Д4 від 30.12.2024) ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії Одеського обласного управління Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Одеської області від 19.07.2024 про вжиття заходів забезпечення вимог кредиторів у справі №916/2739/20 без змін, посилаючись на те, що у даній справі про банкрутство судом не надавався дозвіл на реалізацію майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Укркава" в межах виконавчих проваджень №59951815 та №55644493 з примусового виконання виконавчих написів нотаріуса, у зв`язку з чим вжиття місцевим господарським судом запропонованих заявником заходів забезпечення вимог кредиторів є обґрунтованим, оскільки спрямоване на збереження майна боржника, захист інтересів кредиторів та усунення перешкод для виконання розпорядником майна своїх повноважень.

Інші учасники справи своїм правом згідно з частиною першою статті 263 Господарського процесуального кодексу України не скористалися, відзивів на апеляційну скаргу не надали, що згідно з частиною третьою статті 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Таран С.В., суддів: Богатиря К.В., Поліщук Л.В. від 19.12.2024 за вказаною апеляційною скаргою відкрито апеляційне провадження; встановлено строк для подання відзивів на апеляційну скаргу, а також будь-яких заяв чи клопотань з процесуальних питань до 03.01.2025.

В подальшому ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 13.01.2025 вирішено розглянути апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії Одеського обласного управління Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" на ухвалу Господарського суду Одеської області від 19.07.2024 про вжиття заходів забезпечення вимог кредиторів у справі №916/2739/20 поза межами строку, встановленого частиною третьою статті 273 Господарського процесуального кодексу України, у розумний строк, достатній для забезпечення можливості реалізації учасниками процесу відповідних процесуальних прав з урахуванням запровадженого в Україні воєнного стану, та призначено дану справу до розгляду на 19.02.2025 об 11:00.

17.02.2025 до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії Одеського обласного управління Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" б/н від 17.02.2025 (вх.№708/25 від 17.02.2025), в якому останнє, посилаючись на положення пункту 5 частини першої статті 226 Господарського процесуального кодексу України, просить подану ним апеляційну скаргу на ухвалу Господарського суду Одеської області від 19.07.2024 про вжиття заходів забезпечення вимог кредиторів у справі №916/2739/20 залишити без розгляду.

Протокольною ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.02.2025 відмовлено у задоволенні вищенаведеного клопотання Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії Одеського обласного управління Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" б/н від 17.02.2025 (вх.№708/25 від 17.02.2025), оскільки приписами пункту 5 частини першої статті 226 Господарського процесуального кодексу України регламентовано залишення без розгляду позову на підставі заяви позивача, поданої до початку розгляду справи по суті. Водночас чинним процесуальним законодавством не передбачена можливість залишення без розгляду апеляційної скарги. Натомість в силу частини четвертої статті 266 цього Кодексу особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відмовитися від неї, у зв`язку з чим, за відсутності заперечень інших осіб, які приєдналися до апеляційної скарги, апеляційний суд постановляє ухвалу про закриття апеляційного провадження. Заяви про відмову від апеляційної скарги від скаржника не надходило.

Враховуючи процесуальну можливість вирішення клопотання Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії Одеського обласного управління Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" б/н від 17.02.2025 (вх.№708/25 від 17.02.2025) у даному судовому засіданні, судом апеляційної інстанції шляхом постановлення протокольної ухвали від 19.02.2025 відмовлено у задоволенні усного клопотання представника ОСОБА_1 про оголошення у судовому засіданні перерви для надання представнику апелянта можливості усунути допущену при поданні зазначеного клопотання процесуальну помилку.

У судовому засіданні 19.02.2025 розпорядник майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Укркава" арбітражний керуючий Дарієнко Віктор Дмитрович та представник ОСОБА_1 висловили заперечення проти задоволення апеляційної скарги; представники інших учасників справи не з`явилися, хоча були належним чином сповіщені про дату, час та місце його проведення, що підтверджується матеріалами справи.

