номер провадження справи 24/1/25
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

19.02.2025 Справа № 908/37/25

м.Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Азізбекян Тетяни Анатоліївни, розглянувши заяву заступника керівника Дніпровської окружної прокуратура міста Запоріжжя Запорізької області про забезпечення позову у справі № 908/37/25

за позовом Дніпровської окружної прокуратура міста Запоріжжя (69006, м. Запоріжжя, вул. Фанатська, 14, код ЄДРПОУ ) в інтересах держави, в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах:

позивач: Запорізька міська рада (69105, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 206, )

до відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю МАЙН ФАЙНЕНС ГРУП (69035, м. Запоріжжя, вул. Волгоградська, 26-А, кв. 104,

про стягнення 823043,09 грн

УСТАНОВИВ:

Дніпровська окружна прокуратура міста Запоріжжя звернулася до Господарського суду Запорізької області в інтересах держави, в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах, позивач: Запорізька міська рада з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю МАЙН ФАЙНЕНС ГРУП про стягнення з відповідача на користь Запорізької міської ради дохід, отриманий від безпідставно набутого майна, за період з 06.02.2023 по 29.02.2024 у розмірі 823 043,09 грн.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу від 02.01.2025 здійснено автоматичний розподіл судової справи між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/37/25 та визначено до розгляду судді Азізбекян Т.А.

Також, заступником керівника Дніпровської окружної прокуратура міста Запоріжжя Запорізької області подана до господарського суду заява про забезпечення позову, в якій прокурор просить суд накласти арешт на об`єкт нерухомого майна: будівлю, розташовану за адресою: м. Запоріжжя, вулиця Лобановського Валерія, будинок 11, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 01, який, відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на праві власності належить ТОВ «МАЙН ФАЙНЕНС ГРУП» (ідентифікаційний код юридичної особи 43265122).

Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 02.01.2025, вказану заяву передано для розгляду судді Азізбекян Т.А.

В обґрунтування поданої заяви про забезпечення позову прокурор вказує, що на підставі акту приймання-передачі нерухомого майна, що вноситься до статутне капіталу ТОВ «МАЙН ФАЙНЕНС ГРУП» від 03.11.2021, за останнім зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна: будівлю, розташовану за адресою: м. Запоріжжя, вулиця Лобановського Валерія, будинок 11. Дата державної реєстрації - 05.11.2021.

29.12.2021 ТОВ «МАЙН ФАЙНЕНС ГРУП» звернулось до Запорізької міської ради, щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передання в оренду земельної ділянки, що розташована на території м. Запоріжжя по вул. Валерія Лобановського, 11.

Рішенням Запорізької міської ради від 23.02.2022 №129/46 надано дозвіл ТОВ «МАЙН ФАЙНЕНС ГРУП» на розробку проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,4200 га по вулиці Валерія Лобановського, 11 для розташування медично-діагностичного центру.

Відповідно до інформації Державного земельного кадастру земельна ділянкакомунальної форми власності з кадастровим номером :04:036:0296, площею 0,3461 га, розташована: м. Запоріжжя, вулиця Валерія Лобановського, 11. Державна реєстрація вказаної земельної ділянки проведена 06.02.2023. Відтак, зазначена земельна ділянка сформована та є об`єктом цивільних прав у розумінні і 79-1 Земельного кодексу України.

Цього ж дня, на заяву ТОВ «МАЙН ФАЙНЕНС ГРУП» сформовано витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку з кадастровим номером :04:036:0296 №НВ-023.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості щодо земельної ділянки з кадастровим номером 23 10100000:04:030:0206 відсутні.

Таким чином на земельній ділянці комунальної форми власності (кадастровий номер :04:036:0296) розташований об`єкт нерухомого майна, право власності на який належить ТОВ «МАЙН ФАЙНЕНС ГРУП».

Разом з тим, будь-які відомості про державну реєстрацію за ТОВ «МАЙН ФАЙНЕНС ГРУП» договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером :04:036:0296, на якій розташоване нерухоме майно, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, відсутні.

