РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.02.2025Справа № 910/16211/24

Господарський суд міста Києва в складі судді Коткова О.В., розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу № 910/16211/24

за позовом Фізичної особи-підприємця Ілащука Олександра Григоровича

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Айк`ю Тікет»

про стягнення грошових коштів

Без виклику учасників судового процесу.

СУТЬ СПОРУ:

30 грудня 2024 року до Господарського суду міста Києва через систему «Електронний суд» від Фізичної особи-підприємця Ілащука Олександра Григоровича (позивач) надійшла позовна заява б/н від 30.12.2024 року до Товариства з обмеженою відповідальністю «Айк`ю Тікет» (відповідач) про стягнення 134 310,49 грн., з них: основного боргу - 126 000,00 грн. (сто двадцять шість тисяч гривень) та неустойки - 8310,49 грн. (вісім тисяч триста десять гривень 49 копійок).

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором № 21 від 27.02.2024 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.01.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/16211/24, ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; визначено відповідачу строк у п`ятнадцять днів з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позов із урахуванням вимог, передбачених статтею 165 Господарського процесуального кодексу України, з викладенням мотивів повного або часткового відхилення вимог позивача з посиланням на діюче законодавство; докази направлення відзиву позивачу.

Відповідно до повідомлення про доставлення процесуального документа до електронного кабінету особи вищевказана ухвала суду була доставлена до електронного кабінету Товариства з обмеженою відповідальністю «Айк`ю Тікет» 06.01.2025 року о 21:41.

Згідно з п. 2 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України, якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Отже, ухвала суду вважається врученою Товариству з обмеженою відповідальністю «Айк`ю Тікет» 07.01.2025 року.

Тобто, строк для надання відзиву на позовну заяву до 22.01.2025 року (включно).

На адресу суду від відповідача відзиву на позов, клопотань, заяв тощо не надходило.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що відповідач так і не скористався наданими йому процесуальними правами, а за висновками суду у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами (ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України).

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

27.02.2024 року між Фізичною особою-підприємцем Ілащуком Олександром Григоровичем (надалі - позивач, покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Айк`ю Тікет» (надалі- відповідач, постачальник) укладено договір № 21 (надалі - договір), відповідно до п. 1.2. якого постачальник зобов`язується передати (поставити) у власність покупцеві обладнання, та здійснити його монтаж, а покупець зобов`язується прийняти обладнання та своєчасно оплатити вартість обладнання та послуг з його монтажу.

Згідно з п. 1.3. договору найменування, номенклатура (асортимент), одиниця виміру, кількість, ціна, строки поставки партій обладнання, його монтажу та строки оплати визначаються у специфікаціях, узгоджених сторонами протягом строку дії договору, які є невід`ємною частиною даного договору.

Відповідно до п. 2.2. договору оплата за товар здійснюється покупцем на умовах передбачених специфікаціями до даного договору.

За умовами п. 3.2. договору приймання-передача обладнання здійснюється шляхом підписання сторонами відповідних видаткових накладних постачальника та акту приймання-передачі товару.

До договору № 21 від 27.02.2024 року сторони уклали специфікацію № 1 від 27.02.2024 року, в якій визначити найменування, кількість, вартість, строки оплати та строки поставки обладнання.

Відповідно до п. 3.1. специфікації попередню оплату в розмірі 50% від вартості обладнання покупець перераховує протягом 5 (п`яти) банківських днів з моменту підписання даної специфікації.

За умовами п. 4 специфікації постачальник зобов`язується передати у власність покупця обладнання протягом 45 (сорока п`яти) календарних днів з дати отримання постачальником оплати за вказане обладнання, згідно з п. 3.1. даної специфікації.

На виконання умов договору № 21 від 27.02.2024 року позивач здійснив на користь відповідача попередню оплату у розмірі 126 000,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 88 від 04.03.2024 року.

Претензійним листом від 06.08.2024 року № 614 позивач просив відповідача повернути в 10 денний термін з дня отримання листа сплачені кошти розмірі 126 000,00 грн.

У відповідь на претензійний лист відповідач листом від 08.08.2024 року № 530 повідомив позивача, що у разі не укладення договору еквайрингу між позивачем та банком у місячний термін відповідач змушений буде повідомити Департамент транспорту та комунального господарства Чернівецької міської ради про розірвання діючих договорів.

Суд зазначає, що надана відповідачем листом від 08.08.2024 року № 530 відповідь на претензію не стосується договору № 21 від 27.02.2024 року.

