ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" лютого 2025 р. Справа№ 910/4012/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Коробенка Г.П.

Тищенко А.І.

секретар судового засідання: Смаголь А.О.

за участю представників: згідно протоколу судового засідання від 10.02.2025,

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «МГК Рейл»

на рішення Господарського суду міста Києва від 15.10.2024 (повний текст рішення складено 23.10.2024)

у справі №910/4012/24 (суддя Сергій Морозов)

за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «МГК Рейл»

про стягнення 2 833 782,84 грн, -

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

Акціонерне товариство «Українська залізниця» (далі, позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «МГК Рейл» (далі, відповідач) суми вартості перевезення вагонів після їх переадресування в розмірі 2 833 782,84 грн у відповідності до умов Договору про надання послуг з організації та перевезення вантажів залізничним транспортом від 01.02.2023 та листа відповідача №26-09/23-2 від 26.09.2023 про переадресування.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачем не було забрано вантаж на станції призначення Одеса-Застава 1 Одеської залізниці, який прибув на його адресу у червні 2023 року, і лише 26.09.2023 ТОВ «МГК Рейл» розпорядилось переадресувати вантаж у вагонах за накладними №41730284, №41745068 та направити на станцію Луцьк Львівської залізниці, де вантажоотримувачем є війська частина НОМЕР_1 . 27.09.2023 видано наказ №12100 на переадресування вантажів на нову адресу, вагони з відправками 41730284, №41745068 направлено на станцію Луцьк Львівської залізниці. При переадресуванні вантажів та зміні станції призначення, а також одержувача за заявками ТОВ «МГК Рейл» від 26.09.2023, останньому були нараховані платежі - плата за переадресування вагонів від станції Одеса-Застава 1 до Луцьк Львівської залізниці, яка складає 2 833 782,84 грн, які відповідачем оплачені не були.

Короткий зміст оскарженого рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.10.2024 у справі №910/4012/24 позовні вимоги задоволено повністю.

Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «МГК Рейл» на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» суму коштів в розмірі 2 833 782,84 грн та суму судового збору в розмірі 42 506,74 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем доведено, а відповідачем не спростовано наявності в останнього обов`язку зі сплати 2 833 782,84 грн за перевезення вантажу по перевізним документам №41730284 та №41745068.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись із прийнятим судовим рішенням, 14.11.2024 через підсистему «Електронний суд» Товариство з обмеженою відповідальністю «МГК Рейл» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 15.10.2024 та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Узагальнені доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до того, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням матеріальних та процесуальних норм, з неповним дослідженням обставин справи, що призвело до необґрунтованого та невірного висновку суду.

Скаржник наголошує, що просив суд залучити Міністерство оборони України до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, однак суд дане клопотання не розглянув.

Також ТОВ «МГК Рейл» заявляє про сплив позовної давності у справі №910/4012/24, посилаючись на те, що відповідно до пункту 137 Статуту залізниць, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 квітня 1998 року №457, на якому фактично ґрунтується рішення суду першої інстанції, позови залізниць до вантажовідправників, вантажоодержувачів і пасажирів, що випливають із цього Статуту, можуть бути подані відповідно до установленої підвідомчості чи підсудності до суду за місцем знаходження відповідача протягом 6 місяців (абзац перший пункту 137 із змінами, внесеними згідно з Постановою КМ №1510 (1510-2002-п) від 11.10.2002). Зазначений шестимісячний термін обчислюється:

а) щодо стягнення штрафу за невиконання плану перевезень - після закінчення п`ятиденного терміну, встановленого для сплати штрафу;

б) в усіх інших випадках - з дня настання події, що стала підставою для подання позову.

Відповідно до інформації з сайту «Судова влада» позовна заява у даній справі була подана 02.04.2024, тоді як подія, що стала підставою для позову датується 20.06.2023 (початок затримки вагонів), тобто строк для звернення з даним позовом до суду сплив через шість місяців 20.12.2023, що є самостійною підставою для відмови в позові.

Узагальнені доводи та заперечення позивача

11.10.2024 від позивача через підсистему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Позивач наголошує, що наявність договірних відносин між скаржником та Міністерством оборони України не створює прав та обов`язків для третіх осіб, у даному випадку для АТ «Укрзалізниця», а тому залучення Міністерства оборони України як третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача є безпідставним, оскільки Міністерство не є учасником перевезення.

