ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" лютого 2025 р. Справа№ 910/9590/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Руденко М.А.

Барсук М.А.

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Державної податкової служби України на рішення Господарського суду міста Києва від 16.10.2024 у справі №910/9590/24 (суддя Сівакова В.В. повний текст складено - 16.10.2024) за позовом Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Південної філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація морського порту Південний) до Державної податкової служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Хайтек Комерс Сангрін", про стягнення 5 643,28 грн.

ВСТАНОВИВ наступне.

До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Південної філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація морського порту Південний) до Державної податкової служби України про стягнення 5.643,28 грн. збитків (втраченого податкового кредит), за не реєстрацію відповідачем податкових накладних.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.10.2024 у справі №910/9590/24 позов задоволено повністю; вирішено стягнути з відповідача на користь позивача 5.643,28 грн. збитків.

Приймаючи наведене рішення суд першої інстанції виходив з того, що у зв`язку зі спливом 1095 календарних днів з дати складення ТОВ "Восток-Сервис-Юг" податкових накладних та їх не реєстрацію, позивач став позбавленим права включити суми ПДВ до складу податкового кредиту та, відповідно, скористатись правом на зменшення податкового зобов`язання на суму 5.643,28 грн.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення суду та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Апелянт з посиланням на постанову Великої Палати Верховного суду від 01.03.2023 у справі №925/556/21, вказує про те, що оскільки контрагент позивача звернувся до адміністративного суду з позовом і судом відновлено його право на реєстрацію податкової накладної, обраний позивачем в межах цієї справи спосіб захисту є неналежним.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

14.04.2017 між Державним підприємством "Адміністрація морських портів України" в особі Южненської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (адміністрації морського порту "Южний") (покупець, Адміністрація) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Восток-Сервис-Юг" (постачальник) був укладений договір про поставку товару № 46- В-ЮЖФ-17 (надалі - Договір).

На підставі постанови Кабінету Міністрів України №м 341 від 17.04.2019 "Про перейменування морського порту Южний та внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України" та наказу ДП "АМПУ" № 94/10 від 05.06.2019 "Щодо зміни найменування і реквізитів місцезнаходження деяких філій ДП "АМПУ" (адміністрацій морських портів)" назву Южненської філії державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (адміністрації морського порту "Южний") з 06.06.2019 змінено на Південну філію державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (адміністрацію морського порту Південний).

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань вбачається, що 22.07.2022 в реєстрі проведено державну реєстрацію зміни найменування юридичної особи за кодом Товариство з обмеженою відповідальністю "Восток-Сервис-Юг" на Товариство з обмеженою відповідальністю "Хайтек Комерс Сангрін" (третя особа).

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов`язався передати у власність Адміністрації, а Адміністрація зобов`язується прийняти та оплатити товар (далі - товар) на умовах, викладених у цьому договорі. Ціна і асортимент товару наведені у специфікації, що є додатком № 1 та невід`ємною частиною договору.

Згідно з п. 1.2 договору найменування товару згідно з ДК 021:2015 визначається як 18330000-1 футболки та сорочки (сорочки, футболки).

Пунктом 2.1 договору визначено, що загальна ціна договору складає 144.099,50 грн без ПДВ. ПДВ складає 28.819,90 грн. Разом з ПДВ 172.919,40 грн.

Відповідно до п. 3.1 договору передбачено, що Адміністрація здійснює оплату протягом 15 (п`ятнадцяти) банківських днів з дня поставки конкретної партії товару, на підставі виставленого постачальником рахунку та підписаної видаткової накладної на відповідну партію товару шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника.

Згідно з п. 6.3.5 договору постачальник зобов`язався надавати Адміністрації належним чином оформлені податкові накладні/розрахунки коригування податкових накладних, складені в електронній формі та зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) в порядку та строки, визначені чинним законодавством України.

20.11.2014 на виконання умов договору сторонами складено видаткову накладу № РН-00263, відповідно до якої ТОВ "Восток-Сервис-Юг" поставлено, а Адміністрацією отримано товар на загальну суму 27.985,44 грн, з яких ПДВ складає 4.664,24 грн.

Як вбачається з платіжного доручення № 359 від 29.11.2017 Адміністрацією здійснено оплату виставленого постачальником рахунку № СФ-0000264 від 17.11.2017 на суму 27.985,44 грн, з урахуванням ПДВ.

