ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.02.2025 року м.Дніпро Справа № 912/1601/24

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Кощеєва І.М. (доповідач)

суддів: Дарміна М.О., Чус О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження

без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Спарта 2015"

на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 28.08.2024р.

(суддя Бестаченко О.Л., повний текст складено 28.08.2024р.)

у справі

за позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), АДРЕСА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спарта 2015", м.Долинська, Кіровоградська область

про стягнення 30 995,89 грн.

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) звернулась до Господарського суду Кіровоградської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Спарта 2015", про стягнення з 30995,89 грн. штрафних санкцій, з покладенням на Відповідача судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає про неналежне виконання Відповідачем умов Договору про закупівлю овочів консервованих від 02.10.2023 № 776-23/ЦЗ в частині своєчасної поставки товару.

2. Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі

Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 28.08.2024р. позовні вимоги задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Спарта 2015" на користь ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) 30 995,89 грн. штрафних санкцій за Договором від 02.10.2023р. № 776-23 (ЦЗ) та 2 422,40 грн. витрат на оплату судового збору.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись з рішенням суду, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельна компанія "Арсенал" в якій, з посиланням на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 27.08.2024р. та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

4. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги Скаржник посилається на те, що суд при ухваленні рішення по справі не звернув увагу на той факт, що відповідно до актів приймання-передавання товарів для перевезення прийняті військовою частиною НОМЕР_1 та передані для перевезення ТОВ "Спарта 2015" вчасно, тобто до 16.11.2023 та без порушення умов поставки, а також те, що після приймання товарів, відповідно до умов Договору, Товароодержувачем претензій щодо порушення строків чи неналежного виконання умов Договору не було. При цьому претензію Позивачем направлено тільки 22.05.2024, що суперечить нормам ст. 315 Господарського кодексу України.

Апелянт вважає, що суд не до кінця встановив обставини, які мають важливе значення та не врахував, що ТОВ "Спарта 2015" не є виробником. Між тим, згідно листа повідомлення від №42 від 12 жовтня 2023 року Виробником зазначено, що у зв`язку із постійними повітряними тривогами, плановими та аварійними відключеннями світла внаслідок обстрілів критично важливих об`єктів енергосистеми, є ймовірність затримки виробництва замовленого товару у строки. Повітряні тривоги у період, який є строком поставки товару до Товароодержувача за Договором, унеможливлювали вчасну поставку товару, оскільки відповідальні працівники Відповідача, задля безпеки життю і здоров`ю під час повітряних тривог та загроз обстрілу, знаходились в укриттях.

Також на думку апелянта, суд, вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню, неправильно оцінив доводи Відповідача щодо неможливості з незалежних від нього причин поставити товар у терміни, визначені у Договорі та зазначив, що останній не повідомив суд про причини прострочення та не надав доказів на підтвердження неможливості виконання зобов`язань чи перебування у тяжкому фінансовому становищі.

За твердженням Скаржника, судом при прийнятті рішення невірно оцінено посилання Відповідача на те, що при заявленні позовних вимог про сплату штрафних санкцій Позивачем ніяким чином не доведено та не надано жодних доказів щодо завдання йому збитків у наслідок несвоєчасного виконання умов Договору.

При цьому, з огляду на викладене, Скаржник просить суд зменшити розмір штрафних санкцій у справі №912/1601/24 на 95% встановити розмір штрафних санкцій 1549,80 грн.

У відповідні на відзив, що надійшла 16.10.2024 у системі Електронний суд, Скаржник зазначає, що ТОВ "Спарта 2015" укладаючи Договір №776-23 (ЦЗ) про закупівлю овочів консервованих від 02.10.2023 розуміло всю відповідальність за несвоєчасне та неякісне постачання товарів в умовах воєнного стану згідно з умовами Договору.

На спростування твердження Позивача по справі щодо відмови Постачальника за Договором, у період дії правового режиму воєнного стану виконувати свої Договірні зобов`язання Апелянт вказує, що він у жодному разі не відмовлявся від виконання зобов`язань за Договором, а лише наголошував на тому, що при перевезенні товару мали місце обставини не залежні від підприємства, які унеможливлювали вчасну доставку товару.