Водночас, позивач наголошує, що пункт 11.2. Договору №286/1/23/10 про постачання для державних потреб нафти та дистилятів (09130000) (авіаційний гас) для техніки спеціального призначення (за кошти Державного бюджету України) передбачає, що у випадку виникнення з боку третіх осіб та/або українських державних (контролюючих) органів будь-яких вимог, претензій, протестів тощо стосовно товару (його належного оформлення постачальником, сплати ним всіх необхідних платежів стосовно товару тощо) та/або поставки товару за цим Договором, постачальник зобов`язується усунути (вирішити) такі вимоги, претензії, протести своїми силами та за свій рахунок, без залучення замовника до таких процесів. Отже, умовами вказаного договору для державних потреб передбачено обов`язок скаржника оплачувати поставку товару та вирішувати усі вимоги та претензії самостійно без залучення Міністерства оборони України.

Щодо заяви позивача про сплив строку позовної давності, то по-перше позивач наголошує, що відповідач у справі №910/4012/24 заяву про застосування строку позовної давності не подавав.

По-друге, відповідно до пункту 7.3. Публічного Договору строк позовної давності за вимогами перевізника до замовників, що випливають з правовідносин сторін за Договором, становить один рік. Позовна заява у даному провадженні направлена до суду 29.03.2024. Оскільки предметом спору у справі №910/4012/24 являється стягнення провізних платежів відповідно до накладних №41730284, №41745068, що виникли внаслідок перевезення вантажу із станції Одеса-Застава 1 до станції Луцьк, який видано 04.10.2023, то перебіг строку позовної давності у даній справі з 05.10.2023 по 04.10.2024.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.11.2014 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «МГК Рейл» на рішення Господарського суду міста Києва від 15.10.2024 у справі №910/4012/24 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Михальська Ю.Б., судді: Коробенко Г.П., Тищенко А.І.

Судом встановлено, що апеляційна скарга була подана скаржником безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.11.2024 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/4012/24; відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги до надходження матеріалів справи з Господарського суду міста Києва.

25.11.2024 матеріали справи №910/4012/24 надійшли до суду апеляційної інстанції та були передані судді-доповідачу.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.11.2024 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «МГК Рейл» на рішення Господарського суду міста Києва від 15.10.2024 у справі №910/4012/24 залишено без руху; роз`яснено Товариству з обмеженою відповідальністю «МГК Рейл», що протягом 10 (десяти) днів з дня вручення даної ухвали про залишення апеляційної скарги без руху скаржник має право усунути вказані недоліки, надавши суду апеляційної інстанції відповідну заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо існують інші підстави для поновлення строку.

09.12.2024 через підсистему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «МГК Рейл» надійшла заява про усунення недоліків, за змістом якої апелянт зазначає, що в апеляційній скарзі було заявлено клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження у зв`язку із перебуванням генерального директора Гаврушко О.В. з 21.10.2024 по 03.11.2024 у відпустці за межами території України та додано відповідні докази, проте, не було зазначено про надання іншої додаткової відпустки генеральному директору в період з 04.11.2024 по 13.11.2024 та не додано до апеляційної скарги відповідних доказів. Однак, після виходу з відпустки, у перший робочий день 14.11.2024 генеральний директор фактично ознайомився з повним текстом судового рішення і того ж дня було подано апеляційну скаргу із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження. Також, апелянт зауважує, що строк на апеляційне оскарження пропущено всього на 1 календарний день (13.11.2024). До вказаної заяви апелянтом додано наказ про надання відпустки №11-1 від 03.11.2024 на ім`я Гаврушко О.В. у період з 04.11.2024 по 14.11.2024.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.12.2024 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю «МГК Рейл» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження на рішення Господарського суду міста Києва від 15.10.2024 у справі №910/4012/24, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «МГК Рейл» на рішення Господарського суду міста Києва від 15.10.2024 у справі №910/4012/24, зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 15.10.2024 у справі №910/4012/24 на час апеляційного оскарження, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «МГК Рейл» на рішення Господарського суду міста Києва від 15.10.2024 у справі №910/4012/24 призначено до розгляду на 10.02.2025.

23.01.2025 через підсистему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду від представника Акціонерного товариства «Українська залізниця» надійшла заява про його участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.01.2025 заяву представника Акціонерного товариства «Українська залізниця» про участь його у судовому засіданні 10.02.2025 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено.

У судовому засіданні 10.02.2025 суд оголосив вступну та резолютивну частини постанови.

Явка представників учасників справи

У судове засідання, призначене на 10.02.2025, з`явився представник позивача.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що у матеріалах справи міститься довідка про доставку електронного документа (ухвали суду від 12.12.2024) до електронного кабінету відповідача в підсистемі «Електронний суд».

Згідно частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на вказане колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представника відповідача.

Представник позивача у судовому засіданні просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції

01.02.2023 між позивачем (Перевізник) та відповідачем (Замовник) укладено Договір про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом №99-43821306/2023-0002 (далі - Договір), шляхом прийняття в цілому пропозиції (акцепт) щодо укладення Договору, згідно з пунктом 1.1. якого предметом Договору є здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у власних вагонах Перевізника, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах Замовника, пов`язаних з цим супутніх послуг (далі - послуги) і проведення розрахунків за ці послуги.

