ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

про залишення апеляційної скарги без руху

17 лютого 2025 року м. ОдесаСправа № 916/3983/24
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді Савицького Я.Ф.,

суддів: Богацької Н.С.,

Діброви Г.І.,

перевіривши матеріали апеляційної скарги та клопотання про поновлення строку на її подання Приватного підприємства "ФРОГ Агросервіс"

на рішення Господарського суду Одеської області

від 06 листопада 2024 року (повний текст складено 11.11.2024)

у справі № 916/3983/24

за позовом Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Чорноморської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація морського порту Чорноморськ)

до відповідача Приватного підприємства "ФРОГ Агросервіс"

про стягнення 1240908,84 грн.

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду Одеської області від 06.11.2024 у справі №916/3983/24 (суддя Сулімовська М.Б.) позовні вимоги задоволено у повному обсязі. Стягнуто з Приватного підприємства "ФРОГ Агросервіс" на користь Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Чорноморської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація морського порту Чорноморськ) - 1240908 грн. 84 коп. збитків, 14890 грн. 91 коп. судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Приватне підприємство "ФРОГ Агросервіс" звернулось 05.02.2025 до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 06.11.2024 у справі №916/3983/24. Ухвалити у справі №916/3983/24 нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Чорноморської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація морського порту Чорноморськ) про стягнення з Приватного підприємства "ФРОГ Агросервіс" 1240908,84 грн. збитків, 14890,91грн. судового збору.

Разом з апеляційною скаргою апелянтом заявлено клопотання про поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження, яке обумовлено тим, що відповідач не отримував рішення суду, не був присутній при його оголошенні. Повістки, судові рішення в паперовій формі до відповідача не надсилалися. До електронного кабінету керівник Приватного підприємства "ФРОГ Агросервіс" доступу не має, фактичне користування кабінетом не здійснюється, не контролюється через звільнення працівників та повідомлення, у т.ч. судові рішення не отримує, реєстрацію у кабінеті не відтворювала; наказів, розпоряджень з його реєстрації ніколи не видавала, співробітникам підприємства не доручала. Повний текст рішення став доступний представнику апелянта адвокату Кісь Л.С. в ЄСІТС при наданні судом доступу до електронних матеріалів справи за заявою. Для підготовки апеляційної скарги було необхідно надання відповідних доказів відчуження бункеровщика МАРС третій особі. Через вилучення всіх паперових носіїв (оригіналів документів) у ПП "ФРОГ Агросервіс" в межах кримінального провадження (номер кримінального провадження в ЄРДР: 0000077) у провадженні 1-кс/501/175/24, у підприємства об`єктивно не було можливості надати будь-які докази в обґрунтування позиції неналежності їх судна та відсутності обов`язку відшкодування. Також, не всі ухвали суду по цій справі від 01.02.2024, 04.02.2024, 12.03.2024 оприлюдненні в ЄДРСР, а ухвала від 27.03.2024 має статус "Інформація заборонена для оприлюднення згідно з пунктом 4 частини 1 статті 7 Закону України "Про доступ до судових рішень". Тому апелянт був об`єктивно позбавлений можливості надати суду завчасно акт приймання-передачі або посилання на його вилучення в межах кримінального провадження в ЄРДР: 0000077. Численні звернення до покупця протягом січня 2025 року призвели до отримання засобами електронного зв`язку акту приймання-передачі судна "Марс" 24.01.2025 року, викладеного англійською, турецькою та російською мовами. Фактично, отримання доказів відсутності вини та обов`язків відповідач отримав 24.01.2025 та апеляційна скарга подана у встановлений 20-денний термін з моменту отримання доказів з 24.01.2025, всього на 8 робочий день (12 календарних, з яких 4 було не робочих вихідних днів). Крім того, скаржник вказує на те, що адвокат Кісь Л.С. отримала доступ до матеріалів справи в кабінеті ЄСІТС та ознайомилася з текстом рішення 25.12.2024 о 18:58, відповідною датою вважається 26.12.2024.

06.02.2025 від представника позивача надійшли заперечення проти поновлення строку на апеляційне оскарження.

За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, оформленого протоколом від 05.02.2025, для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Савицького Я.Ф., суддів: Богацької Н.С., Діброви Г.І.

12.02.2025 матеріали справи №916/3983/24 надійшли до Південно-західного апеляційного господарського суду.

Ознайомившись з поданими матеріалами апеляційної скарги та розглянувши клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 258 Господарського процесуального кодексу України встановлено вимоги до форми і змісту апеляційної скарги.

Також, відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 258 Господарського процесуального кодексу України, до апеляційної скарги додаються докази надсилання копії скарги іншій стороні у справі, з урахуванням положень ст. 42 цього Кодексу.

