ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2025м. ДніпроСправа № 904/4393/24

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Загинайко Т.В. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження справу

за позовом Фізичної особи-підприємця Бахтіна Віталія Анатолійовича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрсервіс Груп" (49000, м. Дніпро, вул. Виконкомівська, буд. 11, оф. 3; ідентифікаційний код 43198711)

про стягнення 400 000 грн. 00 коп.

Без повідомлення (виклику) представників сторін

ПРОЦЕДУРА:

Позивач - Фізична особа-підприємець Бахтін Віталій Анатолійович звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою (вх.№4183/24 від 04.10.2024) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрсервіс Груп" про стягнення 400 000 грн. 00 коп. - безпідставно отриманих коштів.

Також просить судові витрати покласти на відповідача.

Позивач у клопотанні (вх.№46715/24 від 07.10.2024) про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження просить суд задовольнити клопотання позивача про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження, розглянути справу №904/4393/24 у порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 07.10.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Також позивач у заяві (вх.№46484/24 від 04.10.2024) про забезпечення позову, що подається одночасно з позовною заявою просить: - задовольнити заяву позивача про забезпечення позову; - вжити заходи забезпечення позову шляхом накладання арешту на грошові кошти відповідача, які знаходяться на рахунку номер НОМЕР_2 , відкритому в АТ "ПУМБ", а також на інших рахунках, відкритих у будь-яких банківських або інших фінансово-кредитних установах та належать Товариству з обмеженою відповідальністю "Укрсервіс Груп" в межах суми 400 000 грн. 00 коп. до набрання законної сили рішенням суду у даній справі; - у відповідності до вимог Закону України "Про виконавче провадження" в ухвалі про забезпечення позову зазначити, що стягувачем є Фізична особа-підприємець Бахтін Віталій Анатолійович (місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ), боржником є Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрсервіс Груп" (місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, вул. Виконкомівська, буд. 11, кв. оф. 3; ідентифікаційний код 43198711); ухвала підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому для виконання судових рішень; строк її пред`явлення до виконання становить три роки.

Вказана заява обґрунтована тим, що: - на розгляд до Господарського суду Дніпропетровської області передано спір у справі за позовною заявою Фізичної особи-підприємця Бахтіна Віталія Анатолійовича до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрсервіс Груп" про стягнення безпідставно отриманих коштів у розмірі 400 000,00 грн.; - в обґрунтування поданого позову позивач посилається на те, що між ним та відповідачем існували договірні відносини щодо поставки товару позивачу; - 26.01.2024 позивач сплатив відповідачу 400 000 грн. 00 коп., як передоплату за товар; - разом з тим, відповідач товар позивачу не поставив, у подальшому не надав відповіді на претензію позивача №12/09-2024 від 12.09.2024; - вимоги позивача, викладені у претензії, а саме здійснити поставку товару або повернути сплачені позивачем грошові кошти, не виконав; - порушення відповідачем своїх зобов`язань призвело до порушення прав позивача, за захистом яких він був змушений звернутися до суду із позовною заявою; - водночас розмір безпідставно отриманих відповідачем коштів є значним, а неодноразова недобросовісна поведінка відповідача свідчить про його односторонню відмову від виконання зобов`язань, що, відповідно, є підставою для звернення до суду із заявою про забезпечення такого позову; - отже, предметом позову у вказаній справі між позивачем та відповідачем є грошові кошти у розмірі 400 000 грн. 00 коп., які позивач просить суд стягнути на свою користь як отримані і збережені відповідачем без достатньої правової підстави; - відповідно на час вирішення спору судом, необхідним є накладення арешту на ці кошти в межах спірної суми; - причиною звернення позивача із цією заявою є те, що відповідач неодноразово і протягом значного проміжку часу не виконує свої зобов`язання, а отже, є підстави вважати та стверджувати, що відповідач фактично в односторонньому порядку відмовився від своїх зобов`язань та не бажає повертати грошові кошти позивачу у добровільному порядку; - позивачу із відкритих джерел відомо, що на майно відповідача було накладено арешт ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 31.01.2023 №757/3949/23-к; - враховуючи вище описане, після пред`явлення позивачем позову про стягнення цих коштів, є досить обґрунтований ризик і ймовірність того, що відповідач може здійснити заходи з приховування грошових коштів у зазначеній спірній сумі; - метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову; - невжиття заходів забезпечення позову до закінчення розгляду справи по суті, фактично, знівелює рішення суду у даній справі, внаслідок чого права та інтереси позивача не зможуть бути відновлені; - при цьому, запропонований позивачем спосіб забезпечення позову, співвідноситься з предметом позову, а отже, існує конкретний зв`язок між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовних вимог, а тому вжиті судом заходи будуть спроможні забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 07.10.2024 заяву Фізичної особи-підприємця Бахтіна Віталія Анатолійовича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) про забезпечення позову, що подається одночасно з позовною заявою, - задоволено, вжито заходи забезпечення позову шляхом накладання арешту на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрсервіс Груп" (49000, м. Дніпро, вул. Виконкомівська, буд. 11, оф. 3; ідентифікаційний код 43198711), які знаходяться на рахунку номер НОМЕР_2 , відкритому в АТ "ПУМБ", а також на інших рахунках, відкритих у будь-яких банківських або інших фінансово-кредитних установах та належать Товариству з обмеженою відповідальністю "Укрсервіс Груп" (49000, м. Дніпро, вул. Виконкомівська, буд. 11, оф. 3; ідентифікаційний код 43198711) до набрання законної сили рішенням суду у даній справ; накладено арешт на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрсервіс Груп" (49000, м. Дніпро, вул. Виконкомівська, буд. 11, оф. 3; ідентифікаційний код 43198711) в межах суми позову у розмірі 400 000 (чотириста тисяч) грн. 00 коп.