Згідно з пунктом 1.4. Договору надання послуг може підтверджуватись накладною, накопичувальною карткою, зведеною відомістю, відомістю плати за користування вагонами, плати за подавання/забирання вагонів та маневрову роботу, іншими документами.

Відповідно до пункту 1.5. Договору він є публічним договором, за яким Перевізник бере на себе обов`язок здійснювати надання послуг, пов`язаних з організацією та здійсненням перевезення вантажів залізничним транспортом загального користування кожному, хто до нього звернеться. Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх замовників, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Пунктом 2.1.4. Договору встановлено, що Замовник зобов`язується сплачувати послуги Перевізника та інші платежі, належні Перевізнику за Договором, з сум внесеної передоплати за кодом платника. Самостійно визначати розмір попередньої оплати та періодичність її внесення на підставі діючих тарифів та умов Договору, при цьому зобов`язаний враховувати обсяг запланованих перевезень, вагонообіг, строк перебування вагону за межами України та інших послуг Перевізника.

Згідно з пунктом 2.1.5. Договору Замовник зобов`язаний відшкодовувати Перевізнику витрати, пов`язані із затримками вагонів, контейнерів і вантажів з причин, що не залежать від Перевізника, які виникли на станціях залізниць України, зокрема з наступних причин: неправильне оформлення відправниками перевізних документів; недодання до накладної документів, необхідних для виконання митних, санітарних та інших правил чи невірне їх оформлення; перевірка вантажів (маси вантажу) митними та іншими державними органами контролю; недотримання технічних умов розміщення та кріплення вантажів; недостатність грошових коштів та закриття коду платника; інші причини. Оплата вказаних послуг здійснюється шляхом списання з сум внесеної передоплати за кодом платника.

Пунктом 2.1.7. Договору передбачено, що Замовник зобов`язаний у строки, встановлені розд. 4 Договору, підписувати акти звіряння розрахунків, зведені відомості. Підписувати не пізніше двох робочих днів від дня надання послуг накопичувальні картки зборів за роботи (послуги) та штрафів, пов`язаних з перевезенням вантажів (вантажобагажу) форми ФДУ-92, відомості плати за користування вагонами форми ГУ46, відомості плати за користування контейнерами форми ГУ-46к, відомості плати за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу форми ГУ-46а, а у випадку оформлення вказаних вище документів в паперовій формі на вимогу Замовника - підписувати та надавати Перевізнику не пізніше двох робочих днів від дня надання такої його вимоги.

Пунктом 7.3. Договору визначено, що строк позовної давності за вимогами Перевізника до Замовників, що випливають з Правовідносин Сторін за Договором, становить один рік.

У пункті 8.1. Договору сторони домовились про використання електронного документообігу. Для організації електронного документообігу використовуються виключно власні інформаційні системи Перевізника.

15.06.2023 зі станції Рені Одеської залізниці відповідачем згідно СМГС накладної №41730284 було відправлено вагони №№75079350, 75079384, 74950148, 73948044, 73950552, 74088246, 74128786 та 74166315 з вантажем «27310000 Масло среднетяжелое, топливо авиационное турбинное ЕТСНГ - 212052», отримувач - ТОВ «МГК РЕЙЛ», станція призначення - Одеса-Застава 1 Одеської залізниці.

20.06.2023 вказані вагони прибули на станцію призначення - Одеса-Застава 1, про що відповідача було повідомлено та внесено інформацію у книгу прибуття вантажів форми ГУ-42.

Відповідач у встановлений час прибуття не забрав вантаж зі станції призначення, у зв`язку з чим працівниками станції Одеса-Застава 1 Одеської залізниці складено акт загальної форми №1772 від 20.06.2023 про початок затримки вагонів.

У цей же день станцією Одеса-Застава 1 направлено телеграму на станцію відправлення про затримку вагонів на станції призначення та наступним нарахуванням платежів та зборів.

Наказом від 22.06.2023 директора регіональної філії «Одеська залізниця» було збільшено розмір збору за зберігання вантажу у зв`язку з ускладненням роботи станції до двократного розміру та направлено відповідну телеграму на станцію відправлення Рені.

26.09.2023 відповідач звернувся до Департаменту комерційної роботи АТ «Укрзалізниця» з проханням переадресувати відправлення за накладною №41730284 на станцію Луцьк Львівської залізниці.

