ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" лютого 2025 р. м. Рівне Справа № 918/1244/24

Господарський суд Рівненської області у складі судді Мовчуна А.І., розглянувши матеріали справи

за позовом 3 Державного пожежно - рятувального загону Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій України у Рівненській області

до відповідача Обласного комунального підприємства "Міжнародний аеропорт Рівне"

про стягнення заборгованості у розмірі 6 440,98 грн

Секретар судового засідання Оліфер С.М.

В судове засідання з`явились:

Від позивача: Перець В.В.;

Від відповідача: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Суть спору.

До Господарського суду Рівненської області 31.12.2024 звернувся 3 Державний пожежно - рятувальний загін Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій України у Рівненській області з позовною заявою до Обласного комунального підприємства "Міжнародний аеропорт Рівне" про стягнення заборгованості у розмірі 6440,98 грн.

Стислий виклад позиції позивача, заперечень відповідача.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 04.12.2020 між 3 Державним пожежно - рятувальним загоном Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій України у Рівненській області та Обласним комунальним підприємством "Міжнародний аеропорт Рівне" було укладено договір про надання платних послуг № 152/2-4 .

Позивач зазначає, що на виконання п. 3.1. договору, 3 ДПРЗ ГУ ДСНС у Рівненській області надані послуги ОКП "Міжнародний аеропорт Рівне", що підтверджується актом № 744/2-4 здавання - приймання послуги від 04.12.2020. Проте, відповідачем у встановлений договором строк (протягом 3-х робочих днів) не здійснено оплату за надані послуги.

Враховуючи вищевказане, 3 Державним пожежно - рятувальним загоном Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій України у Рівненській області, у зв`язку з невиконанням умов договору Обласним комунальним підприємством "Міжнародний аеропорт Рівне", нараховано 2 377,53 грн пені, 2 400,20 грн інфляційних збитків та 178, 31 грн 3 % річних, згідно з доданих до позовної заяви розрахунків.

Відповідач відзиву у строки і порядку, визначені ухвалою суду від 02.01.2025, не надав, а відтак розгляд справи слід здійснюється за наявними матеріалами.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 02.01.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, розгляд справи призначено на 29.01.2025.

Ухвалою суду від 29.01.2025 розгляд справи відкладено.

В судовому засідання 19.02.2025 представник позивача підтримав вимоги, викладені у позовній заяві та просив їх задоволити у повному обсязі.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

04.12.2020 між 3 Державним пожежно - рятувальним загоном Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Рівненській області (надалі - позивач/виконавець) та Обласним комунальним підприємством "Міжнародний аеропорт Рівне" (надалі відповідач/замовник) укладено договір про надання платних послуг № 152/2-4 (надалі - договір).

Відповідно до пункту 1.1 договору замовник доручає, а виконавець зобов`язується надати послугу: "Забезпечення пожежної охорони об`єкта, у тому числі на виїзній техніці, під час проведення робіт з підвищеним рівнем вибухопожежонебезпеки" та "Транспортні витрати".

Згідно пункту 1.4 договору, вартість наданої послуги визначається згідно розрахунку вартості платної послуги, погоджується протоколом узгодження договірної ціни про виконання робіт (послуг), які є невід`ємною частиною договору, та зазначається в акті здавання - приймання послуг.

Сума договору становить 1 484,94 грн (в т.ч. ПДВ 247,49 грн) (пункт 1.5 договору).

Пунктом 2.1 договору передбачено, що виконавець бере на себе зобов`язання по виконанню послуги згідно п. 1.1. договору, надати замовнику акт здавання - приймання послуг за договором.

Розрахунок за послуги здійснюється шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок виконавця на підставі акту здавання - приймання послуг протягом 3-х робочих днів (пункт 3.1 договору).

Відповідно до пункту 4.1 договору, договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2020, але в будь-якому випадку до остаточного виконання сторонами зобов`язань по Договору.

Договір підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплено відтисками їх печаток.

На виконання умов договору позивач надав відповідачу послуги на загальну суму 1484,94 грн, що підтверджується актом № 744/2-4 здавання - приймання послуги за договором № 152/2-4 від 04.12.2020.

Вказаний акт підписаний сторонами без жодних зауважень.

Проте, відповідачем вартість наданих позивачем послуг на суму 1484,94 грн не сплачено.

З метою досудового вирішення справи позивачем 27.12.2024 направлено відповідачу лист - вимогу № 62 32 1-2327/62 32 про сплату суми боргу, з вимогою сплатити суму боргу за договором № 152/2-4 від 04.12.2020, що складає 1 484,94 грн шляхом перерахування грошових коштів згідно із реквізитами вказаними у листі.

Вказана претензія позивача залишена без відповіді та задоволення.

Заборгованість відповідача перед позивачем складає 1 484,94 грн.

Матеріали справи не містять доказів сплати позивачу відповідачем заборгованості в сумі 1 484,94 грн за надані послуги.

Враховуючи вищевказане, 3 Державним пожежно - рятувальним загоном Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій України у Рівненській області, у зв`язку з невиконанням умов договору Обласним комунальним підприємством "Міжнародний аеропорт Рівне", нараховано 2 377,53 грн пені, 2 400,20 грн інфляційних втрат та 178,31 грн 3 % річних, згідно з доданих до позовної заяви розрахунків.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування, оцінка аргументів сторін.

Між сторонами у справі виникли цивільно - правові відносини на підставі укладеного договору в силу статті 11 Цивільного кодексу України, судом враховано законодавство що встановлює та регулює договірні зобов`язання, які виникають на підставі договору про надання послуг.

