ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2025 року Справа №903/86/23 (903/884/23)

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Розізнана І.В., суддя Павлюк І.Ю. , суддя Грязнов В.В.

секретар судового засідання Дика А.І.

за участю представників сторін:

ліквідатор: Карасюк О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Волинської області від 05.12.2024 у справі №903/86/23 (903/884/23)

за заявою ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Самсон Захід" Карасюка О. В.

до фізичної особи ОСОБА_1

про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу від 24.06.2020 №7466/20/019109

в межах справи № 903/86/23

за заявою фізичної особи ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Самсон Захід" про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

26.11.2024 ліквідатор банкрута звернувся до Господарського суду Волинської області із заявою про зміну способу та порядку виконання рішення Господарського суду Волинської області від 21.12.2023 у справі №903/86/23 (903/884/23) та стягнення із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Самсон Захід" різницю вартості легкового автомобіля марки LAND ROVER, моделі RANGE ROVER SPORT, 2016 р. в., державний номер НОМЕР_1 , VIN-код: НОМЕР_2 , колір чорний, тип палива: "D" - дизель, об`єм двигуна 2993 см3, тип кузова універсал-В, та фактично сплачених грошових коштів за транспортний засіб, що становить 853 961,48 грн.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 05.12.2024 у справі №903/86/23 (903/884/23) заяву ліквідатора банкрута Карасюка О.В. про зміну способу та порядку виконання рішення Господарського суду Волинської області від 21.12.2023 №903/86/23 (903/884/23) задоволено.

Змінено спосіб і порядок виконання рішення Господарського суду Волинської області від 21.12.2023 №903/86/23 (903/884/23) шляхом cтягнення із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Самсон Захід" різницю вартості легкового автомобіля марки LAND ROVER, моделі RANGE ROVER SPORT, 2016 р. в., державний номер НОМЕР_1 , VIN-код: НОМЕР_2 , колір чорний, тип палива: "D" - дизель, об`єм двигуна 2993 см3, тип кузова універсал-В та фактично сплачених грошових коштів за транспортний засіб, у сумі 853 961,48 грн.

12.12.2024, через підсистему Електронний суд, фізична особа ОСОБА_1 , не погоджуючись із постановленою ухвалою, звернулася до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду Волинської області від 05.12.2024 у справі №903/86/23 (903/884/23) - скасувати. Ухвалити нове рішення, яким заяву ліквідатора банкрута Карасюка О.В. про зміну способу та порядку виконання рішення Господарського суду Волинської області від 21.12.2023 № 903/86/23 (903/884/23) - залишити без задоволення.

Автоматизованою системою документообігу суду, протокол від 12.12.2024, визначено раніше визначену колегію суддів для розгляду справи № 903/86/23 (903/884/23): головуючий суддя Розізнана І.В., суддя Павлюк І.Ю., суддя Грязнов В.В.

Листом №903/86/23 (903/884/23) від 16.12.2024 витребувано у Господарського суду Волинської області матеріали справи. 24.12.2024 від Господарського суду Волинської області матеріали справи №903/86/23 (903/884/23) надійшли до Північно-західного апеляційного господарського суду.

Розпорядженням керівника апарату суду від 24.12.2024 № 01-05/1079 у зв`язку із перебуванням у відпустці головуючої судді Розізнаної І.В., судді Павлюк І.Ю., судді Грязнова В.В. призначено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями №903/86/23 (903/884/23).

Автоматизованою системою документообігу суду, протокол від 24.12.2024, визначено колегію суддів для розгляду справи №903/86/23 (903/884/23) у складі: головуючий суддя Миханюк М.В., Тимошенко О.М., Коломис В.В.

На підставі розпорядження від 31.12.2024 №01-05/1104 керівника апарату суду у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю головуючого судді (судді-доповідача) Миханюк М.В. проведено повторний автоматизований розподіл судової справи № 903/86/23 (903/884/23) між суддями, протокол від 31.12.2024, яким визначено для розгляду справи колегію суддів у складі: Крейбух О.Г. головуючий суддя, Коломис В.В., Тимошенко О.М.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 02.01.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Волинської області від 05.12.2024 у справі № 903/86/23 (903/884/23). Розгляд апеляційної скарги призначено на 11.02.2025 р. о 15:00 год. у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду за адресою: 33601, м. Рівне, вул. Яворницького, 59, у залі судових засідань №1.