27.09.2023 залізницею видано наказ №12100 про переадресування спірних вантажів на станцію Луцьк Львівської залізниці, а також складено акт загальної форми №4166 про закінчення затримки вагонів та акт загальної форми №4171 про нарахування платежів у розмірі 7 377 296,38 грн без ПДВ (8 852 755,66 грн. з ПДВ).

Окрім того, 17.06.2023 зі станції Рені Одеської залізниці відповідачем, згідно СМГС накладної №41745068 було відправлено вагони №№73992364, 72323207, 73731218, 73977472, 74734146, 75079558, 74938838, 74952334 з вантажем (мовою оригіналу) « 27310000 Масло среднетяжелое, топливо авиационное турбинное ЕТСНГ - 212052». Отримувач - ТОВ «МГК РЕЙЛ», станція призначення - Одеса-Застава 1 Одеської залізниці.

21.06.2023 означені вагони прибули на станцію призначення - Одеса-Застава 1, про що повідомлено відповідача та внесено відповідні відомості в книгу прибуття вантажів форми ГУ-42.

Позивач вказує, що відповідачем не забрано вантаж зі станції призначення, який прибув на його адресу, у зв`язку з чим працівниками стації Одеса-Застава 1 Одеської залізниці складено акт загальної форми №1777 від 21.06.2023 про початок затримки вагонів.

21.06.2023 о 10:30 год. станцією Одеса-Застава 1 направлено телеграму на станцію відправлення Рені про повідомлення вантажовідправника ТОВ «МГК РЕЙЛ» про затримку вагонів на станції призначення та наступним нарахуванням платежів та зборів.

Телеграмою №38 від 22.06.2023 станцією Одеса-Застава 1 направлено на станцію відправлення Рені повідомлення про інформування вантажовідправника про збільшення збору за зберігання вантажу до двократного розміру.

Наказом від 22.06.2023 директором регіональної філії «Одеська залізниця» збільшено розмір збору за зберігання вантажу у зв`язку із ускладненням роботи станції до двократного розміру.

26.09.2023 ТОВ «МГК РЕЙЛ» звернулося до Департаменту комерційної роботи AT «Укрзалізниця» з проханням переадресувати відправлення за накладною №41745068 на станцію Луцьк Львівської залізниці, отримувач - А0959.

27.09.2023 видано наказ №12100 на переадресування вантажів на одну нову адресу. Вагони за накладною №41745068 відправлено на станцію Луцьк Львівської залізниці.

Станцією Одеса-Застава 1 складено акт загальної форми №4166 про закінчення затримки вагонів (27.09.2023 19-15) та акт загальної форми №4171 про нарахування платежів у сумі 7 287 102,36 грн без ПДВ.

10.10.2023 станцією Луцьк було сформовано накопичувальну картку №10100531 на підставі актів загальної форми станції Одеса-Застава 1 та акту загальної форми станції Луцьк №1463 від 10.10.2023 на суму 7 287 102,36 грн без ІІДВ. Дану накопичувальну картку ТОВ «МГК РЕЙЛ» не підписано. У зв`язку з тим, що на особовому рахунку відповідача відсутні кошти на рахунку, тому заборгованість по накопичувальній картці №10100531 не стягнуто.

На поштову адресу відповідача станцією Луцьк додатково направлено лист №25 від 29.01.2024 про наявність заборгованості та усі накопичувальні картки, в які включено суми платежів та зборів (зокрема 2 833 782,84 грн плати за перевезення вагонів після їх переадресування від станції Одеса-Застава 1 до станції Луцьк), однак відповідачем така заборгованість не сплачена.

Вищеперелічені обставини відповідачем не заперечуються, однак відповідач наголошує на відсутності його вини у затримці розвантаженні вагонів та їх переадресації, оскільки така затримка виникла з вини уповноважених осіб Міністерства оборони України, адже саме вони відмовились від отримання доставленого позивачем вантажу.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи

У відповідності до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, а рішення місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін із наступних підстав.

Умови перевезення вантажів залізничним транспортом регулюються, зокрема, Законом України «Про залізничний транспорт», Статутом залізниць України, Правилами перевезення вантажів та іншими нормативними актами.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про залізничний транспорт» перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти залізничним транспортом загального користування організується на договірних засадах, що відповідно до розділу IV Статуту залізниць України передбачено і для взаємовідносин залізниці з підприємством, власником під`їзних залізничних колій.

Відповідно до положень статті 71 Статуту залізниць України взаємовідносини залізниці з підприємством, порядок і умови експлуатації залізничних під`їзних колій визначаються договором. Порядок подачі і забирання вагонів і контейнерів на залізничній під`їзній колії встановлюється договором на експлуатацію залізничної колії (договором на подачу та забирання вагонів).