23.11.2017 на виконання умов договору сторонами складено видаткову накладу № РН-00268, відповідно до якої ТОВ "Восток-Сервис-Юг" поставлено, а Адміністрацією отримано товар на загальну суму 5.874,24 грн, з яких ПДВ складає 979,04 грн.

Як вбачається з платіжного доручення № 380 від 30.11.2017 Адміністрацією здійснено оплату виставленого постачальником рахунку № СФ-0000268 від 22.11.2017 на суму 5.874,24 грн.

Постачальником складено податкову накладну № 63 від 20.11.2017 на суму 27.985,44 грн, з яких ПДВ складає 4.664,24 грн та податкову накладну № 66 від 23.11.2017 на суму 5.874,24 грн, з яких ПДВ складає 979,04 грн.

Однак, вказані податкові накладні не були зареєстровані у Єдиному реєстрі податкових накладних, у зв`язку з чим позивач позбавлений права на формування податкового кредиту на суми податку у сукупному розмірі 5.643,28 грн, сплаченого у складі вартості поставленого товару.

Надалі, з метою врегулювання даного питання Адміністрація листами №8701/01/06-17 від 21.12.2017, № 2474/02/06-18 від 03.04.2018, № 7713/01/107-18 від 05.11.2018 та №2083/27-04-05/Вих/27 від 11.06.2019 зверталася до постачальника із проханням вжити заходів щодо реєстрації податкових накладних.

31.07.2018 ТОВ "Восток-Сервис-Юг" звернулося до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Державної фіскальної служби України, в якому просило суд, зокрема, визнати протиправними та скасувати рішення комісії Державної фіскальної служби України, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації № 539938/34949354 та № 539939/34949354 від 05.01.2018 та зобов`язати Державну фіскальну службу України здійснити дії щодо реєстрації у Єдиному реєстрі податкових накладних, податкових накладних №63 від 20.11.2017 та № 66 від 23.11.2017.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 26.11.2018 у справі № 1540/3853/18 в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, ТОВ "Восток-Сервис-Юг" (постачальник) подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити його позовні вимоги.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20.03.2019 апеляційну скаргу ТОВ "Восток-Сервіс-Юг" задоволено. Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26.11.2018 скасовано та прийнято постанову про задоволення позовних вимог ТОВ "Восток-Сервис-Юг", яким зокрема:

визнано протиправними та скасовано рішення комісії Державної фіскальної служби України, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в ЄДПН або відмову в такій реєстрації №539938/34949354 та № 539939/34949354 від 05.01.2018;

зобов`язано Державну фіскальну службу України здійснити дії щодо реєстрації у ЄРПН податкових накладних № 63 від 20.11.2017 та № 66 від 23.11.2017.

Оскільки Державна фіскальна служба України так і не здійснила реєстрацію податкових накладних 15.11.2021 позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Державної податкової служби України про визнання протиправною бездіяльність, що полягає у невиконанні постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20.03.2019 та стягнення збитків у розмірі 5.643,28 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.11.2021 за вказаним позовом відкрито провадження у адміністративній справі № 640/33025/21.

Відповідно до Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" від ліквідовано Окружний адміністративний суд міста Києва; утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві; визначено територіальну юрисдикцію Київського міського окружного адміністративного суду, яка поширюється на місто Київ.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 13.02.2024 справу № 640/33025/21 прийнято до провадження, розгляд справи вирішено розпочати спочатку, здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 02.04.2024 закрито провадження у справі № 640/33025/21 та роз`яснено позивачу, що спір підлягає розгляду у порядку господарського судочинства.

Отже, переданий на вирішення господарського суду спір виник у зв`язку з тим, що на думку позивача відповідальність за завдані йому збитки внаслідок не здійсненої своєчасно реєстрації означених податкових накладних, складених ТОВ "Восток Сервис Юг", покладається на Державну податкову службу України, оскільки саме в результаті протиправних дій цього державного органу, що підтверджено судовим рішенням, позивач втратив право на формування податкового кредиту на суми податку у сукупному розмірі 5.643,28 грн.

Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками згідно із частиною другої цієї статті є, зокрема, витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України унормовано, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статті 1173, 1174 ЦК України передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Утім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є необхідними для доказування у спорах про стягнення збитків.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі ст. 1173 ЦК України.

Збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує її інтереси як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також у неодержаних кредитором доходах, які б він одержав, якби зобов`язання було виконане боржником.

Доведення факту наявності таких збитків та їх розміру, а також причинно-наслідкового зв`язку між правопорушенням і збитками покладено на позивача.