Як стверджує позивач, попередньо оплачене позивачем обладнання відповідачем поставлено не було, кошти у розмірі 126 000,00 грн. не повернуто.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду з позовом про стягнення сплачених за договором № 21 від 27.02.2024 року коштів у розмірі 126 000,00 грн. Крім того, позивачем нараховано та заявлено до стягнення неустойку у розмірі 8310,49 грн.

Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Пунктом 1 ст. 11 Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Нормами ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За приписами ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Як вже було встановлено судом вище, 27.02.2024 року між позивачем, як покупцем, та відповідачем, як постачальником, було укладено договір № 21, за умовами якого постачальник зобов`язується передати (поставити) у власність покупцеві обладнання, та здійснити його монтаж, а покупець зобов`язується прийняти обладнання та своєчасно оплатити вартість обладнання та послуг з його монтажу.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є змішаним договором, який містить елементи договору поставки та договору на виконання робіт.

Як стверджує позивач та підтверджується матеріалами справи, на виконання умов договору № 21 від 27.02.2024 року позивач здійснив попередню оплату обладнання на суму 126 000,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 88 від 04.03.2024 року.

Документів, які підтверджують поставку відповідачем обладнання або поверненням останнім попередньої оплати позивачеві у розмірі 126 000,00 грн. матеріали справи не містять.

Якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати (ч. 1, 2 ст. 693 Цивільного кодексу України).

Тобто наведена норма наділяє покупця, як сторону правочину, саме правами, і яке з них сторона реалізує - є виключно її волевиявленням.

В свою чергу суд зазначає, що волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

Оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову.

Обмеження заявників у праві на судовий захист шляхом відмови у задоволенні позову за відсутності доказів попереднього їх звернення до продавця з вимогами, оформленими в інший спосіб, ніж позов (відмінними від нього), фактично буде призводити до порушення принципів верховенства права, доступності судового захисту, суперечити положенням частини другої статті 124 Конституції України та позиції Конституційного Суду України в рішенні від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 124 Конституції України (справа про досудове врегулювання спорів), згідно з якою вирішення правових спорів у межах досудових процедур є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту.

При цьому, відсутність дій відповідача щодо поставки товару надає позивачу право на "законне очікування", що йому будуть повернуті кошти попередньо сплачені останнім. Не повернення відповідачем цих коштів прирівнюється до порушення права на мирне володіння майном (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Брумареску проти Румунії", "Пономарьов проти України", "Агрокомплекс проти України").

З огляду на вищевикладене, в силу чинного законодавства позивач наділений правом вимагати повернення коштів попередньої оплати та враховуючи, що позивач має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий, відповідач доказів, які б підтверджували поставку обладнання чи повернення попередньої оплати в сумі 126 000,00 грн. не надав, доводів позивача не спростував, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 126 000,00 грн. є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо стягнення неустойки у розмірі 8310,49 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З положень п. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що вимоги про стягнення неустойки у розмірі 8310,49 грн. позивач обґрунтовує посиланням, зокрема, на п. 7.1. договору та ст. 536 Цивільного кодексу України.

В пункті 7.1. договору визначено, що за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність відповідно до чинного законодавства України та цього договору.

Відповідно до статті 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Частина друга статті 536 цього Кодексу - розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

У даному випадку, як встановлено судом, умовами договору № 21 від 27.02.2024 року та специфікації до нього обов`язок постачальника сплачувати неустойку не було встановлено. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами договором не також визначено.

З огляду на викладене, відсутність між сторонами договірної відповідальності за несвоєчасне повернення попередньої оплати, а саме процентів за користування коштами у випадку порушення зобов`язання, вимога позивача про стягнення з відповідача неустойки у розмірі 8310,49 грн. на рівні облікової ставки Національного банку України за користування чужими грошовими коштами є безпідставною.

З огляду на відповідні законодавчі приписи та з того, що всупереч статті 536 Цивільного кодексу України розмір процентів за користування чужими грошовими коштами договором не встановлено, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення неустойки у розмірі 8310,49 грн.

Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню про стягнення 126 000,00 грн.

Судові витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 2840,64 грн. відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст. 73, 86, 129, 219, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Айк`ю Тікет» (ідентифікаційний код 43161409, адреса: 04082, м. Київ, вул. Коноплянська, 12, оф. 12) на користь Фізичної особи-підприємця Ілащука Олександра Григоровича (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) грошові кошти: попередню оплату - 126 000,00 грн. (сто двадцять шість тисяч гривень) та судовий збір - 2840,64 грн. (дві тисячі вісімсот сорок гривень 64 копійки).

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 18.02.2025р.

Суддя О.В. Котков