За умовами частин першої, другої статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши пояснення розпорядника майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Укркава" арбітражного керуючого Дарієнка Віктора Дмитровича та представника ОСОБА_1 , обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування Господарським судом Одеської області норм права, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Реалізація права на судовий захист, гарантованого кожному статтями 55, 124 Конституції України, багато в чому залежить від належного правового механізму, складовою якого, зокрема, є інститут забезпечення вимог у судовому процесі.

Статтею 2 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що провадження у справах про банкрутство регулюється цим Кодексом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законами України.

За умовами частини чотирнадцятої статті 39 Кодексу України з процедур банкрутства з моменту відкриття провадження у справі про банкрутство арешт майна боржника чи інші обмеження боржника щодо розпорядження належним йому майном можуть бути застосовані виключно господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство.

Правові засади забезпечення позову у господарському судочинстві врегульовано Главою 10 Розділу І Господарського процесуального кодексу України, тоді як спеціальним законом про банкрутство (стаття 40 Кодексу України з процедур банкрутства) визначено особливі різновиди забезпечувальних заходів вимог кредиторів боржника, які є учасниками провадження у справі, та надано право застосування таких заходів як за клопотанням розпорядника майна чи кредитора, так і за ініціативою суду.

Згідно з частиною першою статті 40 Кодексу України з процедур банкрутства господарський суд має право за клопотанням сторін або учасників справи чи за своєю ініціативою вжити заходів до забезпечення вимог кредиторів. Ухвала про вжиття заходів забезпечення вимог кредиторів є виконавчим документом та підлягає примусовому виконанню. Господарський суд за клопотанням розпорядника майна, кредиторів або з власної ініціативи може заборонити боржнику вчиняти без згоди розпорядника майна правочини, а також зобов`язати боржника передати цінні папери, майно, інші цінності на зберігання третім особам, вчинити чи утриматися від вчинення певних дій або вжити інших заходів для збереження майна боржника та забезпечення вимог кредиторів (у тому числі шляхом позбавлення боржника права розпорядження його майном або цінними паперами без згоди розпорядника майна або суду, який розглядає справу про банкрутство; накладення арешту на конкретне рухоме чи нерухоме майно боржника), про що виноситься ухвала.

У процедурі розпорядження майном за клопотанням розпорядника майна, сторін або інших учасників справи про банкрутство, що містить підтверджені відомості про перешкоджання виконавчим органом боржника виконанню повноважень розпорядника майна, невжиття заходів щодо забезпечення збереження майна боржника, а також про вчинення ними дій, що порушують права та законні інтереси боржника або кредиторів, господарський суд має право припинити повноваження виконавчого органу боржника та покласти виконання його обов`язків на розпорядника майна. Про припинення повноважень виконавчого органу боржника та покладання його обов`язків на розпорядника майна господарський суд виносить ухвалу, яка є виконавчим документом та підлягає примусовому виконанню (частина друга статті 40 Кодексу України з процедур банкрутства).

Таким чином, у статті 40 Кодексу України з процедур банкрутства наведено вичерпний перелік спеціальних заходів забезпечення вимог кредиторів (заборона/зобов`язання вчинити або утриматися від вчинення дій, що можуть безпосередньо вплинути конкурсну/ліквідаційну масу боржника; припинення повноважень керівника) та безальтернативно визначено безпосередніх адресатів (суб`єктів) таких заходів забезпечення боржник та у випадку припинення повноважень за частиною другою цієї статті керівник/орган управління боржника.

Саме такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 04.11.2021 у справі №922/4359/19.

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За правилами цієї статті заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду.

Отже, в силу статей 136, 137 Господарського процесуального кодексу України право здійснення забезпечення вимог кредиторів у справі про банкрутство та вибору тих чи інших заходів належить господарському суду, який виходить із конкретних обставин справи та пропозицій заявника.

Системний аналіз зазначених норм Господарського процесуального кодексу України та Кодексу України з процедур банкрутства дозволяє зробити висновок про те, що Кодексом, як спеціальним законом, визначено особливі різновиди заходів на забезпечення вимог кредиторів боржника, які є учасниками провадження у справі та надано право їх застосування як за клопотанням кредитора, так за ініціативою суду. Разом з тим, загальні принципи застосування забезпечувальних заходів (на будь-якій стадії розгляду справи, якщо їх незастосування може істотно ускладнити ефективний захист порушених прав кредитора як учасника провадження), дотримання доцільності, адекватності та співмірності застосованих заходів мають застосовуватися як загальні забезпечувальні норми відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України.