Відповідно до абз. 2, 3 п. 7.2 засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Північно-західному апеляційному господарському суді, затвердженого рішенням зборів суддів Північно-західного апеляційного господарського суду №1 від 04.10.2018 року, якщо у провадженні колегії суддів перебуває дві і більше апеляційні скарги на різні судові рішення суду першої інстанції у справі про банкрутство або у справах позовного провадження у межах справи про банкрутство, у такому випадку апеляційна скарга, провадження по якій відкрито пізніше, передається для розгляду колегії суддів, яка раніше за інші колегії суддів відкрила провадження у справі. Контроль за передачею апеляційної скарги, визначеною абзацами 1, 2 цього пункту покладається на головуючого суддю (суддю-доповідача), що отримав апеляційну скаргу пізніше.

Колегією суддів, яка раніше за інші колегії суддів відкрила провадження у справі №903/86/23 (903/884/23), є колегія суддів у складі: головуючого судді Розізнаної І.В., судді Павлюк І.Ю., судді Грязнова В.В.

У зв`язку з вищезазначеними обставинами, на підстав службової записки головуючого судді Крейбух О.Г. від 06.01.2025, за розпорядженням керівника апарата Турович Н.С. від 06.01.2025 проведено повторний автоматизований розподіл справи.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи №903/86/23 (903/884/23) між суддями від 07.01.2025 для розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Волинської області від 05.12.2024 у справі №903/86/23 (903/884/23) визначено колегію суддів у складі: головуюча суддя Розізнана І.В., суддя Павлюк І.Ю., суддя Грязнов В.В.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 07.01.25 прийнято апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Волинської області від 05.12.2024 у справі №903/86/23 (903/884/23) до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Розізнана І.В., суддя Павлюк І.Ю., суддя Грязнов В.В. Розгляд апеляційної скарги призначено на 11.02.2025 о 15:00 год. у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду за адресою: 33601, м. Рівне, вул. Яворницького, 59, у залі судових засідань №1.

24.01.25 через підсистему "Електронний Суд" від ліквідатора Карасюка О.В. до Північно-західного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу. Із підстав висвітлених у відзиві на апеляційну скаргу ліквідатор просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Через підсистему "Електронний суд" ЄСІТС 04.02.25 від арбітражного керуючого Карасюка О.В. надійшло клопотання про участь у судовому засіданні у справі №903/86/23 (903/884/23) в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 05.02.25 клопотання арбітражного керуючого Карасюка О.В. про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду у справі № 903/86/23 (903/884/23) задоволено. Забезпечено заявнику участь в судовому засіданні 11.02.2025 р. о 15:00 год. у справі № 903/86/23 (903/884/23) в режимі відеоконференції за допомогою власних технічних засобів системи відеоконференцзв`язку (https://vkz.court.gov.ua/).

Через підсистему "Електронний суд" ЄСІТС 06.02.25 від представників фізичної особи ОСОБА_2 : Монастирського Д.О. та ОСОБА_3 надійшло клопотання про участь у судовому засіданні у справі №903/86/23 (903/884/23) в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 07.02.2025 клопотання представників фізичної особи ОСОБА_2 : Монастирського Д.О. та ОСОБА_3 про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду у справі №903/86/23 (903/884/23) - задоволено. Забезпечено заявникам участь в судовому засіданні 11.02.2025 р. о 15:00 год. у справі № 903/86/23 (903/884/23) в режимі відеоконференції за допомогою власних технічних засобів системи відеоконференцзв`язку (https://vkz.court.gov.ua/).

11.02.25 у судове засідання з`явився ліквідатор Карасюк О.В. Інші учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання були належним чином повідоменні. Колегія суддів апеляційної інстанції додатково звертає увагу, що представники фізичної особи ОСОБА_2 : Монастирський Д.О. та ОСОБА_3 до відеоконференції не підключилися та мали статус "офлайн" (не в мережі), про що зафіксовано в протоколі судового засідання №4037224 від 11.02.25.

Також 11.02.25 від представника апелянта ОСОБА_1 через підсистему "Електронний Суд" до Північно-західного апеляційного господарського суду надійшла заява про відкладення розгляду справи на іншу дату через хворобу. Докази хвороби представник апелянта зобов`язується надати суду.

