АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

про відмову у відкритті апеляційного провадження

19 лютого 2025 року м. ОдесаСправа № 923/592/17
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Аленіна О.Ю.

суддів: Принцевської Н.М., Філінюка І.Г.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Господарського суду Одеської області від 17.09.2024 (повний текст складено та підписано 27.09.2024, суддя Найфлейш В.Д.)

у справі №923/592/17

за заявою Публічного акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України"

до Приватного підприємства "Біотранспілет"

про банкрутство

ВСТАНОВИВ

Рішенням Господарського суду Одеської області від 17.09.2024 по справі №923/592/17 позов ліквідатора ПП Біотранспілет арбітражного керуючого Вербицького О.В. про покладення субсидіарної відповідальності задоволено частково, стягнуто солідарно із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Приватного підприємства Біотранспілет заборгованість в розмірі 15 973 392 грн. 80 коп. субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями ПП Біотранспілет у зв`язку із доведенням до банкрутства, в частині позовних вимог пред`явлених до ОСОБА_4 відмовлено.

До Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1 на вищевказане рішення Господарського суду Одеської області від 17.09.2024.

Також скаржником заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Одеської області від 17.09.2024 по справі №923/592/17.

В обґрунтування заявленого клопотання скаржник зазначає, що місцем його реєстрації і місця проживання була Херсонська обл., Генічеський р-н, с. Павлівка, тобто тимчасово окупована територія. Після початку повномасштабної війни розв`язаною рф, апелянт змушений був виїхати з окупованої території. Але пізніше, виїхав за кордон і з 05.02.2024 року отримав повноцінне право на тимчасове проживання в Румунії. Тому не мав змоги ні отримувати кореспонденцію, ні навіть повноцінно користуватись інтернетом і не знав про існування даного спору.

За твердженням апелянта, він не отримував ані заяву ліквідатора про покладення субсидіарної відповідальності, ані процесуальні документи суду першої інстанції, зокрема й оскаржуване рішення.

Про існування заяви ліквідатора та зазначеного рішення суду, як стверджує апелянта, йому стало відомо після того, як в додатку Дія відобразилось виконавче провадження з примусового виконання наказу №923/592/17 від 18.10.2024, який було видано на виконання оскаржуваного рішення.

Апелянт зазначає, що після того, як йому стало відомо про наявність виконавчого провадження про стягнення грошових коштів, він намагався ознайомитися з матеріалами справи, в тому числі з судовим рішенням і з позовною заявою. Так, апелянт звернувся 18.11.2024 електронною поштою до суду першої інстанції з заявою про ознайомлення з матеріалами справи, але не отримав матеріалів справи, а суд надіслав супровідний від 09.12.2024 року в якому зазначив, що чинним законодавством не передбачено направлення матеріалів справи на електронну пошту. Лише після того, як апелянту вдалося зробити електронний кабінет суду і надіслати заяву про ознайомлення з матеріалами від 10.12.2024 року, в той же день йому надали доступ до матеріалів справи, в тому числі судового рішення.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.02.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Одеської області від 17.09.2024 по справі №923/592/17 залишено без руху, визначено ОСОБА_1 усунути встановлені судом при поданні апеляційної скарги недоліки, а саме вказати інші причини для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Одеської області від 17.09.2024 по справі №923/592/17 та надати суду докази сплати судового збору за подання апеляційної скарги у встановленому законом порядку та розмірі, протягом 10 днів з дня вручення апелянту ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

До суду апеляційної інстанції надійшла заява в якій скаржник просить поновити йому строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Одеської області від 17.09.2024 по справі №923/592/17, з огляду на таке.

Так, за твердженням апелянта, через повномасштабну війну розв`язану росією, запровадження у зв`язку з цим воєнного стану, окупацією частини України, в тому числі рідного населеного пункту скаржника, в якому він мешкав, стало тими невідворотними, незалежними від нього обставинами, через які було пропущено строк на апеляційне оскарження.