При цьому Скаржник згодний з твердженнями Позивача, що розв`язання повномасштабної збройної агресії російської федерації та введення в Україні воєнного стану є виключними важкими обставинами, які у рівній мірі впливають на обидві сторони, тому і просить врахувати дані обставин при винесені питання щодо розміру накладення штрафних санкцій.

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.

Позивач у відзиві вважає рішення Господарського суду Кіровоградської області від 28.08.2024 у справі №912/1601/24 законним, ухваленим судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Позивач зазначає, що ст. 315 Господарського кодексу України, на яку посилається Скаржник у апеляційній скарзі щодо пред`явлення претензії про сплату штрафних санкцій, передбачає порядок вирішення спорів щодо перевезення , між тим Договір № 776- 23 (ЦЗ) від 02.10.2023 є договором поставки, тому посилання Скаржника на п. 2 ст. 315 ГКУ є таким, що не поширюється на відносини, які є предметом даного Договору.

За доводами Позивача, у період дії правового режиму воєнного стану Скаржник без будь-яких поважних причин здійснив несвоєчасну поставку Товару Позивачу, чим фактично створив передумови для зниження готовності органів (підрозділів) Державної прикордонної служби України до виконання завдань за призначенням та ведення бойових дій.

Скаржник (який не є виробником товару вказаного у Договорі), посилається на лист №42 від 12.10.2023 виробника, однак, розділом ІХ «Обставини непереборної сили» Договору передбачено механізм та підстави звільнення від відповідальності у разі виникнення обставин непереборної сили. Оскільки Скаржником не було надано Позивачу відповідних документів, які передбачені п. 9.2. розділу ІХ слід вважати, що причини для невиконання умов Договору Скаржником - відсутні. Відтак, у зв`язку з безпідставним невиконанням умов Договору, в діях Скаржника взагалі вбачаються ознаки складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 1141 КК України "Перешкоджання законній діяльності Збройних сил України та інших військових формувань", вчиненого в особливий період.

Позивач зауважує, що Договір був укладений між Сторонами 02.10.2023, тобто вже за наявності дії воєнного стану та в умовах масових обстрілів, але Скаржник взяв на себе зобов`язання здійснити поставку не частини, а всього обсягу товару у передбачений Договором строк. Скаржник, укладаючи договір 02.10.2023 мав враховувати введений в Україні воєнний стан та можливість настання відповідальності за невиконання договірних зобов`язань, разом з тим підписав Договір на запропонованих умовах.

У відзиві йдеться про те, що розв`язання повномасштабної збройної агресії російської федерації та введення в Україні воєнного стану є виключними важкими обставинами, які у рівній мірі впливають на обидві сторони. Окрім того, згідно з п. 12.9. розділу ХІІ Договору військова агресія російської федерації проти України не може бути підставою для не виконання умов цього Договору.

Позивач звертає увагу суду, що безпідставна відмова Скаржника від виконання умов Договору у визначені строки призвела до того, що Позивач не отримав своєчасно тих товарів, які йому були необхідні для належного виконання поставлених перед ним завдань щодо відсічі збройної агресії російської федерації. Відмовившись, в період дії правового режиму воєнного стану, без будь-яких поважних причин, виконувати свої договірні зобов`язання у частині своєчасного та повного постачання товару Позивачу, Скаржник фактично створив передумови для зниження готовності органів Держприкордонслужби до виконання завдань за призначенням та ведення бойових дій, чим заподіяв збитки країні у сфері обороноздатності під час надання відсічі від збройної агресії російської федерації.

6. Рух справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.09.2024р. для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді - Кощеєв І.М. (доповідач), судді - Дармін М.О., Чус О.В.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 18.09.2024р. витребувано у Господарського суду Кіровоградської області матеріали справи/копії матеріалів справи №912/1601/24.

Матеріали справи №912/1601/24 надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 30.09.2024р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Спарта 2015" на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 28.08.2024р. у справі № 912/1601/24 залишено без руху, надано апелянту строк для усунення недоліків, а саме, для надання суду доказів сплати судового збору, у розмірі 3633 грн. 60 коп.