Колегія суддів апеляційної інстанції зауважує, що відповідно до норм ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка у судове засідання сторін, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання не перешкоджає розгляду справи, оскільки визначальним є не явка представників, а достатність матеріалів справи для ухвалення судового рішення у справі. Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, при цьому судом апеляційної інстанції не встановлено наявності обставин, які б унеможливлювали розгляд апеляційної скарги. До того ж, згідно ухвали Північно-західного апеляційного господарського суду від 02.01.2025 про відкриття апеляційного провадження явка повноважних представників сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалась.

Відтак колегія суддів апеляційної інстанції прийшла до висновку про можливість розгляду справи без участі представника апелянта, а тому відмовляє представнику ОСОБА_1 у задоволенні заяви про відкладення (перенесення) розгляду справи.

Відповідно до ст.ст. 269, 270 ГПК України, апеляційна інстанція переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Під час дослідження матеріалів справи апеляційним судом встановлено наступне.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 21.12.2023 у справі №903/86/23 (903/884/23), що залишено в силі постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 19.03.2024 по справі № 903/86/23 (903/884/23) визнано недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу від 24.06.2020 року №7466/20/019109, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ф.А.Р.Т" (продавець), що діяв на підставі укладеного з власником транспортного засобу - Товариством з обмеженою відповідальністю "ХЛІБЕКСПОРТ-2010" (колишня назва ТОВ "Самсон Захід"; код за ; місцезнаходження: 45000, Волинська обл., м. Ковель, вул. Володимирська, 135) договору комісії від 24.06.2020 та ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_3 ; місцезнаходження: АДРЕСА_1 ).

Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.06.2024 по справі № 903/86/23 (903/884/23) касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Господарського суду Волинської області від 21.12.2023 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 19.03.2024 у справі № 903/86/23 (903/884/23) без змін.

23.01.2024 судом першої інстанції видано наказ на виконання рішення суду у даній справі.

По примусовому виконанню наказу суду від 23.01.2024 у справі № 903/86/23(903/884/23)-1 27.03.2024 відкрито виконавче провадження за номером 74576099.

Як вбачається з матеріалів справи, вчинені в межах виконавчого провадження приватним виконавцем дії з розшуку транспортного засобу, який зобов`язано ОСОБА_1 повернути ТОВ "Самсон Захід" автомобіль не дали результату, станом на момент ухвалення судового рішення не було повернуто транспортний засіб за рішенням суду, що набрало законної сили.

Колегією суддів апеляційної інстанції встановлено, що у межах виконавчого провадження №74576099 з виконання рішення Господарського суду Волинської області від 21.12.2023 у справі № 903/86/23(903/884/23) виконавцем двічі (25.06.2024 та 10.07.2024) було накладено на ОСОБА_1 штрафи за невиконання вимог виконавчого документа (копії вказаних постанов додаються).

Приватним виконавцем винесено постанову від 17.07.2024 про оголошення в розшук транспортного засобу - легкового автомобіля марки LAND ROVER, моделі RANGE ROVER SPORT, 2016 р. в., державний номер НОМЕР_4 , VIN-код НОМЕР_2 , колір чорний, тип палива "D" дизель, об`єм двигуна 2993 см. куб., тип кузова універсал-В (копія постанови додається).

Відповідно до отриманої в межах виконавчого провадження відповіді від Держприкордонслужби України на запит №239493404 від 15.11.2024 щодо перетину державного кордону ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) за період з 27.03.2024 по 15.11.2024 (копія відповіді надається) встановлено, що у запитуваний приватним виконавцем період Семенюта Яна Юріївна неодноразово здійснювала в`їзд та виїзд на/з території України з моменту відкриття виконавчого провадження, боржником по якому вона є.

Місцевий господарський суд надаючи оцінку обставинами в даній справі дійшов висновку, що перебування на території України відповідача та невиконання нею рішення суду свідчить про ігнорування Семенютою Яною Юріївною вимоги про повернення транспортного засобу банкруту.

Також суд першої інстанції визначив, що обставиною, котра вказує на неможливість виконання рішення суду у спосіб, який ним визначений, є інформація від Державної митної служби України (відповідь № 19-02/19-02-04/8.19/3405 від 18.07.2024 отримана в межах виконавчого провадження) про останнє переміщення через державний кордон України транспортного засобу з Vin-кодом № НОМЕР_2 , номером державної реєстрації BH2701MT відбулося 26.02.2022 у напрямі виїзд з України (вказана відповідь додається).