Згідно з ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 14 ЦК України визначено, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Згідно частини 1 статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За змістом ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України (далі - ГК України), господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 ст. 179 ГК України визначено, що майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України та ч. 1 ст. 173 ГК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 903 ЦК України).

Положеннями ст. 525, ч. 1 ст. 526 ЦК України, ч. 1 ст. 193 ГК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтею 216 ГК України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання. Господарсько-правова відповідальність базується на принципах, згідно з якими: потерпіла сторона має право на відшкодування збитків незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; передбачена законом відповідальність виробника (продавця) за недоброякісність продукції застосовується також незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; сплата штрафних санкцій за порушення зобов`язання, а також відшкодування збитків не звільняють правопорушника без згоди другої сторони від виконання прийнятих зобов`язань у натурі; у господарському договорі неприпустимі застереження щодо виключення або обмеження відповідальності виробника (продавця) продукції.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За частиною 1 статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідач не оплатив надані послуги відповідно до акту № 744/2-4 здавання - приймання послуги за договором від 04.12.2020 на суму 1 484,94 грн.

Відповідно до пункту 3.1.договору розрахунок за послуги здійснюється шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок виконавця на підставі акту здавання - приймання послуг протягом 3-х робочих днів.

Відповідач не надав суду доказів оплати вказаних послуг.

Враховуючи вищевикладене, суд робить висновок, що у відповідача виник обов`язок з оплати наданих послуг, а тому позовні вимоги в частині стягнення основної заборгованості є законними та обґрунтованими, а отже такими, що мають бути задоволені.

Як унормовано положеннями частини 2 статті 193 ГК України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Частиною 1 статті 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з положеннями пункту 6 статті 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", (із наступними змінами і доповненнями) установлено з 12.03.2020 на всій території України карантин, дію якого неодноразово продовжено.

Постановою Кабінету Міністрів України № 383 від 25.04.2023 "Про внесення змін до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 березня 2020 р. № 338 і постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 р. № 1236" продовжено на території України дію карантину до 30.06.2023.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 р. № 651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Водночас, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30 березня 2020 року № 540-IX) було визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені Господарським кодексом України, а саме статтям 232, 269, 322, 324 продовжуються на строк дії такого карантину.

Таким чином нарахування штрафних санкцій у період з 2 квітня 2020 року (дата набрання чинності Законом № 540-IX) по 30 червня 2023 року (дата відміни карантину) було можливим у строк понад 6 місяців, що визначено наведеними положеннями законодавства.

Статтями 546, 549 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Умовами п. 5.5. договору сторони передбачили, що за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1% вартості наданих послуг, з яких допущено прострочення виконання за кожен день прострочення.

Згідно з приписами статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши поданий позивачем розрахунок пені, судом встановлено, що розрахунок здійснено позивачем з порушенням порядку та періодів нарахування.

Так, позивачем визначено період нарахування пені з 01.01.2021 по 01.12.2024, хоча правильним є період з 01.01.2021 по 30.06.2023. Відповідно пеня, що підлягає стягненню з відповідача (0,1% вартості наданих послуг) становить 1352,78 грн, при заявлених - 2377,53 грн.

Перевіривши поданий позивачем розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат, судом встановлено, що до стягнення підлягає 178,31 грн 3 % річних та 915,25 грн інляційних втрат, при заявлених - 2400,20 грн.

Відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Висновки суду.

За результатами з`ясування обставин, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні, і з наданням оцінки всім аргументам у їх сукупності та взаємозв`язку, як це передбачено вимогами ст. ст. 75-79, 86 ГПК України, а також перевіривши суми заявлених до стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги 3-го Державного пожежно-рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Рівненській області до Обласного комунального підприємства "Міжнародний аеропорт Рівне" є обґрунтованими, підтвердженими належними доказами та такими, що підлягають частковому задоволенню в частині стягнення 1 484,94 грн основного боргу, 1 352,78 грн пені, 915,25 грн інфляційних втрат, 178,31 грн 3 % річних.

В іншій частині суд відмовляє.

Розподіл судових витрат.

У відповідності до пункту 2 частини 1 статті 129 ГПК України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст. 129 ГПК України, витрати по оплаті судового збору покладаються на відповідача у розмірі 1 848,15 грн, решта судового збору залишається за позивачем.

Керуючись статтями 73, 74, 76-79, 91, 123, 129, 233, 238, 241 ГПК України, суд-

УХВАЛИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Обласного комунального підприємства "Міжнародний аеропорт Рівне" (35360, Рівненська обл., Рівненський р-н., с. Велика Омеляна, вул. Авіаторів, буд. 5А, ) на користь 3 Державного пожежно - рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Рівненській області (33028, Рівненська обл., м. Рівне, вул. Полуботка, буд. 37, ) 1 484 (одну тисячу чотириста вісімдесят чотири) грн 94 коп основного боргу, 1 352 (одну тисячу триста п`ятдесят дві) грн 78 коп пені, 915 (дев`ятсот п`ятнадцять) грн 25 коп інфляційних втрат, 178 (сто сімдесят вісім) грн 31 коп 3% річних та 1 848 (одну тисячу вісімсот сорок вісім) грн 15 коп судового збору.

3. В частині стягнення 1 024,75 пені та 1 484,95 грн інфляційних втрат відмовити.

4. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається - http://rv.arbitr.gov.ua.

Повне рішення складено та підписано 19 лютого 2025 року.

Суддя А.І.Мовчун