Скаржник зазначає, що не отримував копії позовної заяви, однак зараз це довести неможливо з огляду на те, що Генічеський район в якому розташоване відділення Укрпошти знаходиться в окупації не може.

Також апелянт наголошує на тому, що територіальна підсудність справ Господарського суду Херсонської області бла змінена на Господарський суд Одеської області та лише через більш ніж півтора року з дня находження до суду позовної заяви, ухвалою від 17.08.2023 справа про банкрутство ПП «Біотранспілет» була прийнята до провадження Господарським судом Одеської області. А ухвалою господарського суду Одеської області від 07.11.2023 прийнято заяву ПП «Біотранспілет» в особі ліквідатора арбітражного керуючого Вербицького О.В. до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про покладення субсидіарної та солідарної відповідальності до розгляду та відкрито провадження у справі.

Всі ці обставини, а саме занадто довгий періоду між поданням позовної заяви та відкриттям провадження у справі, які виникли з незалежних ні від апелянта, ні від суду обставин війною, окупацією, запровадженням воєнного стану, вплинули на можливість апелянта, як приймати участь у розгляді справи так і своєчасно звернутись з апеляційною скаргою.

Апелянт наголошує на тому, що через початок війни, окупацію, він з родиною змушений був, ризикуючи життям, покинути рідну домівку, що безпосередньо вплинуло на нього, його життєвий уклад, в порівнянні з умовною ситуацією, якби він не опинився в окупації і зберіг своє житло, як більшість населення України. І в контексті даної справи, є підстави для врахування цих непереборних обставин і поновлення строку на апеляційне оскарження.

За твердженням апелянта, через виїзд за межі України, він не мав змоги ні отримувати кореспонденцію, ні навіть повноцінно користуватись інтернетом, зокрема відвідувати сайти Судова Влада України і своєчасно побачити оголошення про виклик в суд.

Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду, розглянувши заяву про усунення недоліків та дослідивши обставини викладені у ній, дійшла наступних висновків.

Відповідно до ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст. 119 ГПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, оскаржуване рішення прийнято судом першої інстанції 17.09.2024. Повний текст складено та підписано 27.09.2024.

Отже, з урахуванням дати складання повного тексту оскаржуваного рішення, останнім днем строку подання апеляційної скарги на нього є 17.10.2024.

Втім, апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Одеської області від 17.09.2024 по справі №923/592/17 була подана до суду апеляційної інстанції 30.12.2024 через систему Електронний суд, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, 01.02.2022 (надійшла до Господарського суду Херсонської області 07.02.2022), арбітражним керуючим Вербицьким О.В. було подано до Господарського суду Херсонської області заяву про покладення субсидіарної та солідарної відповідальності по зобов`язанням боржника (т. 6, а.с. 50-96).

До вказаної заяви було додано докази на підтвердження її направлення апелянту ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 , а саме опис вкладення, список згрупованих відправлень та фіскальний чек (т. 6, а.с. 62, 65).

Колегія суддів звертає увагу на те, що така заява, та відповідно докази на підтвердження її направлення на адресу ОСОБА_1 були надані до суду першої інстанції до повномасштабного вторгнення військ рф на територію України, запровадження воєнного стану та тимчасової окупації Генічеського району Херсонської області.

Відтак, ОСОБА_1 було належним чином сповіщено про звернення арбітражного керуючого Вербицького О.В. до суду з заявою про покладення субсидіарної та солідарної відповідальності по зобов`язанням боржника.

Вподальшому, ухвалою від 17.08.2023 дана справа була прийнята до провадження Господарським судом Одеської області.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 07.11.2023 прийнято заяву ПП «Біотранспілет» в особі ліквідатора арбітражного керуючого Вербицького О.В. до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про покладення субсидіарної та солідарної відповідальності до розгляду та відкрито провадження у справі.