Статтею 6 Статуту залізниць України визначено, що накладна є основним перевізним документом встановленої форми, оформленим відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов`язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони одержувача. Накладна одночасно є договором на заставу вантажу для забезпечення гарантії внесення належної провізної плати та інших платежів за перевезення. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезення до станції призначення.

Пунктом 4 Статуту встановлено, що перевезення залізницями вантажів, пасажирів, багажу і вантажобагажу у міжнародному сполученні здійснюється відповідно до угод про залізничні міжнародні сполучення, зокрема Угодою про міжнародне залізничне вантажне сполучення від 01.11.1951 (абревіатура СМГС).

Ця Угода встановлює єдині правові норми договору перевезення вантажу у прямому міжнародному залізничному сполученні та в прямому міжнародному залізнично-паромному сполученні (§ 1 статті 3 СМГС).

За відсутності відповідних положень в цій Угоді застосовується національне законодавство тієї Сторони, в якій уповноважена особа реалізує свої права (статті 5 СМГС). Укладення договору перевезення підтверджується накладною (§ 3 статті 14 СМГС).

Відповідно до договору перевезення перевізник зобов`язується за плату перевезти ввірений йому відправником вантаж до станції призначення за маршрутом, узгодженим відправником і договірним перевізником, і видати його одержувачу (§ 1 статті 14 СМГС).

По прибутті вантажу на станцію призначення перевізник зобов`язаний видати вантаж вантажоодержувачу, а вантажоодержувач зобов`язаний прийняти вантаж (§1 статті 26 СМГС). При цьому видача вантажу проводиться після оплати одержувачем усіх належних платежів (§3 статті 26 СМГС).

Згідно з § 6 статті 28 СМГС якщо перешкода до перевезення вантажу чи його видачі виникла по причинам, не залежним від перевізника, перевізнику повинні бути сплачені додаткові провізні платежі і витрати, понесені ним у зв`язку з перешкодами, а також неустойки, якщо вони передбачені національним законодавством.

Провізні платежі і неустойки сплачуються перевізнику в порядку, передбаченому національним законодавством держави, в якому проводиться оплата (§ 5 статті 31 СМГС).

Перевізнику повинні бути відшкодовані всі витрати, пов`язані з перевезенням вантажу, не передбачені застосовуваними тарифами і викликані причинами, не залежними від перевізника. Дані витрати встановлюються на дату їх виникнення окремо для кожної відправки і підтверджуються відповідними документами (§ 1 статті 32 СМГС).

На підставі положень статті 62 Статуту залізниць України наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 №644 затверджено Правила розрахунків за перевезення вантажів (далі - Правила розрахунків).

У пункті 1.2. Правил розрахунків зазначено, що плата за перевезення вантажу вноситься відправником під час оформлення перевезення. Плата може вноситися іншим платником, з яким залізницею укладено договір.

Розрахункові підрозділи залізниць (далі - розрахункові підрозділи) здійснюють безготівкові розрахунки з відправниками, одержувачами та експедиторами через установи банків за перевезення вантажів, вантажобагажу та за надання додаткових послуг (пункт 2.1. Правил розрахунків).

Для зарахування платежів та обліку виручки залізниць від перевезень вантажів в установах банку, які обслуговують розрахункові підрозділи, відкриваються поточні рахунки зі спеціальним режимом використання (далі - розподільчі рахунки) (пункт 2.2. Правил розрахунків).

Розрахунки за перевезення вантажу та вантажобагажу між залізницею і платником (відправником, одержувачем, експедитором) здійснюються на підставі договору (додаток 1), згідно з яким залізниця відкриває особовий рахунок кожному платнику (відправнику, одержувачу, експедитору) з присвоєнням коду платника (пункт 2.3. Правил розрахунків).

Згідно з пунктом 2.5. Правил розрахунків платник згідно з договором у порядку передоплати перераховує на рахунок розрахункового підрозділу кошти для оплати перевезень і додаткових послуг.

Відповідно до пункту 2.6. Правил розрахунків розрахунковий підрозділ веде облік надходження коштів на особовий рахунок платника і використання їх платником для оплати перевезень та наданих залізницею послуг.

Облік витрачених коштів здійснюється на підставі перевізних документів, накопичувальних карток (додаток 3), відомостей плати за користування вагонами та контейнерами, за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу, які можуть бути оформлені в електронному вигляді (з накладенням електронного цифрового підпису).

Усі належні залізниці платежі за додаткові послуги, штрафи (які не були включені в перевізні документи і у відомості плати за користування вагонами та контейнерами) включаються в накопичувальні картки, які складаються станціями в трьох примірниках із зазначенням у них відомостей про надані послуги і їх вартість. Ці відомості підтверджуються підписами працівника станції і вантажовласника. Один примірник накопичувальної картки, відомості плати за користування вагонами та контейнерами, за подавання, забирання вагонів та маневрову роботу надаються вантажовласнику.