За інформацією Головного управління ДПС у Запорізькій області ТОВ «МАЙН ФАЙНЕНС ГРУП», відповідно до поданих податкових декларацій з плати за землю (земельний податок), за земельну ділянку площею 0,0907 га, розташовану за адресою: м. Запоріжжя, вул. Валерія Лобановського, 11 нарахована сума податкових зобов`язань за період з 01.01.2023: 2023 рік (01.01.2023 - 31.12.2023) - 25 991,09 грн; 2024 рік - 27 316,23 грн.

При цьому слід зазначити, що відповідно до витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки з кадастровим номером :04:036:0296 від 15.03.2024 №НВ-024, нормативна грошова оцінка вказаної земельної ділянки становить 27 684 192.90 грн.

Запорізькою міською радою на підставі вищезазначеної інформації та документів, рішень Запорізької міської ради від 30.06.2015 №7 «Про затвердження нормативної грошової оцінки земель міста Запоріжжя», від 28.11.2018 № 26 «Про встановлення розміру орендної плати за землю» здійснено розрахунок недоотриманих доходів за фактичне користування ТОВ «МАЙН ФАЙНЕНС ГРУП» () земельною ділянкою площею 3461 кв.м., розташованої за адресою: м. Запоріжжя, вул. Валерія Лобановського, 11 без оформлення правовстановлюючого документу, що посвідчує право оренди (користування) за період з 06.02.2023 по 29.02.2024.

Згідно вказаного розрахунку загальний розмір недоотриманих доходів за фактичне користування земельною ділянкою без оформлення правовстановлюючого документа, що посвідчує право оренди (користування) за період з 06.02.2023 по 29.02.2024, становить 823 043,09 грн.

Враховуючи, що ТОВ «МАЙН ФАЙНЕНС ГРУП» у вищезазначений період часу користувалось вказаною земельною ділянкою без достатньої правової підстави, через що відповідно до положень ст.ст. 1212-1214 ЦК України повинен відшкодувати Запорізькій міській раді доходи, які одержали у вигляді несплаченої орендної плати за період з 06.02.2023 по 29.02.2024 у розмірі 823 043,09 грн.

У зв`язку з цим, заступник керівника Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя звернувся до Господарського суду Запорізької області з позовом про стягнення доходу, отриманого від безпідставно набутого майна.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за ТОВ «МАЙН ФАЙНЕНС ГРУП» зареєстровано право власності на об`єкт нерухомого майна: будівлю, розташовану за адресою: м. Запоріжжя, вулиця Лобановського Валерія, будинок 11 (РНОНМ 01).

Іншого нерухомого майна за ТОВ «МАЙН ФАИНЕНС ГРУП» не зареєстровано.

Також, згідно бази даних Єдиного державного реєстру МВС за ТОВ «МАЙН ФАЙНЕНС ГРУП» не зареєстровано жодного транспортного засобу.

Розглянувши заяву та матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до або має намір звернутись до суду.

Одним із заходів забезпечення позову відповідно до ст. 137 Господарського процесуального кодексу України є накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших, осіб.

Тобто, законодавець дозволяє суду забезпечити існуючий або майбутній позов не тільки з мотивів неможливості чи ускладнення виконання рішення суду, але й у зв`язку з мотивів неможливості чи ускладненням ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутись до суду.

Інститут забезпечення позову є особливим видом судової юрисдикції, яка має свою процесуальну форму, і з цих підстав забезпечення позову розглядається як вимога, яка характеризується своєю універсальністю, охоронною функцією, превентивністю, імперативністю та обов`язковістю. Поняття забезпечення позову визначається, як встановлені законом тимчасові процесуальні дії примусового характеру, що застосовуються судом та гарантують або можуть гарантувати зацікавленій особі виконання судового рішення.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є уникнення можливого порушення у майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 1.5.09.2020 у справі №753/22860/17).

В постановах від 11.12.2023 у справах №922/3528/23 та №904/1934/23, Верховний Суд зробив наступні висновки.

У випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання; судового рішення, якщо таке буде на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін. Указана правова позиція також викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.03.2023 у справі № 905/448/22 та постановах Верховного Суду від 09.06.2023 у справі №37з-23, від 07.10.2024 справі №908/1291/24 (справа за аналогічним позовом органів прокуратури Запорізької області).