Позивач у клопотанні (вх.№50038/24 від 29.10.2024) про повторне направлення ухвали про забезпечення позову просить повторно направити на адресу позивача засвідчену копію ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 07.10.2024 про забезпечення позову, оскільки позивач не зміг забрати копію ухвали в поштовому відділенні, і вона була повернена до Господарського суду Дніпропетровської області.

Господарським судом Дніпропетровської області листом від 29.10.2024 №904/4393/24/39644/24 було повторно спрямовано позивачу ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 07.10.2024 про забезпечення позову з гербовими печатками.

Позивач у заяві (вх.№53011/24 від 14.11.2024) про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді (внесення РНОКПП/коду ЄДРПОУ до додаткових відомостей про учасника справи та надання доступу до електронної справи) просить внести дані представника відповідача - адвоката Бойко Наталії Олександрівни - РНОКПП НОМЕР_3 , до додаткових відомостей про учасника справи для доступу до електронної справи №904/4393/24 за позовом фізичної особи-підприємця Бахтіна В.А. до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрсервіс Груп" про стягнення 400 000 грн. 00 коп.; перевести в електронну форму процесуальні та інші документи по справі за позовом Фізичної особи-підприємця Бахтіна В.А. до ТОВ "Укрсервіс Груп" про стягнення 400 000 грн. 00 коп.

З приводу дотримання прав відповідача під час розгляду даної справи судом, слід зазначити таке.

Пунктом 10 частини 2 статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" визначено, що в Єдиному державному реєстрі містяться відомості щодо юридичної особи, зокрема, про місцезнаходження останньої.

На підтвердження адреси відповідача судом долучено до матеріалів справи витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з якого вбачається, що місцезнаходженням відповідача є: 49000, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Виконкомівська, будинок 11, офіс 3, на яку і була направлена кореспонденція господарського суду відповідачу (а.с.25).

Відповідно до частини 3 статті 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.

Згідно з частиною 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є, окрім іншого, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Слід відзначити, що поштове відправлення на адресу відповідача, в якому містилися ухвали суду від 07.10.2024, було повернуто за зворотною адресою 20.01.2025 з позначкою - "За закінченням терміну зберігання" (а.с. 61-69).