Інформація про повернення транспортного засобу на територію України з 2022 року в матеріалах справи відсутня, а отже, такий автомобіль знаходиться поза межами території України і відсутні правові засоби для примусового виконання такого рішення.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 05.12.2024 у справі № 903/86/23 (903/884/23) заяву ліквідатора банкрута Карасюка О.В. про зміну способу та порядку виконання рішення Господарського суду Волинської області від 21.12.2023 № 903/86/23 (903/884/23) задоволено.

Змінено спосіб і порядок виконання рішення Господарського суду Волинської області від 21.12.2023 №903/86/23 (903/884/23) шляхом cтягнення із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Самсон Захід" різницю вартості легкового автомобіля марки LAND ROVER, моделі RANGE ROVER SPORT, 2016 р. в., державний номер НОМЕР_1 , VIN-код: НОМЕР_2 , колір чорний, тип палива: "D" - дизель, об`єм двигуна 2993 см3, тип кузова універсал-В та фактично сплачених грошових коштів за транспортний засіб, у сумі 853 961,48 грн.

Під час ухвалення судового рішення місцевий господарський суд звернув увагу на правовий висновок, у якому Велика Палата Верховного Суду в постанові від 25.09.2024 у справі №201/9127/21 зауважила, що з урахуванням особливостей транспортного засобу як рухомої речі, яка може бути вільно переміщена у просторі, розібрана, перероблена тощо, відсутність протягом тривалого часу результатів від заходів, спрямованих на його розшук, може за конкретних обставин справи кваліфікуватися як неможливість повернення безпідставно збереженого майна в натурі. Як зазначено у цій же постанові ВПВС акцентовано увагу на тому, що в такому разі (тобто за описаних вище обставин) відшкодування вартості безпідставно збереженого відповідачкою майна дійсно могло бути реалізовано через зміну способу та/або порядку виконання судового рішення.

Місцевий господарський суд дійшов висновку, що обставини відсутності протягом тривалого часу результатів від заходів, спрямованих на розшук транспортного засобу, вказують на ухилення відповідача від виконання рішення суду та неможливість його виконання у спосіб, який зазначено у самому рішенні.

Не погоджуючись із постановленою ухвалою місцевого господарського суду ОСОБА_1 звернулася до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Господарського суду Волинської області від 05.12.2024 у справі №903/86/23 (903/884/23) скасувати.

Підставою для такого скасування на переконання апелянта є порушення місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права. Так, апелянт зазначає, що виконання рішення суду за межами території України можливе на підставі міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, тому сам факт перебування транспортного засобу за кордоном не є обставиною, що істотно ускладнює виконання рішення або робить його неможливим. В свою чергу, саме лише здійснення виконавцем певних дій як накладення штрафу, подання про притягнення до кримінальної відповідальності, розшук, не є доказами "неможливості" виконання рішення місцевого господарського суду про витребування майна, оскільки вони не підтверджують здійснення виконавцем усіх заходів, які спрямовані на його примусове виконання, встановлених ЗУ "Про виконавче провадження". Також апелянт зауважує, що посилання місцевого господарського суду на висновки, котрі викладені у постанові ВПВС від 25.09.2024 у справі №201/9127/21 є безпідставними, оскільки справи не є тотожними.

З огляду на вищезазначене апелянт просить ухвалити нове судове рішення, яким заяву ліквідатора банкрута Карасюка О.В. про зміну способу та порядку виконання рішення Господарського суду Волинської області від 21.12.2023 №903/86/23 (903/884/23) залишити без задоволення.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Частиною 2 статті 4 ГПК України визначено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

У відповідності до ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

На державу покладено позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок і так, щоб ця система була ефективною як у теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі "Чижов проти України", заява № 6962/02)".

Згідно ст. 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

З метою забезпечення своєчасного захисту та відновлення порушеного права особи ч. 3 ст. 33 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Спосіб виконання судового рішення це спосіб реалізації та здійснення способу захисту прав та інтересів громадян судом.

Порядок виконання рішення - це визначена законодавством послідовність і зміст вчинення виконавчих дій виконавцем, а також права і обов`язки суб?єктів виконавчого провадження під час їх вчинення.

Відповідно до ст. 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 331 ГПК, ця стаття не вимагає.