Господарським судом Одеської області, з метою належного повідомлення учасників справи про розгляд справи було здійснено запит до Єдиного державного демографічного реєстру та отримано відповідь №405266 від 12.01.2024 про місце реєстрації ОСОБА_1 . Зокрема, у відповідності до вказаної відповіді, ОСОБА_1 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 (т. 7, а.с. 66-67).

Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 (з відповідними змінами) затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих рф.

До названого переліку, зокрема включено всю територію Генічеського району Херсонської області, тобто місцезнаходження апелянта.

Порядок виклику в суд та повідомлення про судове рішення осіб, які перебувають на тимчасово окупованій території визначено Законом України Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України.

Частиною 1 ст. 12-1 Закону України Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України визначено, якщо остання відома адреса місця проживання (перебування), місцезнаходження чи місця роботи учасників справи знаходиться на тимчасово окупованій території, суд викликає або повідомляє учасників справи, які не мають електронного кабінету, про дату, час і місце першого судового засідання у справі через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за двадцять днів до дати відповідного судового засідання.

Суд викликає або повідомляє таких учасників справи про дату, час і місце інших судових засідань чи про вчинення відповідної процесуальної дії через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання або вчинення відповідної процесуальної дії.

З опублікуванням такого оголошення відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.

На виконання наведених законодавчих приписів суд першої інстанції 02.04.2024, розмістив на офіційному веб-порталі судової влади України оголошення із текстом відповідної ухвали в якій вказано час, дату та місце розгляду справи (т.7, а.с. 86).

Вищенаведене обставини у сукупності свідчать про те, що апелянт був належним чином повідомлений про наявність у провадженні Господарського суду Одеської області даної справи, а також про час, дату та місце розгляду справи.

Колегія суддів також наголошує на тому, що за приписами ч.7 ст. 120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають електронного кабінету та яких неможливо сповістити за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає чи не перебуває.

Так наявні матеріали справи не містять доказів на підтвердження повідомлення апелянтом суд першої інстанції про зміну свого місцезнаходження під час розгляду справи.

Також, ст. 12-1 Закону України Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України визначено, що учасники справи, остання відома адреса місця проживання (перебування) чи місцезнаходження яких знаходиться на тимчасово окупованій території і які не мають електронного кабінету, повідомляються про ухвалення відповідного судового рішення шляхом розміщення інформації на офіційному веб-порталі судової влади України з посиланням на веб-адресу такого судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень або шляхом розміщення тексту відповідного судового рішення на офіційному веб-порталі судової влади України з урахуванням вимог, визначених Законом України "Про доступ до судових рішень", у разі обмеження доступу до Єдиного державного реєстру судових рішень.

З моменту розміщення такої інформації вважається, що особа отримала судове рішення.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, на виконання вищевказаних приписів Закону України Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України Господарський суд Одеської області 09.10.2024 розмістив оголошення про прийняття оскаржуваного рішення з посиланням на веб-адресу такого судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень (т.7, а.с. 120).

Відтак, з огляду на приписи ст. 12-1 Закону України Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України, з моменту розміщення тексту оскаржуваного рішення на офіційному веб-порталі судової влади України, а саме з 09.10.2024 вважається, що скаржник отримав судове рішення.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку про дотримання місцевим господарським судом вимог ГПК України та Закону України Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України щодо належного повідомлення скаржника про прийняття оскаржуваного рішення та обізнаність останнього про його наявність.

Також, за змістом ст.2 Закону України Про доступ до судових рішень кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Нормами статті 4 цього Закону передбачено, що судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин.

Згідно з відомостями, які містяться у Єдиному державному реєстрі судових рішень, оскаржуване рішення було оприлюднено 01.10.2024, а тому з названої дати скаржник мав можливість ознайомитись з оскаржуваною ухвалою.

При цьому, судова колегія наголошує на тому, що Державна судова адміністрація України з 20 червня 2022 року відновила загальний доступ до Єдиного державного реєстру судових рішень.