Причинний зв`язок як обов`язковий елемент відповідальності за заподіяні збитки полягає в тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди, а отже, доведенню підлягає факт того, що його протиправні дії є причиною, а збитки - наслідком такої протиправної поведінки.

Відповідно до п. 114.1 ст. 114 Податкового кодексу України (далі - ПК України, тут і далі у редакції, чинній на момент спірних правовідносин) особа, чиї права та/або законні інтереси порушено, має право на відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю контролюючих органів, їх посадових (службових) осіб.

Шкода, заподіяна протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю контролюючих органів, їх посадових (службових) осіб, відшкодовується державою за рахунок коштів державного бюджету незалежно від вини контролюючого органу, його посадових (службових) осіб.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 01.03.2023 у справі №925/556/21, Велика Палата дійшла висновку, що з 1 січня 2015 року ПК України не встановлює для платника ПДВ механізм, який би дозволяв йому включити ПДВ за відповідною операцією до складу податкового кредиту за відсутності зареєстрованої його контрагентом у ЄРПН податкової накладної, якщо контрагент за законом мав її зареєструвати.

Такий платник ПДВ також не має у податкових відносинах права самостійно спонукати контрагента до здійснення реєстрації, а також не може спонукати контрагента оскаржити незаконні рішення, дії чи бездіяльність контролюючого органу, якщо вони були перешкодою у реєстрації податкової накладної у ЄРПН. Водночас саме від того, чи здійснить контрагент всі необхідні дії для реєстрації податкової накладної в ЄРПН, а у випадку незаконної перешкоди з боку контролюючого органу для реєстрації - від того, чи зможе контрагент успішно усунути ці перешкоди, фактично залежить виникнення права такого платника податку на податковий кредит з ПДВ.

Ураховуючи викладене, збільшення податкового кредиту є майновим інтересом покупця товарів/послуг, який з 1 січня 2015 року за загальним правилом реалізовується після виконання продавцем в публічно-правових відносинах з державою обов`язку скласти та зареєструвати в ЄРПН податкову накладну, адже із цим пов`язується виникнення у покупця права на віднесення відповідних сум ПДВ до податкового кредиту.

Водночас покупець не є стороною публічно-правових відносин між продавцем і контролюючим органом щодо реєстрації податкових накладних. До моменту виникнення права на включення суми ПДВ за операцію з придбання товарів/послуг до складу податкового кредиту взаємодія держави і покупця зводиться лише до можливості покупця подати на продавця скаргу, що в силу п. 201.10 ст. 201 ПК України зумовлює лише обов`язок контролюючого органу провести документальну перевірку продавця, спонукати виконати який покупець не може.

Як наслідок, такий покупець також не може вимагати від держави відшкодування збитків, спричинених невиконанням контролюючим органом обов`язку з проведення перевірки, оскільки цей обов`язок контролюючий орган має не перед покупцем і його невиконання не вважається таким, що порушує якесь конкретне право платника податків.

Оскільки саме від продавця, який має визначений законом обов`язок вчинити дії, необхідні для реєстрації податкової накладної в ЄРПН (а також може у необхідних випадках ефективно оскаржити рішення, дії чи бездіяльність контролюючого органу, які перешкодили виконати цей обов`язок), залежить реалізація покупцем означеного вище майнового інтересу, пов`язаного з одержанням права на податковий кредит з ПДВ за наслідками господарської операції, він (продавець) залишається відповідальним перед своїм контрагентом у господарській операції за наслідки невчинення цих дій.

Законний майновий інтерес покупця в отриманні права на податковий кредит з ПДВ випливає з господарської операції, яку він як платник податку здійснює з іншим платником податку, від дій якого залежить, чи буде цей майновий інтерес реалізовано, про що зазначено вище.

Цей майновий інтерес не має своїм джерелом окремі спеціальні умови господарського правочину між продавцем і покупцем. Він виникає в силу норм податкового законодавства внаслідок відповідної господарської операції між платниками податку.

Причинно-наслідковий зв`язок як умова відповідальності держави за наслідки неправомірних рішень, дій чи бездіяльності контролюючого органу простежується в розмірі дійсних втрат, пов`язаних з утратою майнового інтересу покупця на отримання права на податковий кредит з ПДВ.

ТОВ "Восток Сервис Юг" реалізувало своє право як платника податків у податкових відносинах і вчинило дії, спрямовані на відновлення майнового інтересу контрагента на одержання права на податковий кредит, а саме звернулось до адміністративного суду з позовом у справі № 1540/3853/18, за результатами вирішення якої зобов`язано податковий орган здійснити реєстрацію податкових.