Подібний за змістом правовий висновок викладено Верховним Судом у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду в постанові від 13.02.2020 у справі №50/790-43/173.

За таких обставин, з метою захисту прав та інтересів кредиторів, а також збереження майнових активів боржника господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в тому числі, на стадії ліквідаційної процедури вправі вжити заходів щодо забезпечення вимог кредиторів, які передбачені загальними положеннями статті 137 Господарського процесуального кодексу України, а також інших заходів, застосування яких, за переконанням суду, є необхідним у конкретному випадку, з урахуванням спеціальних норм Кодексу України з процедур банкрутства.

Аналогічна правова позиція Верховного Суду міститься в постанові від 04.11.2021 у справі №922/4359/19.

З урахуванням специфіки провадження у справі про банкрутство безпосередньою метою застосування передбачених статтею 137 Господарського процесуального кодексу України заходів забезпечення позову, як заходів забезпечення вимог кредиторів у такій справі, є збереження майна боржника та у такий спосіб охорона матеріально-правових інтересів кредиторів від можливих недобросовісних дій боржника чи інших осіб стосовно його активів задля попередження потенційних труднощів у досягненні основної мети процедур банкрутства якнайповнішого задоволення вимог кредиторів.

Згідно з частиною першою статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

В силу частини четвертої статті 137 Господарського процесуального кодексу України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Адекватність (співмірність) заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Під час вирішення питання про вжиття заходів забезпечення позову необхідно враховувати, що такими заходами не повинні порушуватися права осіб, які не є учасниками судового процесу, застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.

Аналогічний правовий висновок Верховного Суду викладено в постанові від 09.09.2019 у справі №924/433/19.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

-розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

-забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

-наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

-імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, господарський суд має оцінювати обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням наявності зв`язку між конкретним заходом щодо забезпечення позову і змістом позовних вимог та обставинами, на яких вони ґрунтуються, та доказами, які наведені на їх підтвердження, а також положеннями законодавства, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, подаючи позов.

Частиною першою статті 73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В силу частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог, в господарському процесі є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.

Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 14 Господарського процесуального кодексу України).

За умовами статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З огляду на положення статей 13, 74, 80 Господарського процесуального кодексу України особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Саме така правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 12.06.2019 у справі №910/773/19.

Законом не визначається перелік відповідних доказів, які повинна надати особа до суду під час звернення з заявою про забезпечення позову, а тому суди у кожному конкретному випадку повинні оцінювати їх на предмет достатності, належності, допустимості та достовірності.

Звертаючись з заявою про вжиття заходів забезпечення вимог кредиторів (вх.№3-519/24 від 16.07.2024), Череп Олексій Олександрович послався на те, що державним виконавцем в порушення вимог чинного законодавства за відсутності дозволу господарського суду та поза межами провадження у справі про банкрутство було неправомірно поновлено вчинення виконавчих дій у виконавчих провадженнях №59951815 та №55644493, відкритих з примусового виконання виконавчих написів приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Малого О.С., та призначено суб`єктів оціночної діяльності для проведення оцінки майна боржника.

Підстави та порядок зупинення вчинення виконавчих дій визначено статтею 34 Закону України "Про виконавче провадження".

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 34 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі відкриття господарським судом провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) боржника, якщо відповідно до закону на вимогу стягувача поширюється дія мораторію, запровадженого господарським судом. Виконавець не зупиняє вчинення виконавчих дій у разі перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника).

Частиною першою статті 35 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у випадках, передбачених пунктами 1, 4, 6, 8, 11 частини першої статті 34 цього Закону, до закінчення строку дії зазначених обставин, а у випадках, передбачених пунктами 2, 3 і 5 частини першої статті 34 цього Закону, - до розгляду питання по суті.