Згідно положень ст. 259 Господарського процесуального кодексу України особа, яка подає апеляційну скаргу, надсилає іншим учасникам справи копії цієї скарги і доданих до неї документів, які у них відсутні, з урахуванням положень статті 42 цього Кодексу.

Положеннями ч. 7 ст. 42 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що якщо цим Кодексом передбачено обов`язок учасника справи щодо надсилання копій документів іншим учасникам справи, такі документи в електронній формі можуть направлятися з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, шляхом надсилання до електронного кабінету іншого учасника справи, а в разі відсутності в іншого учасника справи електронного кабінету чи відсутності відомостей про наявність в іншого учасника справи електронного кабінету - у паперовій формі листом з описом вкладення.

Таким чином, належними доказами відправлення учаснику справи копії апеляційної скарги та доданих до неї документів є: 1) документи, що підтверджують надіслання копії апеляційної скарги та доданих до неї документів з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, шляхом надсилання до електронного кабінету іншого учасника справи, або 2) опис вкладення у поштове відправлення та документи, що підтверджують надання поштових послуг.

При цьому, судова колегія зазначає, що положення статті 259 Господарського процесуального кодексу України по суті конкретизують та деталізують вимоги наведеного п. 3 ч. 3 ст. 258 Господарського процесуального кодексу України в частині того, кому, які документи і яким саме чином має надіслати особа, яка подає апеляційну скаргу.

Разом з тим, апеляційний суд наголошує на тому, що наведена у п. 3 ч. 3 ст. 258 Господарського процесуального кодексу України вимога щодо надання доказів надсилання копії скарги іншій стороні у справі в першу чергу покликана на необхідність забезпечення дотримання принципів рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом та змагальності сторін, а також надати рівну можливість з іншими особами представити свою позицію перед судом.

Дотримання принципу процесуальної рівності сторін, закріпленого статтею 6 Конвенції полягає, серед іншого і в належному інформування сторін про провадження у їхніх справах.

Не повідомлений належним чином учасник справи позбавлений можливості володіти об`єктивною інформацією стосовно руху господарського процесу. Крім того, неповідомлення учасника справи про звернення з апеляційною скаргою порушує його процесуальні права, принципи рівності усіх учасників судового процесу та змагальності сторін, закріплені у ст. 2 Господарського процесуального кодексу України.

Отже, надіслання копії апеляційної скарги з доданими до неї документами іншим учасникам справи листом з описом вкладення є обов`язком заявника апеляційної скарги.

Однак, скаржником не надано доказів надсилання копії апеляційної скарги на адресу Чорноморської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація морського порту Чорноморськ).

Таким чином, не повідомлення Чорноморської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація морського порту Чорноморськ) про звернення скаржника до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду Одеської області від 06.11.2024 суперечить нормам Господарського процесуального кодексу України.

Статтею 129 Конституції України передбачено, що однією із основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження, частина 2 статті 124 Конституції України передбачає право особи на захист судом його прав.

Щодо клопотання апелянта про поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Одеської області від 06.11.2024 у даній справі.

Згідно із ч. 3 ст. 2 ГПК України забезпечення права на апеляційний перегляд справи є одним із принципів господарського судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

При цьому, останній має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, за умови подачі апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного тексту судового рішення (положення ч. 2 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України).

Останнім днем для подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Одеської області від 06.11.2024 був 02.12.2024. Після цієї дати процесуальний строк вважається таким, що пропущений.

Однак, апеляційна скарга направлена апелянтом безпосередньо до Південно-західного апеляційного господарського суду лише 05.02.2025, тобто з пропуском, передбаченого чинним процесуальним кодексом України строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.

За змістом положень ч. 3 ст. 256 ГПК України строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 261 цього Кодексу.

Питання щодо поновлення та продовження процесуальних строків урегульовано нормами ст. 119 ГПК України, згідно із ч. 1 якої суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Питання про поважність причин пропуску процесуального строку у розумінні положень ст. 86 ГПК України вирішується судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Для поновлення процесуального строку суд має встановити відповідні обставини, задля чого заявник має довести суду їх наявність та непереборність у зв`язку з тим, що фактично норма про можливість поновлення процесуальних строків є по суті пільгою, яка може застосовуватись як виняток із загального правила, оскільки в іншому випадку нівелюється значення чіткого визначення законодавцем кожного з процесуальних строків.

Можливість поновлення судом пропущеного строку на оскарження судового рішення не є необмеженою, а вирішення цього питання пов`язується з наявністю поважних причин пропуску строку і має здійснюватися лише за умови наведення відповідних причин, які дають правові підстави вважати, що пропуск строку мав місце з об`єктивних, незалежних від волі заявника причин, а можливість їх наведення, як вже зазначалось, залежить від їх доведення заявником, і такі причини мають зазначатися судом у відповідному процесуальному документі.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 07.11.2023 у справі № 40/223-05.