Щодо незгоди ОСОБА_1 із ухваленим судовим рішенням місцевого господарського суду та безпідставного посилання суду першої інстанції на висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.09.2024 у справі №201/9127/21, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 21.12.2023 у справі №903/86/23 (903/884/23), яке залишено в силі постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 19.03.2024 по справі № 903/86/23 (903/884/23) визнано недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу від 24.06.2020 року №7466/20/019109, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ф.А.Р.Т" (продавець), що діяв на підставі укладеного з власником транспортного засобу - Товариством з обмеженою відповідальністю "ХЛІБЕКСПОРТ-2010" (колишня назва ТОВ "Самсон Захід") договору комісії від 24.06.2020 та ОСОБА_4 та зобов`язано ОСОБА_5 повернути ТОВ "Самсон Захід" легковий автомобіль марки LAND ROVER, моделі RANGE ROVER SPORT, 2016 р.в., державний номер НОМЕР_4 , VIN-код НОМЕР_2 , колір чорний, тип палива «D» дизель, об`єм двигуна 2993 см.куб., тип кузова універсал-В.

Постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.06.2024 по справі № 903/86/23 (903/884/23) касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Господарського суду Волинської області від 21.12.2023 та постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 19.03.2024 у справі № 903/86/23 (903/884/23) - без змін.

Колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу, що про постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.06.2024 по справі № 903/86/23 (903/884/23) апелянту відомо, адже ОСОБА_1 була касатором, а також подавала заяву про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду по справі №903/86/23(903/884/23). Відтак ОСОБА_6 достеменно знає, що у неї відсутнє право власності на легковий автомобіль марки LAND ROVER, моделі RANGE ROVER SPORT, 2016 р.в., державний номер НОМЕР_4 , VIN-код НОМЕР_2 , колір чорний, тип палива «D» дизель, об`єм двигуна 2993 см.куб., тип кузова універсал-В.

До того ж, згідно відповіді №19-02/19-02-04/8.19/3405 від 18.07.2024 (отримана в межах виконавчого провадження) про останнє переміщення через державний кордон України транспортного засобу з Vin-кодом № НОМЕР_2 , номером державної реєстрації BH2701MT відбулося 26.02.2022 у напрямі виїзд з України. Тобто зазначений автомобіль знаходиться поза межами території України понад три роки. Апелянт не виконує судове рішення, яке набрало законної сили та ігнорує виконавче провадження за номером 74576099.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що згідно із Законом №4094-IX від 21.11.2024 стаття 331 ГПК України зазнала змін, котрі набрали законної сили 22.11.2024. Так, зокрема, ч. 3 ст. 331 ГПК України доповнено абзацом другим :

"Невиконання боржником судового рішення про зобов`язання вчинити певні дії щодо майна стягувача або майна, присудженого на користь стягувача, протягом двох місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження за заявою стягувача є самостійною підставою для зміни способу і порядку виконання такого судового рішення шляхом стягнення з боржника суми вартості відповідного майна, крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, вартість майна неможливо визначити або майно відповідно до закону не може оцінюватися".

Оскаржувану ухвалу постановлено місцевим господарським судом 05.12.2024, а відтак, вищезазначена норма в новій редакції діяла та підлягала застосуванню місцевим господарським судом.

Враховуючи зазначене, колегія суддів апеляційної інстанції виснує, що :

1. Під час ухвалення оскаржуваного судового рішення ч. 3 ст. 331 ГПК України зазнала змін відповідно до Закону №4094-IX від 21.11.2024, якою додано абзац другий та визначено, що невиконання боржником судового рішення про зобов`язання вчинити певні дії щодо майна стягувача або майна, присудженого на користь стягувача, протягом двох місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження за заявою стягувача є самостійною підставою для зміни способу і порядку виконання такого судового рішення шляхом стягнення з боржника суми вартості відповідного майна.