За таких обставин, у разі звернення із позовом про стягнення грошових коштів, відповідач має доводити недоцільність чи не співмірність заходів забезпечення, вжиття яких просить в суду позивач, зокрема і ту обставину, що застосовані заходи забезпечення позову створять перешкоди його господарській діяльності. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.10.2022 у справі №905/446/22,

Окрім цього, Верховний Суд у п.п. 41, 42 постанови від 11.12.2023 у справі №922/3528/23 зазначає:

« 41. Верховний Суд у поставові від 26.07.2022 у справі №918/812/21 (на яку посилається скаржник) відхилив посилання скаржника на те, що арешт майна має стосуватися майна, що належить до предмета спору та вказав, що можливість накладення арешту на майно у спорі про стягнення грошових коштів є для позивача додатковою гарантією того, що рішення суду у разі задоволення позову, буде реально виконане та позивач отримає задоволення своїх вимог; у разі задоволення позову у справі про стягнення грошових коштів, боржник матиме безумовну можливість розрахуватись із позивачем за умови наявності у нього грошових коштів у необхідних для цього розмірах, без застосування процедури звернення стягнення на майно боржника.

42. Верховний Суду складі Суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 03.03.2023 у справі №905/448/22 не погодився з висновком суду апеляційної інстанції про те, що накладення арешту на майно має стосуватися саме майна, яке належить до предмета спору та вказав, що Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 17.06.2022 у справі №908/2382/21 дійшов висновку про необхідність відступити від висновків щодо застосування, зокрема, ст. 137 ГПК про неможливість накладення арешту на (нерухоме) майно відповідача в порядку забезпечення позову про стягнення коштів, викладених у низці постанов Верховного Суду.

43. У випадку подання позову про стягнення грошових коштів, можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечної, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача.

44. У разі звернення із позовом про стягнення грошових коштів саме відповідач має доводити недоцільність чи неспівмірність заходів забезпечення, вжиття яких просить у суду позивач (постанови Верховного Суду від 09.06.2023 у справі №37з-23, від 06.10.2022 у справі №905/446/22, на які посилається скаржник).».

Окремо слід зупинитись на постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 17.06.2022 по справі №908/2382/21, у якій суд дійшов висновку що можливість накладення арешту на майно, не обмежуючись грошовими коштами відповідача, в порядку забезпечення позову у спорі про стягнення грошових коштів є додатковою гарантією для позивача того, що рішення суду у разі задоволення позову, буде реально виконане та позивач отримає задоволення своїх вимог.

Зокрема у вказаній постанові (справа за аналогічним позовом органів прокуратури Запорізької області) зазначено, що при вирішенні питання про забезпечення позову, господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

При цьому. Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 29.06.2006 у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини вказав на те, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування.

Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Крім того, Конституційний Суд України у п. 9 мотивувальної частини рішення від 30.01.2003 №3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Як вбачається із матеріалів справи, предметом спору є стягнення до місцевого бюджету значної суми коштів більше ніж 800 тис. грн.

Таким чином у даному випадку позовні вимоги спрямовані, перш за все, на задоволення потреб територіальної громади міста Запоріжжя.

У даній позовній заяві необхідно застосувати захід забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що належить відповідачу знаходиться у нього, без обмеження/позбавлення права користування ним.

Невжиття вказаних заходів забезпечення позову до вирішення справи по суті й набрання законної сили судовим рішенням може істотно ускладнити у разі задоволення позовних вимог поновлення порушених прав або інтересів, за захистом яких прокурор звернувся до суду в інтересах держави в особі Запорізької міської ради та вплинути на виконання цього рішення.

Подібні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду у справах №№ 490/6312/19 від 11.11.2020 та 487/5726/19 від 21.12.2020.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволенні позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №753/22860/17).

Не накладення арешту на нерухоме майно відповідача у подальшому унеможливить виконання судового рішення, що, у свою чергу, призведе до порушення принципу обов`язковості судових рішень, гарантованого статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод та пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України.

До ТОВ «МАЙН ФАЙНЕНС ГРУП» заявлена позовна вимога про стягнення 823 043,09 грн. При цьому відповідно до рішення учасника ТОВ «МАЙН ФАЙНЕНС ГРУП» від 03.11.2021 № 8489 та акту приймання-передачі нерухомого майна від 03.11.2021, зареєстрованого в реєстрі за №8490, 8491, вартість об`єкта нерухомого майна на який прокурор просить накласти арешт, складала 419 571,59 грн.