Від Скаржника до суду надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги.

Ч. 13 ст. 8 ГПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ч.ч. 1, 10 ст. 270 ГПК України встановлено, що в суді апеляційної інстанції справи переглядаються в порядку спрощеного провадження, з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі. Апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

При розгляді цієї справи колегія суддів враховує, що предметом позову у цій справі є вимоги про стягнення суми, меншої ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто вказана справа відноситься до малозначних справ в розумінні ГПК України, і розглядає справу без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 07.10.2024 р. відкрито апеляційне провадження у даній справі для розгляду у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

7. Встановлені судом обставини справи.

02.10.2023 між Військовою частиною НОМЕР_1 (Замовником) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Спарта 2015" (Постачальником) укладено Договір про закупівлю овочів консервованих № 776-23/ЦЗ, відповідно до п. 1.1. якого Постачальник зобов`язується у 2023 році поставити Замовнику товари, зазначені в Специфікації (Додаток № 1), а Замовник - прийняти і оплатити такі товари.

Найменування (номенклатура, асортимент) товару: буряк гарнірний (ДСТУ 7991:2015), морква гарнірна (ДСТУ 7991:2015), код ДК 021:2015-15330000-0-Оброблені фрукти та овочі. Кількість товарів в асортименті та цінами згідно Специфікації (Додаток № 1). (п. 1.2. Договору).

Відповідно до умов п. 3.1. Договору загальна сума Договору складає 2 501 307,00 (Два мільйони п`ятсот одна тисяча триста сім гривень 00 копійок), у т.ч. ПДВ 20% - 416 884,50 грн (чотириста шістнадцять вісімсот вісімдесят чотири гривні 50 копійок).

Згідно з п. 5.1. Договору строк (термін) поставки (передачі) товарів: Постачальник зобов`язаний поставити товари у розпорядження Замовника (Товароодержувача) разом з усіма документами, необхідними для того, щоб прийняти поставку на умовах цього Договору, протягом 14 робочих днів з моменту направлення заявки Замовником.

Заявка Замовника подається шляхом надсилання її на електронну пошту Постачальника - . На підтвердження отримання заявки Постачальник надсилає протягом однієї робочої доби на електронну адресу Замовника - ІНФОРМАЦІЯ_2 лист-підтвердження про отримання такої заявки. У разі відсутності такого листа у зазначений строк, заявка Замовника вважається прийнятою Постачальником у повному обсязі і підлягає виконанню. Доказом, що свідчить про отримання Постачальником Заявки Замовника вважати лист-підтвердження про направлення заявки від адміністратора поштового домену @dpsu.gov.ua (провайдера). (п. 5.2. Договору)

За умовами п. 5.6. Договору датою прийняття та передачі у власність товару вважати дату вказану уповноваженою особою Товароодержувача та представника Постачальника при отриманні товару в акті приймання-передавання товару для перевезення.

Пунктами 7.1., 7.2. Договору передбачено що у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за Договором Сторони несуть відповідальність, передбачену законами та цим Договором. У разі невиконання або несвоєчасного виконання зобов`язань при закупівлі товарів за бюджетні кошти Постачальник (відповідно до ч.2, ст. 231 ГКУ) сплачує Замовнику пеню у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів, з яких допущено прострочення виконання зобов`язання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Згідно з п. 7.8. Договору сплата штрафних санкцій і відшкодування збитків, завданих неналежним виконанням обов`язків, не звільняють Сторони від виконання зобов`язань за договором в натурі, крім випадків, передбачених законодавством.

У випадку виникнення спорів або розбіжностей Сторони зобов`язуються вирішувати їх шляхом взаємних переговорів та консультацій (п. 10.1. Договору).

У разі недосягнення Сторонами згоди спори (розбіжності) вирішуються у судовому порядку (п. 10.2. Договору).