Матеріали справи містять докази того, що боржник знає про судове рішення, яке набрало законної сили та підлягає виконанню, однак ОСОБА_1 не бажає його виконувати та повертати автомобіль банкруту. Накладення штрафів в межах виконавчого провадження 74576099 та звернення приватного виконавця про вчинення кримінального правопорушення не призвели до виконання судового рішення. Відтак, боржник не бажає виконувати судове рішення вже більше двох місяців. Саме тому зазначені зміни до ГПК України та, зокрема, абз. 2 ч. 3 ст. 331 ГПК України надають місцевому господарському суду застосувати самостійну підставу для зміни способу і порядку виконання судового рішення навіть за відсутності встановлення обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

2. Факт перебування автомобіля поза межами території України понад три роки та відсутність інформації щодо його існування станом на момент ухвалення даного судового рішення колегією суддів апеляційної інстанції кваліфікуються як обставини, які істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (з урахуванням особливостей транспортного засобу як рухомої речі, яка може бути вільно переміщена у просторі, розібрана, перероблена тощо та прямого небажання апелянта сприяти виконанню судового рішення).

3. Спеціальною нормою ч. 3 ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства передбачено, що у разі визнання недійсними правочинів боржника з підстав, передбачених частиною першою або другою цієї статті, сторона за таким правочином зобов`язана повернути боржнику майно, яке вона отримала від боржника, а в разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість грошовими коштами за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину.

Крім того, Кодексом України з процедур банкрутства передбачена певна сукупність дій, яку необхідно вчинити ліквідатору в ході ліквідаційної процедури. Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що обов`язком ліквідатора є здійснення всієї повноти заходів спрямованих на виявлення активів боржника, при цьому ні у кого не повинен виникати обґрунтований сумнів, щодо їх належного здійснення (принцип безсумнівної повноти дій ліквідатора у ліквідаційній процедурі).

З огляду на зазначені приписи КУзПБ та встановленого факту як місцевим, так і апеляційним господарськими судами істотних обставин, які ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що застосування місцевим господарських судом приписів ст. 331 ГПК України є цілком виправданою та необхідною процесуальною дією задля сприянню ліквідатору сформувати ліквідаційну масу та реалізувати принцип безсумнівної повноти дій ліквідатора у ліквідаційній процедурі.

4. У постанові ВПВС від 25.09.2024 у справі №201/9127/21 сформовано правові висновки застосування ефективного способу відновлення порушеного права за наслідками неповернення автомобіля неволодіючого власника володіючому власнику. Отже, правова позиція, яка сформована в постанові ВПВС від 25.09.2024 у справі №201/9127/21 є релевантною та потребує врахуванню під час вирішення спору в даній справі.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції виснує, що місцевий господарський суд мав усі правові підстави для застосування статті 331 ГПК України та задоволення заяви ліквідатора банкрута Карасюка О.В. про зміну способу та порядку виконання рішення Господарського суду Волинської області від 21.12.2023 №903/86/23 (903/884/23).

Щодо вартості транспортного засобу, який неможливо повернути в натурі, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне.

Як зазначає ВПВС у постанові від 25.09.2024 по справі №201/9127/21 відшкодування вартості безпідставно збереженого майна є тим заходом, який вживається замість повернення такого майна в натурі, а не разом із ним. До того ж, на переконання Великої Палати Верховного Суду, застосування на підставі частини третьої статті 1212 ЦК України правового механізму, передбаченого частиною другою статті 1213 ЦК України, у зв`язку з неможливістю повернення відповідачкою майна в натурі на виконання судового рішення у зв`язку з обставинами, які виникли після ухвалення цього рішення, не є зміною способу захисту.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що згідно абз. 2 ч. 3 ст. 331 ГПК України зміна способу і порядку виконання такого судового рішення шляхом стягнення з боржника суми вартості відповідного майна можлива, крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, вартість майна неможливо визначити або майно відповідно до закону не може оцінюватися.

Колегія суддів апеляційної інстанції виснує, що вартість автомобіля оцінена експертом. Так, в даному спорі відповідачем здійснено перерахування грошових коштів у сумі 750 000,00 грн за вказаний вище транспортний засіб (вказане підтверджується відповідним витягом із банківського рахунку товариства). Своєю чергою, реальна ринкова вартість цього автомобіля на момент укладення оспорюваного правочину, що визнано недійсним, становить 1 603 961,48 грн, що підтверджується висновком експерта за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи КНДІСЕ від 10.08.2023 № 20553/23-54. Наведені обставини також встановлені у рішенні Господарського суду Волинської області від 21.12.2023 у справі №903/86/23 (903/884/23), яке набрало законної сили.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції з урахуванням висновків, сформованих у постанові ВПВС від 25.09.2024 у справі №201/9127/21 вважає обґрунтовану суму в розмірі 853 961,48 грн (1 603 961,48 грн -750 000,00 грн), яку необхідно стягнути з відповідача на користь банкрута.