Відповідно до ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Пономарьов проти України Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак, такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Мушта проти України зазначено: право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак, такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності, а їх застосування має відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані.

Колегія суддів відзначає, що з правового контексту приписів ст. 119 ГПК України вбачається, що законодавець не передбачив обов`язок суду автоматично відновлювати пропущений строк за наявності відповідного клопотання заявника, оскільки в кожному випадку суд має чітко визначити - з якої саме поважної причини такий строк було порушено скаржником, та чи підлягає відновленню.

Як свідчить правовий аналіз норм чинного законодавства, суд може відновити пропущений процесуальний строк лише у виняткових випадках, тобто причини відновлення таких строків повинні бути не просто поважними, але й мати такий характер, не враховувати який вважалось би несправедливим та таким, що суперечить загальним засадам законодавства.

Для поновлення процесуального строку суд має встановити наявність відповідних обставин, задля чого заявник має довести суду їх наявність та непереборність, у зв`язку з тим, що фактично норма про можливість поновлення процесуальних строків є, по суті, пільгою, що може використовуватись як виняток із загального правила, оскільки в іншому випадку нівелюється значення чіткого окреслення законодавцем кожного з процесуальних строків.

Судова колегія зазначає, що лише факт подання стороною клопотання про відновлення строку не зобов`язує суд автоматично відновити цей строк, оскільки клопотання про відновлення строку подання апеляційної скарги з огляду на приписи ст. 256 Господарського процесуального кодексу України повинно містити обґрунтування поважності пропуску цього строку.

Крім того, наявність або відсутність підстав для задоволення заяви про відновлення пропущеного строку подання апеляційної скарги визначається за правилами ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, за приписами якої господарський суд може відновити пропущений процесуальний строк за заявою сторони чи з своєї ініціативи, якщо визнає причину пропуску процесуального строку поважною. Поважними визнаються такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальних дій. При цьому, Господарський процесуальний кодекс України не пов`язує право суду відновити пропущений процесуальний строк лише з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку, тобто у кожному випадку суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює доводи, що наведені на обґрунтування клопотання про його відновлення та робить мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.

Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду вирішуючи питання щодо поважності пропуску скаржником строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Одеської області від 17.09.2024, з огляду на інші підстави наведені апелянтом, зазначає наступне.

За приписами ч.4 ст. 122 ГПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. В оголошенні про виклик вказуються дані, зазначені в частині першій статті 121 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 12-1 Закону України Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України визначено, якщо остання відома адреса місця проживання (перебування), місцезнаходження чи місця роботи учасників справи знаходиться на тимчасово окупованій території, суд викликає або повідомляє учасників справи, які не мають електронного кабінету, про дату, час і місце першого судового засідання у справі через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за двадцять днів до дати відповідного судового засідання.

Суд викликає або повідомляє таких учасників справи про дату, час і місце інших судових засідань чи про вчинення відповідної процесуальної дії через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання або вчинення відповідної процесуальної дії.

З опублікуванням такого оголошення відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.

Аналіз чинних положень ГПК та Закону "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" дає підстави для висновку, що суд має процесуальну можливість та, відповідно, процесуальний обов`язок публікувати оголошення на вебпорталі судової влади України про виклик у судове засідання учасників справи, місцезнаходження чи місце роботи яких знаходиться на тимчасово окупованій території (аналогічна позиція наведена у постановах Верховного Суду від 05.10.2023 у справі №200/3942/22, від 12.01.2024 у справі №5/112-Б-10).

Як вже було вказано вище, на виконання вищевказаних законодавчих приписів, місцевим господарський суд 02.04.2024, розмістив на офіційному веб-порталі судової влади України оголошення із текстом відповідної ухвали в якій вказано час, дату та місце розгляду справи (т.7, а.с. 86), а також 09.10.2024 розмістив оголошення про прийняття оскаржуваного рішення з посиланням на веб-адресу такого судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень (т.7, а.с. 120).