Відповідно до п.п. 11.1., 11.3. цей Договір набирає чинності з дня підписання його уповноваженими на те сторонами і діє до 31.12.2023 року. Закінчення строку дії не звільняє Сторони від відповідальності за його порушення, що мало місце під час дії Договору.

За положенням п. 12.8. Договір укладається на підставі постанови КМУ від 11 листопада 2022 року № 1275 "Про затвердження особливостей здійснення оборонних закупівель на період дії правового режиму воєнного стану" (зі змінами) та на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-1Х зі змінами.

Згідно з п. 12.9. Договору військова агресія російської федерації проти України не може бути підставою для не виконання цього договору.

Договір підписано уповноваженими представниками сторін та скріплено печатками.

Додатком № 1 до Договору сторони погодили Специфікацію від 02.10.2023 на загальну суму 2 501 307,00 грн та Калькуляцію витрат. Додатком № 2 до Договору є Технічні вимоги. Додатком № 3 до Договору є Акт приймання-передавання товару для перевезення.

На виконання умов Договору, Замовником подано на адресу Постачальника заявку на постачання продовольства від 27.10.2023 № 701/14744-23-Вих. Кінцевим терміном постачання товару відповідно до заявки є 16.11.2023 (а.с. 33).

На виконання умов Договору, Товариством з обмеженою відповідальністю "Спарта 2015" відповідно до Актів приймання-передавання товарів для перевезення здійснено постачання товару у повному обсязі, але частина товару була поставлена з порушенням строків виконання зобов`язань передбачених п.5.1 розділу 5 Договором, а саме:

- 23.11.2023 (буряк гарнірний 3 000 кг на суму 88 020,00 грн та морква гарнірна 4 500 кг на суму 134 460,00 грн) на загальну суму 222 480,00 грн, відповідно до Акта приймання-передавання товару для перевезення № 4474 від 08.11.2023 - поставка товару здійснена з простроченням постачання на 6 календарних днів;

- 23.11.2023 (буряк гарнірний 3 000 кг на суму 88 020,00 грн та морква гарнірна 3 000 кг на суму 89 640,00 грн) на загальну суму 177 660,00 грн, відповідно до Акта приймання-передавання товару для перевезення № 4469 від 03.11.2023 - поставка товару здійснена з простроченням постачання на 6 календарних днів;

- 30.11.2023 (буряк гарнірний 1 200 кг на суму 35 208,00 грн та морква гарнірна 1 800 кг на суму 53 784,00 грн) на загальну суму 88 992,00 грн, відповідно до Акта приймання-передавання товару для перевезення № 4468 від 02.11.2023 - поставка товару здійснена з простроченням постачання на 13 календарних днів;

- 04.12.2023 (буряк гарнірний 3 000 кг на суму 88 020,00 грн та морква гарнірна 3 900 кг. на суму 116 532,00 грн) на загальну суму 204 552,00 грн, відповідно до Акта приймання-передавання товару для перевезення № 4473 від 07.11.2023 - поставка товару здійснена з простроченням постачання на 17 календарних днів;

- 06.12.2023 (буряк гарнірний 2400 кг на суму 70 416,00 грн та морква гарнірна 2 400 кг на суму 71 712,00 грн) на загальну суму 142 128,00 грн, відповідно до Акта приймання-передавання товару для перевезення № 4803 від 15.11.2023 - поставка товару здійснена з простроченням постачання на 19 календарних днів;

- 07.12.2023 (буряк гарнірний 1 900 кг на суму 55 746,00 грн) на загальну суму 55 746,00 грн, відповідно до Акта приймання-передавання товару для перевезення № 4807 від 16.11.2023 - поставка товару здійснена з простроченням постачання на 20 календарних днів;

- 11.12.2023 (буряк гарнірний 10 000 кг на суму 293 400,00 грн та морква гарнірна 6 000 кг на суму 179 280,00 грн) на загальну суму 472 680,00 грн, відповідно до Акта приймання-передавання товару для перевезення № 4806 від 16.11.2023 - поставка товару здійснена з простроченням постачання на 24 календарних дні;

- 12.12.2023 (буряк гарнірний 1 000 кг на суму 29 340,00 грн та морква гарнірна 10 800 кг на суму 322 704,00 грн) на загальну суму 352 044,00 грн, відповідно до Акта приймання-передавання товару для перевезення № 4805 від 16.11.2023 - поставка товару здійснена з простроченням постачання на 25 календарних днів.