Як зазначалось раніше судом апеляційної інстанції спосіб виконання судового рішення це спосіб реалізації та здійснення способу захисту прав та інтересів громадян судом.

Отже суд апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого господарського суду, що запропонована ліквідатором банкрута зміна способу виконання рішення Господарського суду Волинської області від 21.12.2023 по справі № 903/86/23 (903/884/23) не є зміною способу захисту; відшкодування вартості неповернутого автомобіля вживається замість повернення такого майна в натурі, а не разом із ним.

Щодо тверджень апелянта про відсутність у Карасюка О.В. процесуальної дієздатності у зв`язку з закінченням строку ліквідаційної процедури, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне.

Відповідно до ч. 6 ст. 65 КУзПБ ліквідатор виконує свої повноваження до завершення ліквідаційної процедури в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 58 КУзПБ суд визначає строк, протягом якого ліквідатор зобов`язаний здійснити ліквідацію боржника. Цей строк не може перевищувати 12 місяців.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 05.12.2024 і справді було відмовлено у задоволенні заяви ліквідатора про продовження строку ліквідаційної процедури у справі №903/86/23.

Водночас, колегія суддів апеляційної інстанції зауважує, що відмова в задоволенні клопотання про продовження строку ліківідаційної процедури не свідчить про те, що ліквідаційна процедура одразу закінчується, якщо ліквідатор не провів ліквідацію протягом 12 місяців.

Колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу на сформовані висновки Верховного Суду у постанові 15/471-б від 16.11.2023:

"Підсумовуючи, колегія суддів констатує, що дійсно КУзПБ містить норму про 12 місяців тривалості ліквідаційної процедури, натомість закон не встановлює закінчення такого строку як підставу для закриття банкрутства, оскільки цей строк може бути збільшено з огляду на поведінку учасників (оскарження судових рішень), особливості самого боржника тощо.

Окремо КУзПБ регулює інститут скарг на дії/бездіяльність ліквідатора та містить право зацікавлених учасників провадження клопотати перед судом про заміну ліквідатора (частина четверта 4 статті 28 КУзПБ)

Як зазначалося вище, тривалість ліквідаційної процедури, особливо суб`єкта реальної економіки, може бути більше 12 місяців і, зазвичай, так воно і є.

Тому аби вимагати закриття провадження у справі про банкрутство з мотиву довготривалості ліквідаційної процедури, слід встановити, чим викликана така тривалість, чи є обґрунтовані аргументи можливості її скорочення/усунення ліквідатора тощо, що має з`ясовуватися у межах провадження за скаргою на дії/бездіяльність ліквідатора

Такий порядок необхідний з огляду на чисельність учасників банкрутства, ймовірну суперечливість їх інтересів та необхідність визначення меж втручання держави у процедуру банкрутства".

Відтак суд апеляційної інстанції виснує, що відмова в задоволенні клопотання про продовження строку ліквідаційної процедури не свідчить про те, що ліквідатор автоматично втратив процесуальну дієздатність в межах справи про банкрутство, а ліквідаційна процедура завершилась. Схожа за змістом правова оцінка процесуального статусу ліквідатора сформована в постанові Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.02.25 у справі №903/86/24 під час перегляду апеляційної скарги ОСОБА_7 на ухвалу Господарського суду Житомирської області від 05.12.2024 у справі №903/86/24, на яку посилається апелянт як на підставу скасування оскаржуваного судового рішення.

З огляду на зазначене, колегія суддів апеляційної інстанції вважає доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі безпідставними та документально необґрунтованими.

Згідно ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року).

Крім цього, в силу приписів ч.1 ст.276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оцінивши в сукупності докази, наявні в матеріалах справи, колегія суддів апеляційної інстанції прийшла до висновку, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі є безпідставними та документально необґрунтованими, а тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі судового рішення.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 271, 272, 273, 275, 276, 277, 278, 279, 280, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Волинської області від 05.12.2024 у справі №903/86/23 залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

3. Матеріали справи №903/86/23 (903/884/23) повернути до Господарського суду Волинської області.

Повний текст постанови складений "17" лютого 2025 р.

Головуючий суддя Розізнана І.В.

Суддя Павлюк І.Ю.

Суддя Грязнов В.В.