ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

21 лютого 2025 року Справа № 903/1037/24

Господарський суд Волинської області у складі судді Якушевої І.О., за участю секретаря судового засідання Ведмедюка М.П.,

за участю представників:

від позивача: н/з,

від відповідача: н/з,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , с. Троянівка, Камінь-Каширського району, Волинської області

до Дочірнього підприємства Вітаут Закритого акціонерного товариства Карпіс, смт. Ратне, Ковельського району, Волинської області

про стягнення 401884,27 грн.,

в с т а н о в и в:

16.12.2024 на адресу Господарського суду Волинської області надійшла позовна заява фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення з Дочірнього підприємства Вітаут Закритого акціонерного товариства Карпіс 401884,27 грн., з них: 381700,00 грн. заборгованості за переданий товар на підставі договору поставки товару №01/02/2024-Д, 14820,00 грн. штрафу та 5364,27 грн. процентів за користування чужими коштами.

Ухвалою суду від 23.12.2024 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 29.01.2025; встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов із урахуванням вимог ст.165 ГПК України до 27.01.2025.

13.01.2025 через Електронний суд від представника позивача надійшло клопотання, в якому представник позивача на підставі ч.10 ст.80 ГПК України просить приєднати до матеріалів справи видаткові накладні та товарно-транспортні накладні.

У клопотанні представник позивача посилається на те, що у позовній заяві позивач зазначав, що 27.11.2024 на адресу відповідача було надіслано видаткові накладні та товарно-транспортні накладні для підписання. Відповідач повернув підписані примірники видаткових та товарно-транспортних накладних, а саме: видаткові накладні №1 від 01.02.2024, №4 від 05.06.2024, №5 від 06.06.2024, №6 від 10.06.2024, №7 від 11.06.2024, №8 від 12.06.2024, а також товарно-транспортні накладні №1 від 01.02.2024, №4 від 05.06.2024, №5 від 06.06.2024, №6 від 10.06.2024, №7 від 11.06.2024, №8 від 12.06.2024.

В судовому засіданні 29.01.2025 представник позивача підтримав клопотання та просив приєднати зазначені видаткові накладні та товарно-транспортні накладні до матеріалів справи.

Оскільки зазначені видаткові накладні та товарно-транспортні накладні були підписані відповідачем і надіслані позивачу після його звернення з позовною заявою до суду на підставі ч.10 ст.80 ГПК України суд задовольнив клопотання представника позивача та приєднав до матеріалів справи видаткові накладні №1 від 01.02.2024, №4 від 05.06.2024, №5 від 06.06.2024, №6 від 10.06.2024, №7 від 11.06.2024, №8 від 12.06.2024; товарно-транспортні накладні №1 від 01.02.2024, №4 від 05.06.2024, №5 від 06.06.2024, №6 від 10.06.2024, №7 від 11.06.2024, №8 від 12.06.2024.

Відповідач відзиву на позов не подав, клопотань не заявляв, повноважного представника у судове засідання не направив. Факт належного повідомлення відповідача про судовий розгляд підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №880, згідно з яким ухвалу суду відповідачу вручено 26.12.2024.

В судовому засіданні 29.01.2025 представник позивача висловив думку про можливість закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 29.01.2025 було закрито підготовче провадження; постановлено призначити справу до судового розгляду по суті на 19.02.2025.

18.02.2025 через систему «Електронний суд» від позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника позивача. Також заявник зазначив про те, що підтримує позовні вимоги та просить їх задовольнити.

Представники позивача та відповідача в судове засідання 19.02.2025 не з`явилися. Факт належного повідомлення позивача та відповідача про судовий розгляд підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення позивачу №795, відповідачу №809, згідно з яким ухвалу суду вручено 05.02.2025.

Відповідно до ч. 5 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Враховуючи те, що неявка представників сторін не перешкоджає розгляду справи, а матеріали справи є достатніми для вирішення спору, спір було вирішено за відсутності представників позивача та відповідача, зважаючи на те, що позивач та відповідач належним чином були повідомлені про судовий розгляд, за наявними у справі матеріалами відповідно до ч.9 ст.165 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову повністю з огляду на наступні обставини.