Позивач листом від 11.04.2024 № 06.1.2/2683-24-Вих повідомив Відповідача, що за несвоєчасне виконання своїх зобов`язань до нього будуть застосовані штрафні санкції відповідно до умов Договору (а.с. 34-35).

22.05.2024 Позивачем на адресу Відповідача було направлено Претензію про порушення умов договору № 776-23 (ЦЗ) від 02 жовтня 2023 та стягнення штрафних санкцій від 22.05.2024 з вимогою про сплату штрафних санкцій у розмірі 30 995,89 грн (а.с. 36-39).

Вказана претензія залишена Відповідачем без відповіді та без задоволення.

Неоплата Товариством з обмеженою відповідальністю "Спарта 2015" штрафних санкцій (пені) за несвоєчасне виконання зобов`язань за Договором стало підставою для звернення Позивача з позовом у даній справі.

За наслідками розгляду позову господарським судом прийнято оскаржуване рішення.

Приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд виходив з обставин щодо неналежного виконання ТОВ "Спарта 2015" взятих на себе зобов`язань щодо строків поставки товару, та у зв`язку з тим, наявністю підстав для стягнення з товариства пені. При цьому суд не знайшов підстав для зменшення нарахованої Позивачем пені на 95 %.

8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

Апеляційний господарський суд, переглядаючи в апеляційному порядку оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом попередньої інстанції норм матеріального і процесуального права, дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішень суду.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

За змістом ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Спірні правовідносини сторін у даній справі врегульовані договором поставки.

За приписами ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч.ч.1 - 3 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу. Якщо покупець не виконує свого обов`язку щодо оплати переданого йому товару в установлений договором купівлі-продажу строк, продавець набуває право вимоги такої оплати.

У даному випадку, сторонами чітко визначений строк оплати отриманого за Договором товару і цей строк є таким, що настав.

Згідно з ч.ч.1, 3 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 ст. 551 Цивільного кодексу України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У ст. 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За приписами ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Щодо досліджуваної справи, то на виконання умов Договору військова частина направила 27.10.2023 ТОВ "Спарта 2015" заявку щодо поставки товару, а товариство поставило товар.

Товариство, з урахуванням поданої заявки, повинно було поставити товар не пізніше 16.11.2023.

Між тим, як вірно встановлено судом першої інстанції, частину товару ТОВ "Спарта 2015" поставило з порушенням визначеного Договором строку.

Отже, з урахування положень наведених норм та вищезазначених обставин справи, а саме підтверджений факт неналежного виконання Відповідачем зобов`язання за договором №776-23(ЦЗ) (ЦЗ) від 08.10.2023 у частині своєчасної поставки товару, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку, що у Позивача на підставі п.7.2. вказаного договору, виникло право для нарахування пені.

За порушення строку поставки товару Позивачем заявлені до стягнення з Відповідача 30995,89 грн пені із розрахунку 0,1 відсотка вартості товару, з якого допущено прострочення виконання за кожний день прострочення.

Перевіривши розрахунок пені, господарський суд встановив, що він відповідає умовам договору, нормам чинного законодавства та є арифметично правильним, тому позовні вимоги є обґрунтованими і доведеними.

Відповідач заперечень щодо здійсненого Позивачем розрахунку пені не надав, власних контррозрахунків тощо, між тим просив суд зменшити їх розмір на 95%.

Місцевий господарський суд, розглянувши клопотання Відповідача про зменшення розміру нарахованих Позивачем штрафних санкцій, дійшов висновку про відсутність підстав для його задоволення, з якими погоджується й колегія апеляційного господарського суду.

При цьому, суд виходить з наступного.