У випадках, визначених чинним законодавством, на суми платежів і зборів, що підлягають сплаті, залізниця нараховує податок на додану вартість, сума якого відображається в особовому рахунку платника.

Розмір додаткових зборів, пов`язаних із перевезенням, розраховується за ставками і тарифами, які визначаються у відповідності до умов Збірника Тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги та Коефіцієнтів, що застосовуються до Збірника тарифів на перевезення вантажів залізничним транспортом у межах України та пов`язані з ними послуги, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України

від 26 березня 2009 року №317 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України

15 квітня 2009 року за №340/16356 (далі, Збірник Тарифів).

Згідно зі статтею 36 Статуту залізниць у разі ускладнень на станції у зв`язку з несвоєчасним вивантаженням і вивезенням вантажів начальник залізниці має право збільшувати розмір збору за їх збереження до двократного розміру.

Відповідно до статті 44 Статуту залізниця може на заяву відправника, одержувача змінити станцію призначення вантажу, прийнятого до перевезення (переадресувати вантаж), з оплатою витрат за договірним тарифом. За час затримки вагонів (контейнерів) в очікуванні переадресування справляється плата, встановлена згідно із статтею 119 цього Статуту. Час затримки обчислюється з моменту, коли минуло дві години після повідомлення про прибуття вантажу.

В усіх випадках зміни одержувача або станції призначення вантажу підприємство, організація, громадяни, за заявою яких здійснено таку зміну, є відповідальними перед попереднім одержувачем за наслідки такої зміни і зобов`язані відрегулювати розрахунки між відправниками, попередніми адресатами та фактичними одержувачами (стаття 45 Статуту).

На підставі статей 44, 45 Статуту наказом Міністерства транспорту України від 20.08.2001 №542 було затверджено Правила переадресування вантажів (далі - Правила переадресування), відповідно до пункту 1 яких переадресування здійснюється за заявою відправника, одержувача або експедитора (за дорученням), які є відповідальними перед попереднім одержувачем за наслідки такої зміни і зобов`язані відрегулювати розрахунки між відправниками, попередніми адресатами та фактичними одержувачами.

Переадресування імпортних та транзитних вантажів здійснюється за первинними перевізними документами (пункт 6 Правил переадресування).

Оплата провізних та інших платежів при переадресуванні може здійснюватись як на станції переадресування, так і на станції призначення, що обумовлюється в наказі на переадресування вантажу (пункт 12 Правил переадресування).

Відповідно до графи 23 СМГС №41730284, №41745068 оплату провізних платежів здійснює ТОВ «МГК РЕЙЛ».

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач в установлений час прибуття не забрав вантаж за СМГС №41730284, №41745068 на станції призначення Одеса-Застава 1 Одеської залізниці.

26.09.2023 ТОВ «МГК РЕЙЛ» розпорядилось переадресувати вантаж у вагонах за накладними №41730284, №41745068 та направити на станцію Луцьк Львівської залізниці.

27.09.2023 Залізницею видано наказ №12100 на переадресування вантажів на нову адресу, вагони з відправками 41730284, №41745068 направлено на станцію Луцьк Львівської залізниці з оплатою додаткових зборів ТОВ «МГК РЕЙЛ» на станції призначення Луцьк.

При цьому, 03.10.2023 ТОВ «МГК РЕЙЛ» адресувало начальнику станції Луцьк, Львівської залізниці листа №03-10/23-9, в якому гарантувало оплату тарифу, додаткових зборів, а також усіх належних платежів про прибуттю вагонів по зазначеним накладним.

Згідно з пунктом 3.1. Договору розмір провізних платежів за перевезення вантажу у вагонах замовника та вагонах залізниць інших держав, додаткових зборів, пов`язаних із перевезенням, розраховується за ставками і тарифами, які визначаються у відповідності до умов Збірника Тарифів.

Пунктом 3.2. Договору визначено, що замовник зобов`язаний сплачувати провізні платежі за перевезення вантажу у власному вагоні перевізника (крім транспортерів перевізника, проїзду бригад супроводження транспортерів та вагонів для проїзду цих бригад), які складаються з:

1) плати за перевезення (провізної плати) навантаженого власного вагону Перевізника та інших платежів, які визначаються за тарифом, визначеним у Збірнику тарифів встановленим для власного вагону перевізника;

2) компенсації витрат на перевезення у порожньому стані власного вагону Перевізника, яка визначається за тарифною схемою 14 Збірника тарифів за тарифну відстань перевезення вантажу, скориговану на коефіцієнт порожнього пробігу, зазначеного в Додатку 1-2 до Договору. Якщо тарифна відстань за перевезення власних вагонів Перевізника в порожньому стані перевищуватиме 2190 км, то плата визначається з використанням формул, наведених у пункті 2 розділу IV Збірника тарифів, за фактичну відстань та коефіцієнту, що коригує вартість за операцію руху залежно від відстані перевезення, який має значення у тарифному поясі «від 2091 км до 2190 км». Під час визначення тарифної відстані за перевезення порожніх власних вагонів Перевізника неповні кілометри округлюються до повних за загальними правилами математичного округлення.