З долученої судом до матеріалів справи роздруківки трекінгу з вебпорталу АТ "Укрпошта" вбачається, що поштове відправлення, в якому містилися ухвали суду від 07.10.2024 повернуто відправнику 22.12.2024 "За закінченням терміну зберігання" (а.с. 70).

Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження №11-268заі18), постановах Верховного Суду від 18.03.2021 у справі №911/3142/19, від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі №10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б).

При цьому, до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому відповідні процесуальні документи надсилаються господарським судом згідно з поштовими реквізитами учасників судового процесу, наявними в матеріалах справи.

Водночас законодавство України, в тому числі Господарський процесуальний кодекс України, не зобов`язує й сторону у справі, зокрема позивача, з`ясовувати фактичне місцезнаходження іншої сторони (сторін) у справі (якщо воно не співпадає з її офіційним місцезнаходженням, визначеним у відповідному державному реєстрі) та зазначати таке фактичне місцезнаходження в позовній заяві чи інших процесуальних документах.

Крім того, частиною 7 статті 120 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Відповідно до частини 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Також судом враховані положення Правил надання послуг поштового зв`язку, визначені постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05.03.2009 (надалі - Правила).

Так, порядок доставки поштових відправлень, поштових переказів, повідомлень про вручення поштових відправлень, поштових переказів, періодичних друкованих видань юридичним особам узгоджується оператором поштового зв`язку разом з юридичною особою. Для отримання поштових відправлень юридична особа повинна забезпечити створення умов доставки та вручення поштових відправлень відповідно до вимог Закону України "Про поштовий зв`язок", цих Правил (пункт 94 Правил).

У разі якщо копію прийнятого судового рішення (ухвали, постанови, рішення) направлено судом листом за належною поштовою адресою, тобто повідомленою суду учасником справи, і повернено підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання чи закінчення строку зберігання поштового відправлення, то вважається, що адресат повідомлений про прийняте судове рішення.

Вказана правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №923/1432/15.

Також, суд наголошує, що за змістом статей 2, 4 Закону України "Про доступ до судових рішень" вбачається, що кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин.

З урахуванням наведеного, відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалами Господарського суду Дніпропетровської області по даній справі у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Враховуючи викладене, неперебування відповідача за місцем його державної реєстрації чи небажання отримати поштову кореспонденцію та, як наслідок, ненадання відзиву, не є перешкодою розгляду справи судом за наявними матеріалами і не свідчить про порушення норм процесуального права саме зі сторони суду.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 03.03.2018 у справі № 911/1163/17 та від 10.05.2018 у справі № 923/441/17.

За таких обставин суд вважає, що невручення ухвали суду відбулось через недотримання відповідачем вимог законодавства щодо забезпечення отримання поштових відправлень за своїм офіційним місцезнаходженням (поштовою адресою), що розцінюється судом як фактична відмова від отримання адресованих йому судових рішень (ухвал). Відповідач, у разі незнаходження за своєю офіційною (юридичною) адресою, повинен був докласти зусиль щодо отримання поштових відправлень за цією адресою або повідомлення суду про зміну свого місцезнаходження.

Більше того, права відповідача, як учасника справи, не можуть забезпечуватись судом за рахунок порушення прав позивача на своєчасне вирішення спору судом, що є безпосереднім завданням господарського судочинства, та яке відповідно до норм частини 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Так, ухвалою суду від 07.10.2024, з урахуванням вимог частини 8 статті 165 Господарського процесуального кодексу України, судом було запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву протягом 15-ти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Судом також враховані Нормативи і нормативні строки пересилання поштових відправлень, затверджені наказом Міністерства інфраструктури України №958 від 28.11.2013, на випадок направлення відповідачем відзиву на позовну заяву або клопотання до суду поштовим зв`язком.

Однак, станом на 17.02.2025 строк на подання відзиву на позовну заяву, з урахуванням додаткового строку на поштовий перебіг, закінчився.