В обґрунтування наявності підстав для застосування судом ст. 233 ГК України ЦК України Відповідач послався на те, що при прийманні товарів відповідно до умов Договору, Товароодержувачем претензій щодо порушення строків чи неналежного виконання умов Договору зазначено не було, при цьому, з урахуванням п. 5.9 Розділу 5 Договору "Поставка товарів", відсутність будь-яких зауважень від Товароодержувача на час постачання товару, прийняття товару свідчить про те, що він поставлений у повній відповідності та якості зазначених у Договорі.

Також Відповідач зазначив, що відповідно до ч. 2 ст. 315 Господарського кодексу України пред`явлення претензії щодо сплати штрафів здійснюється протягом 45 (сорока п`яти) днів з моменту виявлення порушення, однак протягом строку, за яким Позивач мав би надіслати претензію щодо сплати штрафу за невиконання чи неналежне виконання умов Договору, сплив без пред`явлення такої претензії.

Крім того, Відповідач стверджував, що у специфікації визначено перелік військових частин (в/ч), яким має постачатись визначений у Договору товар, разом з тим при укладанні Договору товариство не було повідомлено про те, що замовник (Позивач) має намір замовити товар відповідно до однієї заявки, одночасно до всіх 12 військових частин у строки, передбачені п.5.1. Договору.

Статтею 233 ГК України передбачене право суду зменшити розмір штрафних санкцій у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Аналогічне право суду визначено і ч. 3 ст. 551 ЦК України, яка встановлює, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому неустойка, виходячи з приписів статей 546, 549 Цивільного кодексу України має подвійну правову природу, є водночас способом забезпечення виконання зобов`язання та мірою відповідальності за порушення виконання зобов`язання, завданням якого є захист прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання боржником.

Завданням неустойки як способу забезпечення виконання зобов`язання та міри відповідальності є одночасно дисциплінування боржника (спонукання до належного виконання зобов`язання) та захист майнових прав та інтересів кредитора у разі порушення зобов`язання шляхом компенсації можливих втрат, у тому числі у вигляді недосягнення очікуваних результатів господарської діяльності внаслідок порушення зобов`язання.

Метою застосування неустойки є в першу чергу захист інтересів кредитора, однак не є правильним застосування до боржника заходів, які при цьому можуть призвести до настання негативних для нього наслідків як суб`єкта господарської діяльності.

Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Отже, цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності. Наявність у кредитора можливості стягувати з боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі № 904/5830/18.

Враховуючи вищенаведене слід дійти висновку, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання боржником, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи, а також інші обставини, на які посилаються сторони і які мають бути доведені ними.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Колегія суддів наголошує, що зменшення розміру неустойки є правом суду та залежить виключно від встановлених судом конкретних обставин кожної справи за наслідками правової оцінки спірних правовідносин та поданих сторонами доказів, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень. Так, за відсутності в законі як переліку виняткових обставин, так і врегульованого розміру (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність) та з дотриманням правил статей 86, 210 ГПК України на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе таке зменшення та конкретний розмір зменшення неустойки.

Тобто, зменшення заявлених штрафних санкцій, які нараховуються за неналежне виконання стороною своїх зобов`язань кореспондується із обов`язком сторони, до якої така санкція застосовується, довести згідно зі статтею 74 ГПК України те, що вона не бажала вчинення таких порушень, що вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту на підставі належних і допустимих доказів.

У даній справі, Відповідач не надав належних і допустимих доказів, у розумінні ст.ст. 76, 77 ГПК України, на підтвердження неможливості своєчасного виконання ним зобов`язання, повідомлення Позивача про таку неможливість, доказів перебування у тяжкому фінансовому становищі та не довів існування будь-яких інших виняткових обставин, які призвели до такого порушення та які б слугували підставою для зменшення пені.

З огляду на викладене господарський суд, надавши оцінку всім обставинам справи в їх сукупності, не знайшов підстав для зменшення розміру пені. З чим погоджується й суд апеляційної інстанції.

Щодо доводів, наведених Скаржником в апеляційній скарзі про те, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Спарта 2015" не є виробником, його посилань на лист виробника №42 від 12 жовтня 2023 року, колегія суддів зазначає таке.

Згідно з ч.1 ст. 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями.