Відповідач у поданих до суду додаткових поясненнях підтвердив, що завершення реєстрації податкових накладних за рішенням П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20.03.2019 не відбулося.

Отже, судом першої інстанції верно встановлено, що Державна податкова служба України тривалий час не реєструє податкові накладні № 63 від 20.11.2017 та № 66 від 23.11.2017, які мали бути зареєстровані у ЄРПН датою їх подання, які зобов`язана була зареєструвати в силу закону.

Таким чином, невиконання судового рішення в зазначеній справі мало наслідком відсутність реалізації майнового інтересу позивача на виникнення прав на податковий кредит.

З огляду на викладене, у даному випадку є прямий причинно-наслідковий зв`язок між фактом не реєстрації податкових накладних та неможливістю включення сум ПДВ до податкового кредиту позивача, а також, відповідно, зменшення податкового зобов`язання на зазначену суму, яка фактично є збитками позивача.

Стосовно посилання скаржника на постанову Великої Палати Верховного суду від 01.03.2023 у справі №925/556/21, а також доводів про те, що оскільки контрагент позивача звернувся до адміністративного суду з позовом і судом відновлено його право на реєстрацію податкової накладної, обраний позивачем в межах цієї справи спосіб захисту є неналежним, слід зазначити наступне.

Колегія суддів враховує, що процесуальний кодекс та інші законодавчі акти не містять визначення поняття "подібні правовідносини", а також будь-яких критеріїв визначення подібності правовідносин з метою врахування відповідного висновку, тому для розуміння відповідних термінів звертається до правових висновків, викладених у судовому рішенні Великої Палати Верховного Суду.

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 задля юридичної визначеності у застосуванні приписів процесуального закону, які зобов`язують визначати подібність правовідносин конкретизувала висновки Верховного Суду щодо тлумачення поняття "подібні правовідносини", що полягає у тому, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси /між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

При цьому, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що термін "подібні правовідносини" може означати як ті, що мають лише певні спільні риси з іншими, так і ті, що є тотожними з ними, тобто такими самими, як інші. Таку спільність або тотожність рис слід визначати відповідно до елементів правовідносин. Із загальної теорії права відомо, що цими елементами є їх суб`єкти, об`єкти та юридичний зміст, яким є взаємні права й обов`язки цих суб`єктів. Отже, для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін "подібні правовідносини", зокрема пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України та пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями.

З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими.

У кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і в разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів.

Колегія суддів вказує, що правовідносини у справі №925/556/21 та даній справі не є подібними.

Так, у вказаній справі №925/556/21 продавцем заявлені вимоги про стягнення збитків у розмірі суми, сплаченої як відшкодування втраченого майнового інтересу покупця.

При цьому, судом встановлено, що продавець реалізував своє право як платника податків у податкових відносинах і вчинив дії, спрямовані на відновлення майнового інтересу контрагента на одержання права на податковий кредит, а саме звернулось до адміністративного суду з позовом, за результатами вирішення якої податковий орган зареєстрував у ЄРПН Податкову накладну датою її подання на реєстрацію. Виконання судового рішення в зазначеній справі мало наслідком реалізацію майнового інтересу покупця на виникнення прав на податковий кредит, оскільки відповідно до абзацу другого пункту 201.10 статті 201 ПК України податкова накладна, складена та зареєстрована в ЄРПН платником податку, який здійснює операції з постачання товарів / послуг, є для покупця таких товарів / послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Натомість, у даній справі позов пред`явлено покупцем, а рішення в адміністративній справі про зобов`язання податкового органу здійснити реєстрацію податкових накладних виконано не було.

Отже, у даній справі, на відміну від справи №925/556/21, реалізація майнового інтересу покупця на виникнення прав на податковий кредит не відбулась.

За наведених обставин, висновки Верховного Суду, наведені у постанові по справі №925/556/21, не можуть бути застосовані до даних правовідносин.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про задоволення позову ґрунтується на встановлених обставинах і оцінених доказах та повністю узгоджується з приписами чинного законодавства, а тому відповідно підстави для задоволення вимог апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за їх подання покладаються на відповідача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державної податкової служби України залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 16.10.2024 у справі №910/9590/24 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - відповідача у справі.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку з урахуванням вимог п. 2 ч. 3 ст. 286 Господарського процесуального кодексу України шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена: 14.02.2025 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Руденко

М.А. Барсук