Таким чином, накладення арешту на належне відповідачу нерухоме майно не порушить принцип співмірності заходу забезпечення позову про стягнення з нього коштів, а навпаки у випадку реалізації цього майна з метою виконання судового рішення на користь позивача, можливо не покриє суму, що підлягатиме стягненню.

З урахуванням вищевикладеного, матеріалами справи підтверджено існування реальної загрози ефективному захисту порушених інтересів держави у випадку не застосування заходів забезпечення позову. Такі заходи є достатніми та співмірними у співвідношенні до заявлених позовних вимог.

Виконання в майбутньому судового рішення у справі про стягнення грошових коштів, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо пов`язане з обставинами наявності у боржника присудженої до стягнення суми заборгованості. Заборона відчуження або арешт майна, які накладаються судом для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, мають на меті подальше звернення стягнення на таке майно у разі задоволення позову.

При цьому обраний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

Водночас, накладення арешту на грошові кошти відповідача, за їх наявності, у такому розмірі здатне суттєво погіршити майновий стан останнього, у той час як накладення арешту на об`єкти нерухомого майна, щодо яких, станом на день звернення із заявою про забезпечення позову, відсутні обтяження, мінімально впливатиме на повсякденну роботу відповідача, не ускладнюючи його господарську діяльність. Отже, обраний вид забезпечення позову - накладення арешту на майно, що належить відповідачу на праві власності, є співмірним із заявленими позовними вимогами.

Зазначений захід забезпечення позову не буде мати наслідком припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачу майна чи зниження його вартості.

Таким чином, необхідність вжиття заходів до забезпечення позову зумовлена обґрунтованим припущенням, з врахуванням предмета спору та дій відповідача у справі, що невжиття таких заходів може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог прокурора, чим фактично буде нівельована функція судового рішення як механізму дійсного поновлення порушених прав та інтересів.

Враховуючи викладене суд дійшов висновку, що заява заступника керівника Дніпровської окружної прокуратура міста Запоріжжя Запорізької області про забезпечення позову у справі № 908/37/25 є законною та обґрунтованою, а тому підлягає задоволенню.

Відповідно до положень ч. 6, ч. 8 ст. 140 ГПК України про забезпечення позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суд, враховуючи положення статті 141 ГПК України, констатує відсутність на час прийняття цієї ухвали відомостей, достатніх для припущення про ймовірність виникнення збитків осіб щодо яких вживаються заходи або будь-яких третіх осіб, та не вбачає необхідності щодо вжиття зустрічного забезпечення, зокрема, за відсутності відповідного клопотання осіб, щодо яких вживаються заходи забезпечення позову.

Відповідно до статті 144 ГПК України, ухвала господарського суду про забезпечення позову є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження (ч.1). Примірник ухвали про забезпечення позову негайно надсилається заявнику, всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також, залежно від виду вжитих заходів, направляється судом для негайного виконання державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів (ч.2). Особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом (ч.4).

Керуючись ст. ст. 136 - 140, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву заступника керівника Дніпровської окружної прокуратура міста Запоріжжя Запорізької області про забезпечення позову у справі № 908/37/25 задовольнити.

Накласти арешт на об`єкт нерухомого майна: будівлю, розташовану за адресою: м. Запоріжжя, вулиця Лобановського Валерія, будинок 11, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 01, який, відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на праві власності належить ТОВ «МАЙН ФАЙНЕНС ГРУП» (ідентифікаційний код юридичної особи 43265122).

Дана ухвала відповідно до норм Закону України «Про виконавче провадження» є виконавчим документом, який набирає чинності з моменту його прийняття, тобто з 19.02.2025 і підлягає негайному виконанню незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження, та може бути пред`явлена до виконання протягом трьох років, тобто до 19.02.2028.

Ухвала набирає законної сили з 19.02.2025 та може бути оскаржена, в порядку ст.ст. 255 - 257 ГПК України протягом десяти днів з дня підписання.

Ухвала підписана 19.02.2025.

Суддя Т.А. Азізбекян