У випадку оформлення відправки вантажу на експорт сплачуються додаткові збори, передбачені п. 5, 7 розд. ІІІ Збірника тарифів, окремо для завантаженого та порожнього вагонів;

3) плати за використання власного вагону Перевізника в процесі надання послуг з перевезення вантажів (у вантажному та порожньому рейсах).

У разі використання власного вагону Перевізника після «подвійних операцій», передбачених Правилами користування вагонами, компенсація витрат на перевезення у порожньому стані власного вагону Перевізника та плата за використання власного вагону Перевізника в процесі надання послуг з перевезення вантажів у порожньому рейсі не нараховується.

У пункті 3.2.1. Договору наведено порядок визначення розміру плати за використання власного вагону перевізника в процесі надання послуг з перевезення вантажів (у вантажному та порожньому рейсах).

Також згідно з наказом Міністерства транспорту України від 20.01.1997 №18 «Про охорону і супроводження вантажів, що перевозяться залізничним транспортом України», вантаж, що перевозився згідно накладних №№ 41730284, №41745068 («Масло среднетяжелое, топливо авиационное турбинное ЕТСНГ - 212052») повинен супроводжуватися особовим складом відомчої воєнізованої охорони на залізничному транспорті на всьому шляху прямування залізницями України.

Судом установлено, що нараховані провізні платежі включено в розділ «Е» по розрахунку провізних платежів накладних №№ 41730284, №41745068.

Згідно долученого позивачем до позову розрахунку тарифу та додаткових зборів за відправками №№ 41730284, 41745068 (платник ТОВ «МГК РЕЙЛ» код 8238521) сума нарахованих платежів за перевезення вагонів після їх переадресування від станції Одеса-Застава 1 до станції Луцьк, Львівської залізниці складає 2 833 782,84 грн й така заборгованість не була стягнута з особового рахунку відповідача через відсутність відповідних коштів на особовому рахунку.

Відповідач не заперечує правильності здійсненого позивачем обрахунку платежів за перевезення вагонів після їх переадресування, однак як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і в апеляційній скарзі стверджує, що несвоєчасне відправлення, перебування вантажу на коліях та супутні витрати, пов`язані із вантажем, виникли з вини іншої особи - Міністерства оборони України.

Так, відповідач зазначає, що 16.03.2023 між Міністерством оборони України (Замовник) та ТОВ «МГК РЕЙЛ» (Постачальник) укладено Договір №286/1/23/10 про постачання для державних потреб нафти і дистилятів (09130000-9) (авіаційний газ), для техніки спеціального призначення (за кошти Державного бюджету України) (копія додана до відзиву на позовну заяву).

За цим Договором Постачальник зобов`язується постачати у 2023 році нафту і дистиляти (09130000-9) (авіаційний газ) (далі товар) для потреби Міністерства оборони України згідно Специфікації, а Замовник забезпечити приймання Товару та його оплату в асортименті, кількості, у строки і за цінами згідно з специфікацією.

Постачання товару здійснюється Постачальником (ТОВ «МГК РЕЙЛ») на умовах DDP до складу Замовника - розділ IV пункт 5.1. договору №286/1/23/10.

Як зазначає відповідач, на виконання умов даного договору ТОВ «МГК Рейл» неодноразово повідомляло Міністерство оборони України про те, що товар доставлений на територію України та готовий до відвантаження до кінцевого товароодержувача згідно з рознарядками. Проте, Міністерство оборони України з невідомих підстав відмовлялось від отримання вантажу, що призвело в деяких випадках до його затримання на залізничних станціях.

Зазначені обставини, як вбачається із матеріалів справи, стали підставою для заявлення відповідачем у відзиві на позовну заяву клопотання про залучення Міністерства оборони України до розгляду даної справи в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, яке, як стверджує відповідач в апеляційній скарзі, судом першої інстанції розглянуто не було.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, встановила, що дійсно Господарський суд міста Києва не приймав протокольної ухвали (таких відомостей у протоколах судових засідань не відображено) або окремого процесуального документа про розгляд даного клопотання з викладенням мотивів відмови у його задоволенні.

Водночас, у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення, місцевий господарський суд зазначив, що «…посилання відповідача на ту обставину, що вину у виникненні вказаної ситуації слід покласти на Міністерство оборони України є необґрунтованим, в силу дії між сторонами договірних відносин, в яких Міністерство оборони України не є стороною.».