Будь-яких клопотань про продовження вказаного процесуального строку у порядку, передбаченому частиною 2 статті 119 Господарського процесуального кодексу України, до суду від відповідача не надходило; поважних причин пропуску вказаного строку суду також не повідомлено.

Згідно із частиною 1 статті 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Слід також зауважити, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України).

Суд вважає, що відповідач не скористався своїм правом на надання відзиву на позовну заяву та вважає можливим розглянути справу за наявними у ній матеріалами.

Отже, суд вважає, що матеріали справи містять достатньо документів, необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення, оскільки у відповідача було достатньо часу для подання як відзиву на позову заяву так і доказів погашення спірної заборгованості, у разі їх наявності, чого відповідачем зроблено не було, будь-яких заперечень чи відомостей щодо викладених у позовній заяві обставин відповідачем суду також не повідомлено.

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.

Справа розглядається відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод протягом розумного строку з урахуванням введення в Україні воєнного стану.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ТА ДОКАЗИ, ЩО ЇХ ПІДТВЕРДЖУЮТЬ

За твердженням позивача:

- між позивачем - Фізичною особою-підприємцем Бахтіним Віталієм Анатолійовичем, та відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Укрсервіс Груп" існують домовленості стосовно поставки позивачем відповідачеві 277 778 штук R-(zinc carbon battery) / Батарейка Power Flash R06 (4/60/1200) на загальну суму 400 000 грн. 32 коп., з урахуванням ПДВ, що підтверджується рахунком-фактурою від 26.01.2024 №УГ-0000001, сформованого відповідачем, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с. 6);

- позивачем 26.01.2024 було проведено сплату вказаного вище рахунку-фактури на загальну суму 400 000 грн. 00 коп., що підтверджується платіжною інструкцією від 26.01.2024 №4477-3Р2С-51Х0-Е34А, копія якої міститься в матеріалах справи (а.с. 7);

- поставка товару відповідачем не здійснена;

- не отримавши товар, позивач звернувся до відповідача з претензією від 12.09.2024 №12/09-2024, якою вимагав у 7-ми денний строк поставити товар в обумовленій кількості або повернути кошти у розмірі 400 000 грн. 00 коп. та попереджав відповідача про звернення до суду за захистом порушених прав та інтересів (а.с. 8-10).

Позивач стверджує, що на виконання домовленостей з відповідачем на підставі виставленого рахунку перерахував останньому 400 000 грн. 00 коп., проте поставка товару відповідачем не здійснена, сума попередньої оплати позивачеві не повернута, що і стало причиною виникнення спору та звернення позивача з позовом до суду.

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ СТОРІН, ВИСНОВКИ СУДУ

Щодо правовідносин сторін

Відповідно до частини 1, пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина 1 статті 202 Цивільного кодексу України); дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина 4 статті 202 Цивільного кодексу України).

Стаття 509 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу; зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку, а статтею 174 Господарського кодексу України встановлено, що господарські зобов`язання можуть виникати: - безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність; - з акту управління господарською діяльністю; - з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать; - внаслідок заподіяння шкоди суб`єкту або суб`єктом господарювання, придбання або збереження майна суб`єкта або суб`єктом господарювання за рахунок іншої особи без достатніх на те підстав; - у результаті створення об`єктів інтелектуальної власності та інших дій суб`єктів, а також внаслідок подій, з якими закон пов`язує настання правових наслідків у сфері господарювання.

Згідно з частиною 1 статті 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку; майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як вбачається, позивач стверджує, що відповідно до існуючих між сторонами домовленостей, відповідачем було сформовано рахунок-фактуру від 26.01.2024 №УГ-0000001 (найменування товару: 277 778 штук R-(zinc carbon battery) / Батарейка Power Flash R06 (4/60/1200)) на загальну суму 400 000 грн. 32 коп., з урахуванням ПДВ, який був сплачений позивачем 26.01.2024 відповідно до платіжної інструкції від 26.01.2024 №4477-3Р2С-51Х0-Е34А (призначення платежу: "Передоплата за товар згідно рахунку УГ-0000001 від 26 січня 2024 від Бахтін В.А." платник - ФОП Бахтін В.А.).