01.02.2024 між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 як постачальником та Дочірнім підприємством Вітаут Закритого акціонерного товариства Карпіс як покупцем було укладено договір поставки товару №01/02/2024-Д (а.с.9-11).

Відповідно до п. 1.1. договору постачальник зобов`язується на умовах та в порядку, визначених цим договором, постачати і передавати у власність покупцю товар: лісоматеріали (круглі - А, В, С, D класу, а також перероблені), а покупець зобов`язується на умовах та в порядку, визначених цим договором, приймати товар та оплачувати його вартість.

Кількість, клас якості та об`єм кожної партії товару визначається у замовленнях покупця, прийнятих до виконання постачальником, та визначається в товаро-супроводжуючих документах (накладних), підписаних уповноваженими представниками сторін, які є невід`ємною частиною даного договору (п 1.2. договору).

Загальна вартість договору складається із суми накладних на отриманий покупцем товар (п. 1.3. договору).

Відповідно до п.п. 2.1., 2.3. договору ціна товару визначається постачальником в національній валюті гривнях, та фіксується на кожну окрему партію товару в накладних. Розрахунок за поставлений по даному договору товар буде проведено покупцем шляхом перерахування коштів на рахунок постачальника в порядку передоплати, або відстрочки платежу за поставлений товар терміном 7 (сім) календарних днів з моменту передачі товару. Строк відстрочки обраховується з моменту підписання сторонами видаткової накладної.

Згідно із п. 9.1. договору цей договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами та діє до 31 грудня 2024 року, а в частині взаєморозрахунків до повного розрахунку між сторонами.

Договір підписаний фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та директором ДП «Вітаут» ЗАТ «Карпіс» та скріплений печатками сторін.

На виконання умов договору поставки №01/02/2024-Д від 01.02.2024 позивач передав відповідачу товар на загальну суму 694700 грн., що підтверджується копіями видаткових накладних №1 від 01.02.2024 на суму 84800 грн., №2 від 21.03.2024 на суму 71700 грн., №3 від 27.03.2024 на суму 76500 грн., №4 від 05.06.2024 на суму 103950грн., №5 від 06.06.2024 на суму 98550, № 6 від 10.06.2024 на суму 89100 грн., №7 від 11.06.2024 на суму 89100 грн., №8 від 12.06.2024 на суму 81000 грн. та копіями товарно-транспортних накладних: №1 від 01.02.2024, №2 від 21.03.2024, №3 від 27.03.2024, №4 від 05.06.2024, №5 від 06.06.2024, №6 від 10.06.2024, №7 від 11.06.2024, №8 від 12.06.2024.

Видаткові накладні, товарно-транспортні накладні (а.с. 14-19, 51-56) підписані сторонами, скріплені їх печатками, а відтак є належними доказами на підтвердження факту передачі товару відповідачу.

Відповідач отриманий товар оплатив частково - на суму 313000 грн.

27.11.2024 позивач на адресу відповідача надіслав вимогу про сплату заборгованості, що підтверджується копіями опису вкладення у цінний лист та накладної №568. Однак, відповідач не виконав вимоги позивача.

Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем за переданий товар на час розгляду справи становить 381700 грн.

Доказів, які б спростовували заборгованість в розмірі 381700 грн., або доказів її оплати, відповідач суду не надав.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із ст.ст. 526, 599 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення , зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У зв`язку із неоплатою відповідачем вартості отриманого товару у повному обсязі вимога позивача про стягнення з відповідача 381700 грн. заборгованості обґрунтована і підлягає до задоволення.

Відповідно до п. 6.4. договору у випадку прострочки покупцем оплати вартості товару більше ніж на 10 календарних днів вважається, що покупець необгрунтовано відмовився від оплати товару та зобов`язаний сплатити на користь постачальника, крім установленої договором пені /п.6.3/, штраф за ухилення від оплати у розмірі 10% від вартості отриманого та не оплаченого в строк товару.