Апеляційний суд враховує, що Указом Президента України № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого відповідним Законом України від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, в Україні із 24.02.2022 було введено воєнний стан.

Однак, договір № 776-23 (ЦЗ) від 02.10.2023 укладено вже після введення на території України воєнного стану. Відтак, Скаржник як юридична особа, що здійснює свою господарську діяльність на власний ризик, укладаючи з Позивачем договір поставки продовольства (продуктів харчування) військовим частинам, усвідомлювало необхідність здійснення поставки у строки, визначені у пункті 5.1 спірного договору, з огляду на що повинно було розумно оцінити цю обставину, з урахуванням виду своєї діяльності та можливості виконання зобов`язання у погоджені сторонами строки та те, що договір укладався вже під час воєнного стану.

Таким чином, наведені вище підстави для зменшення розміру штрафних санкцій не є об`єктивними (винятковими) обставинами, які унеможливлюють належне (своєчасне) виконання зобов`язань, а мають характер звичайних ризиків підприємницької діяльності у період дії військового стану, оскільки укладення договорів здійснюється Відповідачем з метою отримання прибутку.

Стосовно посилань Апелянта на дані, зазначені у витягах з офіційної карти повітряних тривог України, то відомості про повітряні тривоги, що відбувалися у тому числі у період, який є строком поставки товару до Товароодержувача за Договором, самі по собі, не доводять безпосереднього впливу цих тривог на строки виконання Відповідачем зобов`язання за спірним договором та не підтверджують відповідні обставини саме для даних правовідносин.

Крім того, щодо долучених до апеляційної скарги листа №42 від 12.10.2023 та витягів з офіційної карти повітряних тривог України, то ці документиё у розумінні ч.ч. 2, 3 ст. 269 ГПК України, є доказами, які не були подані під час розгляду справи у суді першої інстанції.

За приписами ч. 3 ст.269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом апеляційної інстанції лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з`ясовувати причини їх неподання до суду першої інстанції з урахуванням конкретних обставин справи і об`єктивно оцінити поважність цих причин.

У даному випадку, Скаржник не навів належних доводів щодо обґрунтування неможливості подання цих доказів до суду першої інстанції раніше з причин, що об`єктивно не залежали від нього. При цьому з матеріалів справи вбачається, що товариство не зазначало у суді першої інстанції про намір подати вказані лист та витяг, а також те, що відповідні докази не можуть бути подані з об`єктивних причин у відповідності до ч.4 ст. 80 ГПК України у строки, встановлені нормами ГПК України чи судом.

Доводи скарги про неповідомлення Скаржника про те, що Позивач має намір замовити товар відповідно до однієї заявки одночасно до всіх 12 військових частин у строки, передбачені п.5.1. Договору не мають під собою підґрунтя, оскільки після отримання заявки, у разі виникнення питань, він не був позбавлений права звернутися до Позивача за їх врегулюванням, але докази такого звернення відсутні.

Також є безпідставними доводи Скаржника про недоведення Позивачем збитків.

Так, відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Однак, питання розміру (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій вирішується господарським судом згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Між тим, як зазначено раніше, Відповідачем належні та допустимі докази в обґрунтування своєї позиції не надані.

Інші аргументи скарги не впливають на вирішення даного спору та не спростовують вказаних вище висновків суду про наявність підстав для задоволення позову.

Підсумовуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що викладені у апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування рішення місцевого господарського суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні Скаржником норм матеріального та процесуального права, що у сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги товариства.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії" ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" ( Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р. ).

Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.

У цій справі, з урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що Скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Скаржник, звертаючись з апеляційною скаргою, не довів неправильного застосування судом норм матеріального і процесуального права як необхідної передумови для скасування прийнятого у справі рішення.

За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення слід залишити без змін.

10. Судові витрати.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Скаржника.

Керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Спарта 2015" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Кіровоградської області від 28.08.2024р. у справі №912/1601/24 залишити без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено ст.ст. 286-289 ГПК України.

Головуючий суддя І.М. Кощеєв

Суддя О.В.Чус

Суддя М.О. Дармін