Позивач стверджує, що товар, за який здійснено сплату, відповідачем не поставлено, внаслідок чого позивач звернувся до відповідача з претензією від 12.09.2024 №12/09-2024, якою вимагав у 7-ми денний строк поставити товар в обумовленій кількості або повернути кошти у розмірі 400 000 грн. 00 коп.

На час розгляду справи грошові кошти в розмірі 400 000 грн. 00 коп. відповідачем позивачеві не повернуто, доказів іншого матеріали справи не містять, сторонами не надано.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до вимог договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частинами 1 та 2 статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору; не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань; кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу; порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено обов`язковість договору для виконання сторонами.

Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частини 1, 2 статті 639 Цивільного кодексу України).

За змістом частини 1 статті 640 та частини 2 статті 642 Цивільного кодексу України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

За приписами частини 2 статті 180 Господарського кодексу України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Частиною 1 статті 181 Господарського кодексу України визначено, що господарський договір укладається в порядку, встановленому Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Судом встановлено, що шляхом виставлення відповідачем рахунку (у якому зазначено, зокрема, найменування товару, кількість, ціна за одинцю та загальна сума з урахуванням ПДВ) та його подальшої сплати позивачем, між сторонами укладено договір поставки у спрощений спосіб.

За приписами статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною другою статті 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 статті 693 Цивільного кодексу України визначено, що якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати.

Можливість обрання певно визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця.

Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

Визначене зазначеною нормою право покупця вимагати від продавця повернення суми попередньої оплати є за своїм змістом правом покупця на односторонню відмову від зобов`язання, внаслідок якої припиняється зобов`язання продавця перед покупцем по поставці товару

Оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом, а саме як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі позову.

Обмеження заявників у праві на судовий захист шляхом відмови у задоволенні позову за відсутності доказів попереднього їх звернення до продавця з вимогами, оформленими в інший спосіб, ніж позов (відмінними від нього), фактично буде призводити до порушення принципів верховенства права, доступності судового захисту, суперечити положенням частини другої статті 124 Конституції України та позиції Конституційного Суду України в рішенні від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 124 Конституції України (справа про досудове врегулювання спорів), згідно з якою вирішення правових спорів у межах досудових процедур є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту. Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. А у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 28.11.2011 у справі №3-127гс11.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (частина 2 статті 530 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи та зазначено вище, позивач претензією від 12.09.2024 №12/09-2024 просив відповідача у семиденний строк поставити товар в обумовленій кількості або повернути кошти у розмір 400 000 грн. 00 коп., що були сплачені за непоставлений товар.

Про спрямування вказаної претензії позивачем відповідачу свідчать опис вкладення від 12.09.2024, вкладення у цінний лист, фіскальний чек від 12.09.2024 та накладна "Укрпошти" від 12.09.2024 №297, відповідно до якої розрахункова дата доставки: 13.09.2024 (а.с. 10).

При цьому суд зазначає, що відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 23.01.2023 у справі №496/4633/18 направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника.

Отже, листи, що повернулися з відміткою довідкою поштового відділення про причину повернення - "за закінченням терміну зберігання" або "інші причини", є належно врученими. Звісно ж, за умови, що їх було направлено на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (щодо юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців) або на адресу місця реєстрації (щодо фізичних осіб) чи на адресу, самостійно зазначену стороною як адреса для листування.

Враховуючи викладене суд доходить висновку, що оскільки претензію було надіслано позивачем за місцезнаходженням відповідача: 49000, м. Дніпро, вул. Виконкомівська, буд. 11, оф. 3 остання є належно врученою.

З долученої судом до матеріалів справи роздруківки трекінгу з вебсайту АТ "Укрпошта" вбачається, що поштове відправлення №297 повернуто відправнику 30.09.2024 за закінченням встановленого терміну зберігання (а.с. 71).