Відповідно до частини п`ятої статті 35 Закону України "Про виконавче провадження" після усунення обставин, що стали підставою для зупинення вчинення виконавчих дій, виконавець не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли йому стало про це відомо, зобов`язаний продовжити примусове виконання рішення у порядку, встановленому цим Законом, про що виносить відповідну постанову.

Отже, зазначені положення закону визначають механізми, які мають обов`язково бути застосовані виконавцями у процесі виконання судових рішень.

Колегія суддів вбачає, що ухвалою Господарського суду Одеської області від 02.02.2023 у справі №916/2739/20:

-задоволено клопотання Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії Одеського обласного управління Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" про зняття арешту, накладеного на забезпечене майно боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Укркава";

-скасовано арешт, накладений ухвалою Господарського суду Одеської області від 23.03.2021 в частині заставного майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Укркава", а саме: на предмет іпотеки нерухоме майно: будівлі та споруди заводу по виробництву розчинної кави та кавових виробів, що складається з будівель та споруд заводу по виробництву розчинної кави та кавових виробів: восьмиповерхової виробничої будівлі літ. "Б" з навісами літ. "б", "б1" загальною площею 7665,5 кв.м, будівель насосної літ. "В", підвальним поверхом загальною площею 76,1 кв.м, споруд №1,8 - огорожі, №2, 3, 9 - ворота, №4 - градирні, №5 - резервуари для води, №6 - артезіанську свердловину, №7 - резервуар для шламу, №10 - оглядові колодязі, №1 - покриття (тротуари, майданчики, доріжки), яке знаходиться за адресою: Одеська обл., м. Чорноморськ, вул. Промислова, буд. 14-А, та на предмет застави згідно з додатком №1 до договору застави обладнання, який посвідчений приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Слаєвою Р.К. та зареєстрований в реєстрі за №7544, зі змінами та доповненнями, внесеними договором про внесення змін №1 від 10.12.2012, який зареєстрований за №5514, договором про внесення змін №2 від 28.08.2014, який зареєстрований за №2894, та згідно з додатком №1 - договір застави обладнання №3 зі змінами від 28.08.2014;

-задоволено клопотання Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії Одеського обласного управління Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" про надання дозволу на реалізацію заставного майна боржника;

-надано дозвіл на реалізацію майна Товариства з обмеженою відповідальністю "Укркава", що перебуває в заставі Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії Одеського обласного управління Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в межах провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Укркава" за контролем арбітражного керуючого, а саме: нерухоме майно згідно з Договором іпотеки, посвідченим приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Слаєвою Р.К., зареєстрованим в реєстрі за №7545, зі змінами та доповненнями, внесеними договором про внесення змін №1 від 10.12.2012, зареєстрований №5513, договором про внесення змін №2 від 04.03.2014, зареєстрований за №694, договором про внесення змін №3 від 28.08.2014, зареєстрований за №2895: будівлі та споруди заводу по виробництву розчинної кави та кавових виробів, що складається з будівель та споруд заводу по виробництву розчинної кави та кавових виробів: восьмиповерхової виробничої будівлі літ. "Б" з навісами літ. "б", "б1" загальною площею 7665,5 кв.м, будівель насосної літ. "В", підвальним поверхом загальною площею 76,1 кв.м, споруд №1,8 - огорожі, №2, 3, 9 - ворота, №4 - градирні, №5 - резервуари для води, №6 - артезіанську свердловину, №7 - резервуар для шламу, №10 - оглядові колодязі, №1 - покриття (тротуари, майданчики, доріжки), яке знаходиться за адресою: Одеська обл., м. Чорноморськ, вул. Промислова, буд. 14-А, та рухоме майно згідно з договором застави обладнання, який посвідчений приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Слаєвою Р.К. та зареєстрований в реєстрі за №7544, зі змінами та доповненнями внесеними договором про внесення змін №1 від 10.10.2012, який зареєстрований за №5514, договором про внесення змін №2 від 28.08.2014, який зареєстрований за №2894, та за договором застави обладнання №3 зі змінами від 28.08.2014.