Щодо посилання апелянта на те, що останній виїхав з тимчасово окупованої території та перебуває наразі закордоном, колегія суддів зазначає таке.

24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Президент України видав Указ №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", на підставі якого в Україні з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 введено воєнний стан.

Дійсно, 02.03.2022 Рада суддів України опублікувала рекомендації щодо роботи судів в умовах воєнного стану, у п.6 яких рекомендувала виважено підходити до питань, пов`язаних з поверненням різного роду процесуальних документів, залишення їх без руху, встановлення різного роду строків, по можливості продовжувати їх щонайменше до закінчення воєнного стану.

Колегія суддів враховує, що ці рекомендації Ради суддів України не є імперативними, а носять рекомендаційний характер.

Тому, досліджуючи питання про поновлення процесуального строку, пропущеного у зв`язку з обставинами непереборної сили, суд має виходити з безпекової ситуації у відповідному регіоні та можливістю особи реалізувати свої права.

Скаржник вказує, що він виїхав за межі України та, починаючи з того часу, проживає в Румунії. Втім, скаржник не вказує, як саме ця обставина позбавила його до доступу до судових рішень, оприлюднених в ЄДРСР.

Кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі (ст.2 Закону "Про доступ до судових рішень").

Для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення ЄДРСР. Судові рішення, внесені до ЄДРСР, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до ЄДРСР, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин (статті 3, 4 Закону "Про доступ до судових рішень").

Загальний доступ до ЄДРСР у зв`язку із введенням на території України воєнного стану був обмежений, проте 20.06.2022 Державна судова адміністрація України відновила загальний доступ до ЄДРСР.

Як вже було зазначено, рішення суду першої інстанції у цій справі в ЄДРСР оприлюднено 01.10.2024.

Крім того, колегія суддів наголошує, що навіть перебуваючи за кордоном, апелянт не був позбавлений можливості звернутися з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції в електронній формі через підсистему "Електронний кабінет", що є альтернативою звернення учасників справи до суду з документами, оформленими в паперовій формі та підписаними безпосередньо учасником справи або його представником.

Так, у газеті "Голос України" від 04.09.2021 №168 (7668) Вища рада правосуддя опублікувала оголошення про початок функціонування трьох підсистеми (модулів) ЄСІТС - "Електронний кабінет", "Електронний суд", підсистеми відеоконференцзв`язку та вказала, про зміну порядку вчинення процесуальних (або інших) дій, особливості вчинення яких передбачені підпунктами 17.1, 17.5, 17.6, 17.14, 17.16 пп.17 п.1 розд.XI "Перехідні положення" ГПК.

Зазначені в оголошенні Вищої ради правосуддя підсистеми (модулі) ЄСІТС почали офіційно функціонувати з 05.10.2021.

Втім, з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції апелянт звернувся через систему Електронний суд лише 30.12.2024, тобто більш ніж через три місяці після ухвалення оскаржуваного судового рішення.

Скаржник не обґрунтував, які саме обставини непереборної сили та яким чином завадили йому звернутися з апеляційною скаргою на рішення суду в установлений ГПК строк. Поважних причин пропуску такого строку скаржник не навів.

Судова колегія звертає увагу, що згідно ч.4 ст.13 ГПК кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 19.08.2024 по справі №916/1489/22.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апелянтом було пропущено строк на апеляційне оскарження, а наведені обставини для його поновлення не є обґрунтованими, оскільки можливість вчасного подання апеляційної скарги на оскаржуване рішення першої інстанції залежала виключно від волевиявлення самого скаржника, тобто мала суб`єктивний характер.

Частиною 4 ст. 261 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Оскільки наведені ОСОБА_1 підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнаються судом неповажними, у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Одеської області від 17.09.2024 по справі №923/592/17 слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 3, 119, 234, 261 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Одеської області від 17.09.2024 по справі №923/592/17.

Головуючий суддя Аленін О.Ю.

Суддя Принцевська Н.М.

Суддя Філінюк І.Г.