З урахуванням викладеного, днем отримання відповідачем вимоги про поставку товару або про повернення коштів в розмірі 400 000 грн. 00 коп. є 30.09.2024.

Отже, строк поставки товару або повернення сплачених за нього грошових коштів в розмірі 400 000 грн. 00 коп. є таким, що настав 07.10.2024 (30.09.2024 + 7 днів).

Як вже зазначалося вище, відповідачем товар позивачеві не поставлено, грошові кошти в розмірі 400 000 грн. 00 коп. не повернуто.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, iнших актiв цивiльного законодавства.

Згідно зі статтею 202 Господарського кодексу України та статтею 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

На момент розгляду справи доказів погашення заборгованості перед позивачем відповідачем не надано.

Відповідно до частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Щодо посилання позивача на норми статті 1212 Цивільного кодексу України суд вважає за необхідне зазначити таке.

Задовольняючи вимоги позивача про стягнення коштів в розмірі 400 000 грн. 00 коп. з інших, ніж визначено в позові правових підстав, суд зазначає наступне.

З точки зору процесуального закону, предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яке опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Водночас правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

У процесуальному законодавстві діє принцип "jura novit curia" ("суд знає закони"), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus). Активна роль суду в процесі вирішення спору проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, при вирішенні спору суд в межах своїх процесуальних функціональних повноважень та в межах позовних вимог встановлює зміст правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин, та визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Отже, обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено саме на суд, що є складовою класичного принципу jura novit curia.

Таким чином, застосування судом при вирішенні спору іншої правової норми, ніж та на яку посилався позивач при звернення з позовом до суду, не змінює підстав позову, та не свідчить про вихід суду за межі заявлених позовних вимог.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Щодо судового збору

Відповідно до частини 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір" визначено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Як вбачається, позовна заява та заява про забезпечення позову у даній справі були подані позивачем до суду в електронній формі через "Електронний суд", отже сума судового збору, яку мав сплатити позивач складає:

- за подання позовної заяви: 4 800 грн. 00 коп. (400 000 грн. 00 коп. х 1,5% х 0,8), проте позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 6 000 грн. 00 коп., що є більшим, від встановленого законодавством розміру судового збору на 1 200 грн. 00 коп. (6 000 грн. 00 коп. - 4 800 грн. 00 коп.);

- за подання заяви про забезпечення позову: 1 211 грн. 20 коп. (2 422 грн. 40 коп. / 2), проте позивачем було сплачено 1 514 грн. 00 коп., що є більшим, від встановленого законодавством розміру судового збору на 302 грн. 80 коп. (1 514 грн. 00 коп. - 1 211 грн. 20 коп.).

Отже, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 4 800 грн. 00 коп. - витрат на сплату судового збору за подання позовної заяви та 1 211 грн. 20 коп. - витрат на сплату судового збору за подання заяви про забезпечення позову.

За клопотанням позивача підлягає поверненню останньому з Державного бюджету судовий збір в розмірі 1 502 грн. 80 коп. (1 200 грн. 00 коп. + 302 грн. 80 коп.)

Керуючись пунктом 19.1 Розділу ХІ Перехідних положень, статтями 123, 129, 232, 236, 237, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Бахтіна Віталія Анатолійовича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрсервіс Груп" (49000, м. Дніпро, вул. Виконкомівська, буд. 11, оф. 3; ідентифікаційний код 43198711) про стягнення 400 000 грн. 00 коп. - задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрсервіс Груп" (49000, м. Дніпро, вул. Виконкомівська, буд. 11, оф. 3; ідентифікаційний код 43198711) на користь Фізичної особи-підприємця Бахтіна Віталія Анатолійовича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) 400 000 (чотириста тисяч) грн. 00 коп. - грошових коштів, 4 800 (чотири тисячі вісімсот) грн. 00 коп. - витрат на сплату судового збору за подання позовної заяви та 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп. - витрат на сплату судового збору за подання заяви про забезпечення позову.

Видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.В. Загинайко

Дата підписання рішення,

оформленого відповідно до статті 238 ГПК України

18.02.2025