З огляду на викладене, підстава для зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчих провадженнях №59951815 та №55644493 на підставі ухвали Господарського суду Одеської області від 20.10.2020 у справі №916/2739/20 про відкриття провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Укркава", яка стосувалася дій державного виконавця, була усунена на підставі ухвали Господарського суду Одеської області від 02.02.2023 у справі №916/2739/20, якою, серед іншого, задоволено клопотання Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії Одеського обласного управління Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" про зняття арешту, накладеного на забезпечене майно боржника, та надання дозволу на реалізацію заставного майна боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Укркава".

Відтак обставини, які стали підставою для зупинення вчинення виконавчих дій, були усунені, у зв`язку з чим поновлення виконавчих дій у виконавчих провадженнях №59951815 та №55644493 жодним чином не зумовлює необхідності вжиття запропонованих ОСОБА_1 заходів забезпечення вимог кредиторів з урахуванням наявності чинної ухвали місцевого господарського суду про надання дозволу на реалізацію заставного майна боржника.

При цьому апеляційний господарський суд враховує, що вищенаведені положення Закону України "Про виконавче провадження" є лише загальним правилом, які визначають механізми, що мають обов`язково бути застосовані виконавцями у процесі виконання судових рішень.

З моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі і спеціальними нормами Кодексу України з процедур банкрутства для випадків звернення стягнення на майно боржника встановлені спеціальні правила.

Отже, слід виходити з аналізу положень статті 34, 35 Закону України "Про виконавче провадження" у нормативному поєднанні з положеннями Кодексу України з процедур банкрутства, окремі положення якого визначають правовий режим та відповідні обмеження з розпорядження майном боржника, щодо якого відкрито провадження у справі про неплатоспроможність та застосовані відповідні процедури.

Відповідно до частини першої статті 41 Кодексу України з процедур банкрутства мораторій на задоволення вимог кредиторів це зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), строк виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.

Мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з відкриттям провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду. Ухвала є підставою для зупинення вчинення виконавчих дій. Про запровадження мораторію розпорядник майна повідомляє відповідному органу або особі, яка здійснює примусове виконання судових рішень, рішень інших органів, за місцезнаходженням (місцем проживання) боржника та місцезнаходженням його майна (частина друга статті 41 Кодексу України з процедур банкрутства).

Приписами частини третьої статті 41 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів забороняється, зокрема, стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або в позасудовому порядку відповідно до законодавства, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від продажу майна боржника), перебування майна на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі виконання рішень у немайнових спорах.

Дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на вимоги поточних кредиторів, виплату заробітної плати та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування, відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю та життю громадян, виплату авторської винагороди, аліментів, а також на вимоги за виконавчими документами немайнового характеру, що зобов`язують боржника вчинити певні дії чи утриматися від їх вчинення (абзац 1 частини п`ятої статті 41 Кодексу України з процедур банкрутства).

За умовами частини восьмої статті 41 Кодексу України з процедур банкрутства дія мораторію припиняється з дня закриття провадження у справі про банкрутство. Щодо задоволення забезпечених вимог кредиторів за рахунок майна боржника, яке є предметом забезпечення, дія мораторію припиняється автоматично після спливу 170 календарних днів з дня введення процедури розпорядження майном, якщо господарським судом протягом цього часу не було винесено постанову про визнання боржника банкрутом або ухвалу про введення процедури санації.

В частині шостій статті 41 Кодексу України з процедур банкрутства закріплено, що задоволення забезпечених вимог кредиторів за рахунок майна боржника, яке є предметом забезпечення, здійснюється лише в межах провадження у справі про банкрутство.

Звернення стягнення на майно боржника за вимогами, на які не поширюється дія мораторію, здійснюється виключно за ухвалою господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (частина п`ята статті 41 Кодексу України з процедур банкрутства).

Провадження у справах про банкрутство є самостійним видом судового провадження і характеризується особливим процесуальним порядком розгляду справ, специфічністю цілей і завдань, особливим суб`єктним складом, тривалістю судового провадження, що істотно відрізняють це провадження від позовного. З моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника.