Позивач на підставі пункту 6.4. договору нарахував та просить стягнути з відповідача штраф у розмірі 14820 грн.

У відповідності із ст.ст.610, 611, ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частинами 4 та 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення зобов`язання застосовуються у розмірі, передбаченому сторонами у договорі.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Відповідач порушив строки виконання зобов`язання з оплати вартості переданого товару більше ніж на 10 днів, а тому вимога про стягнення з відповідача штрафу в розмірі 14820 грн. підлягає до задоволення (розрахунок -а.с.6).

У позовній заяві позивач просить також стягнути з відповідача проценти за користування чужими грошовими коштами в розмірі 5364,27 грн.

Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до п. 6.5. договору у випадку прострочки покупцем оплати вартості товару більше ніж на 15 календарних днів покупець сплачує на користь постачальника проценти за користування чужими коштами. У відповідності до ст. 536 та ч. з ст. 692 Цивільного кодексу України розмір процентів за користування чужими грошовими коштами становить 30% річних від вартості отриманого та своєчасно неоплаченого товару за кожен день користування.

Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Положеннями п.3 ч.1 ст.3 Цивільного кодексу України закріплено принцип свободи договору.

У відповідності до положень статтей 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У пункті 6.5. договору сторони узгодили, що у випадку прострочки покупцем оплати вартості товару більше ніж на 15 календарних днів покупець сплачує на користь постачальника проценти за користування чужими коштами. У відповідності до ст. 536 та ч. з ст. 692 Цивільного кодексу України розмір процентів за користування чужими грошовими коштами становить 30% річних від вартості отриманого та своєчасно неоплаченого товару за кожен день користування.

Згідно з ч. 3 ст. 692 ЦК України, у разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Відповідно до ч. 5 ст. 694 ЦК України якщо покупець прострочив оплату товару, на прострочену суму нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути оплачений, до дня його фактичної оплати.

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Проценти річних, про які йдеться у частині другій статті 625 ЦК України, необхідно відрізняти від процентів за користування чужими коштами, передбачених статтею 536 названого Кодексу. Так, стягнення процентів річних є заходом відповідальності за порушення грошового зобов`язання і одночасно, як зазначалося, способом захисту майнового права та інтересу кредитора, тобто зобов`язанням сплатити кошти, тоді як проценти, зазначені у статті 536 ЦК України, - це плата за користування чужими коштами, в тому числі за користування товарним кредитом (частина п`ята статті 694 ЦК України). Підставами для застосування до правовідносин сторін статті 536 ЦК України є, по-перше, факт користування чужими коштами, по-друге - встановлення розміру відповідних процентів договором або чинним законодавством. Спільним для цих процентів є те, що вони нараховуються саме у зв`язку з користуванням чужими коштами (постанова Верховного Суду від 18.11.2021 у справі № 921/395/20).

У пункті 6.2. договору сторони узгодили розмір відсотків за користування чужими грошовими коштами - 30% річних від вартості отриманого та своєчасно неоплаченого товару за кожен день користування.

У зв`язку з порушенням строку оплати більше як на 15 днів підлягає до задоволення вимога позивача про стягнення з відповідача 5364,27 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами на підставі ст. 536 Цивільного кодексу України (розрахунок а.с.6-8).

У процесі судового розгляду відповідач доводів позивача не спростував, контррозрахунку заявлених до стягнення сум не подав.

У зв`язку із задоволенням позову на підставі ст. 129 ГПК України витрати позивача, пов`язані з оплатою судового збору, у розмірі 6028,26 грн. слід покласти на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Дочірнього підприємства Вітаут Закритого акціонерного товариства Карпіс ( 44100, Волинська область, Ковельський район, смт. Ратне,вул. Гранична, 31, ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

- 381700 грн. заборгованості,

- 14820 грн. штрафу,

- 5364 грн. 27 коп. процентів за користування чужими грошовими коштами,

- 6028 грн.26 коп. витрат, пов`язаних з оплатою судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги це рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення складено: 21.02.2025.

Суддя І. О. Якушева