Колегія суддів зазначає, що за змістом частин першої, третьої, четвертої статті 50 Господарського процесуального кодексу України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи. У заявах про залучення третіх осіб і в заявах третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача або відповідача зазначається, на яких підставах третіх осіб належить залучити до участі у справі. Про залучення третіх осіб до участі у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначає, на які права чи обов`язки такої особи та яким чином може вплинути рішення суду у справі.

При вирішенні питання щодо необхідності залучення до участі у справі третьої особи суд має з`ясовувати, чи буде у зв`язку з прийняттям судового рішення саме з даної справи таку особу наділено новими правами чи покладено на неї нові обов`язки, або змінено її наявні права та/або обов`язки, або позбавлено певних прав та/або обов`язків у майбутньому щодо сторони спору, з якої у третьої особи є матеріальний зв`язок.

Зміст заявлених у даній справі позовних вимог свідчить про те, що спірні правовідносини стосуються виключно юридичних осіб, які є сторонами Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом №99-43821306/2023-0002 від 01.02.2023. При цьому, у самих спірних накладних та наказі про переадресування зазначено, що платником зборів є ТОВ «МГК РЕЙЛ».

Водночас, як наголосив позивач у відзиві на апеляційну скаргу, згідно пункту 11.2. Договору №286/1/23/10 між відповідачем та МОУ, у випадку виникнення з боку третіх осіб та/або українських державних (контролюючих) органів будь-яких вимог, претензій, протестів тощо стосовно Товару (його належного оформлення Постачальником, сплати ним всіх необхідних платежів стосовно Товару тощо) та/або поставки Товару за цим Договором, Постачальник зобов`язується усунути (вирішити) такі вимоги, претензії, протести своїми силами та за свій рахунок, без залучення Замовника до таких процесів.

Таким чином, колегія суддів не вважає, що станом на дату розгляду справи існували підстави для залучення Міністерства оборони України до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, а місцевий господарський суд, хоча й не розглянув належним чином клопотання відповідача, однак це жодним чином не призвело до прийняття незаконного рішення, яке б впливало на права осіб, не залучених до участі у справі.

З огляду на це, відсутні підстави для скасування судового рішення через порушення норм процесуального права судом першої інстанції.

В апеляційній скарзі відповідач також виклав доводи щодо спливу строку позовної давності за заявленим позовом.

З цього приводу суд зазначає таке.

Згідно з положенням статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

При цьому апеляційний суд зазначає, що законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності. Відтак, її може бути викладено у відзиві на позов або у вигляді окремого клопотання, письмового чи усного (позиція Верховного Суду, викладена у постановах від 09.04.2019 у справі №912/1104/18, від 20.09.2019 у справі №904/4342/18).

Однак, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем у суді першої інстанції не заявлялось про сплив позовної давності, при тому, відповідач був обізнаний із розглядом справи, подавав відзив на позовну заяву.

З огляду на це у суду відсутні підстави для розгляду такої заяви на стадії апеляційного провадження.

Крім того, колегія суддів звертає увагу скаржника на те, що відповідно до статті 259 Цивільного кодексу України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Так, згідно з пунктом 7.3. Договору, укладеного сторонами, строк позовної давності за вимогами Перевізника до Замовників, що випливають з Правовідносин Сторін за Договором, становить один рік.

Отже, сторони узгодили інший строк позовної давності, ніж визначений пунктом 137 Статуту шестимісячний строк з дня настання події, що стала

підставою для подання позову.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги у даній справі підлягають задоволенню в повному обсязі на суму 2 833 782,84 грн, а суд першої інстанції, вирішуючи спір, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що скаржником зроблено не було.

При цьому судом враховано, що Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, пункт 29; рішення ЄСПЛ у справі «Серявін проти України» від 10 травня 2011 року, пункт 58).

Доводи апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «МГК Рейл» не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції про задоволення позову в даній справі.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі обґрунтованим, прийнятим з додержанням норм матеріального та процесуального права та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «МГК Рейл» є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Порушень норм процесуального права, які могли бути підставою для скасування або зміни оскарженого рішення у відповідності до норм статті 277 Господарського процесуального кодексу України, судом апеляційної інстанції не виявлено.

Судові витрати за подання зазначеної апеляційної скарги згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «МГК Рейл» на рішення Господарського суду міста Києва від 15.10.2024 у справі №910/4012/24 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 15.10.2024 у справі №910/4012/24 залишити без змін.

Судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «МГК Рейл».

Матеріали справи №910/4012/24 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 17.02.2025.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді Г.П. Коробенко

А.І. Тищенко