З огляду на положення процесуального закону, у справах позовного провадження господарський суд, здійснюючи правосуддя, зв`язаний принципами диспозитивності та змагальності сторін, водночас у справах про банкрутство поряд з іншими принципами правового регулювання відносин неплатоспроможності суттєве значення має принцип судового контролю у відносинах неплатоспроможності та банкрутства.

Цей принцип полягає, серед іншого, у судовому контролі за дотриманням інтересів кредиторів стосовно збереження об`єктів конкурсної маси та інтересів боржника щодо обґрунтованості грошових претензій кредиторів, а також за збереженням балансу інтересів сторін, у тому числі під час продажу майна банкрута з метою реалізації за найвищу ціну та відповідно до встановленої Кодексом України з процедур банкрутства процедури.

У межах дотримання наведеного принципу з відкриттям провадження у справі про неплатоспроможність боржника, зважаючи на відсутність нормативного врегулювання співвідношення процедур виконавчого провадження та процедур банкрутства, з огляду на мету та цілі Кодексу України з процедур банкрутства, такими, що відповідають положенням чинного законодавства України, можна вважати лише ті дії державного виконавця щодо звернення стягнення на майно боржника, які були дозволені (санкціоновані) судовим рішенням (ухвалою суду) в межах справи про банкрутство.

Таким чином, після спливу 170 днів з дня введення процедури розпорядження майном, якщо господарським судом протягом цього часу не було винесено постанову про визнання боржника банкрутом або ухвалу про введення процедури санації, задоволення забезпечених вимог кредиторів за рахунок майна боржника, яке є предметом забезпечення, має здійснюватися за ухвалою суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, постановленою господарським судом за результатом розгляду заяви кредитора, вимоги якого є забезпеченими (постанова Верховного Суду від 29.08.2024 у cправі №920/10/21(920/602/23)).

Суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що після поновлення виконавчих проваджень державний виконавець зобов`язаний вчиняти дії в межах цих виконавчих проваджень з примусового виконання виконавчих написів приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Малого О.С., які є чинними та не скасованими, тим більше, що ухвалою Господарського суду Одеської області від 02.02.2023 у справі №916/2739/20, , серед іншого, знято арешт, накладений на забезпечене майно боржника, та надано дозвіл на реалізацію заставного майна боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Укркава".

Даний висновок Південно-західного апеляційного господарського суду повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 30.10.2024 у справі №916/2739/20(916/5706/23), в межах якої було заявлено позовні вимоги про визнання противоправними та скасування постанов державного виконавця про поновлення вчинення виконавчих дій та про призначення суб`єкта оціночної діяльності, які були прийняті в межах виконавчого провадження, в якому стягувачем виступає Акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" в особі філії Одеського обласного управління Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", а боржником Товариство з обмеженою відповідальністю "Укркава".

Зазначене необґрунтовано залишилось поза увагою місцевого господарського суду під час постановлення оскаржуваної ухвали про забезпечення вимог кредиторів, якою безпідставно заблоковано процедуру проведення стягнення на підставі виконавчих написів нотаріуса попри припинення в силу закону дії мораторію щодо заставних вимог кредитора Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії Одеського обласного управління Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України".

Враховуючи вищевикладене, оцінивши доводи заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення вимог кредиторів, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду зазначає про необґрунтованість висновку місцевого господарського суду щодо наявності підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 (вх.№3-519/24 від 16.07.2024).

За таких обставин, ухвала Господарського суду Одеської області від 19.07.2024 про вжиття заходів забезпечення вимог кредиторів у справі №916/2739/20 є необґрунтованою та такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню з одночасною відмовою у задоволенні заяви ОСОБА_1 (вх.№3-519/24 від 16.07.2024).

Керуючись статтями 136, 137, 232, 233, 236, 240, 255, 269, 270, 271, 273, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії Одеського обласного управління Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Одеської області від 19.07.2024 про вжиття заходів забезпечення вимог кредиторів у справі №916/2739/20 скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення вимог кредиторів (вх.№3-519/24 від 16.07.2024) відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у строк, який обчислюється відповідно до статті 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 20.02.2025.

Головуючий суддя С.В. Таран

Суддя К.В. Богатир

Суддя Л.В. Поліщук