Як вже зазначалось, разом з апеляційною скаргою апелянтом заявлено клопотання про поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження.

Дослідивши обставини, зазначені апелянтом в обґрунтування клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Одеської області від 06.11.2024 у справі №916/3983/24 колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.

Зі змісту наведеної правової норми вбачається, що законодавець не передбачив обов`язок суду автоматично поновлювати пропущений строк за наявності відповідного клопотання заявника, оскільки в кожному випадку суд має чітко визначити, з якої саме поважної причини такий строк було пропущено та чи підлягає він поновленню.

ГПК України не пов`язує право суду відновити пропущений процесуальний строк лише з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку.

Поважними причинами пропуску процесуального строку визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, незалежними від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальної дії.

Отже, у кожному випадку суд повинен з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінити доводи, що наведені на обґрунтування клопотання про його відновлення, та зробити мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.

В іншому випадку нівелюється значення чіткого окреслення законодавчо закріплених процесуальних строків.

З матеріалів справи вбачається, що копія оскаржуваного рішення суду від 06.11.2024 надіслана та доставлена Приватному підприємству "ФРОГ Агросервіс" та отримано одержувачем 12.11.2024, про що свідчить відповідна довідка від 12.11.2024 про доставку електронного документу, яка наявна у матеріалах справи (том 2, а.с. 23).

Положеннями пункту 2. ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Таким чином, Приватному підприємству "ФРОГ Агросервіс" щонайменше з 12.11.2024 було відомо про прийняття судом першої інстанції оскаржуваного рішення суду.

Згідно з ч.5 ст.6 ГПК України, суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу до їхніх електронних кабінетів, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

Відповідно до ч. 7 ст. 6 ГПК України особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

В своєму клопотанні відповідач посилається на те, що не отримував рішення суду, а також що повістки та судові рішення в паперовій формі йому не надсилалися. Крім того, зазначає про те, що начебто керівник підприємства не має доступу до електронного кабінету, реєстрацію у кабінеті не відтворював, не отримував повідомлення, а співробітникам не доручав здійснювати такі дії. Окремо, відповідач вказує, що не міг надати докази відчуження судна через вилучення документів у межах кримінального провадження. Апелянт стверджує, що отримав копію акту приймання-передачі судна лише 24.01.2025.

В даному випадку, відповідач безпідставно посилається на те, що не отримував рішення суду, оскільки він зареєстрований у Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі (ЄСІТС), що встановлено судом першої інстанції.

Твердження відповідача про те, що до Електронного кабінету керівник ПП «ФРОГ Агросервіс» доступу не має та повідомлення, у т. ч. судові рішення - не отримує, реєстрацію у кабінеті не відтворювала; наказів, розпоряджень з його реєстрації ніколи не видавала, співробітникам підприємства не доручила, також не відповідає дійсності та не свідчать про наявність поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження.

Крім того, відповідач зареєстрований в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, зокрема в її окремій підсистемі «Електронний суд».

Здійснивши запит на отримання інформації про наявність зареєстрованого Електронного кабінету ЄСІТС у Приватного підприємства "ФРОГ Агросервіс" (відповідь №7119434 додано до матеріалів справи) колегією суддів встановлено, що ПП "ФРОГ Агросервіс" має зареєстрований Електронний кабінет у підсистемі Електронний суд ЄСІТС (дата реєстрації 29.03.2024 о 09:46), а отже всі процесуальні документи, зокрема судові рішення, надсилалися до його електронного кабінету у встановленому законом порядку.

Посилання на те, що керівник не мав доступу до електронного кабінету або не контролював його роботу, не може вважатися обґрунтованою поважною підставою для поновлення строку, оскільки обов`язок належного отримання судової кореспонденції покладається саме на учасника процесу. Відповідач як юридична особа несе відповідальність за організацію своєї діяльності, зокрема за забезпечення контролю за надходженням та обробкою інформації, у тому числі через ЄСІТС.

Щодо твердження, що відповідач не отримував повідомлення та не доручав співробітникам контролювати електронний кабінет, слід зазначити, що згідно з приписами ч. 1-4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. На сторону покладається обов`язок доведення тих обставин, на які вона посилається. Зокрема, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Тобто, якщо відповідач свідомо не контролював вхідну кореспонденцію, не здійснював моніторинг свого електронного кабінету, не забезпечив передачу відповідних повноважень співробітникам, це є наслідком його власної бездіяльності.

Таким чином, наведені відповідачем обставини стосуються виключно внутрішньої організації роботи скаржника та мають суб`єктивний характер. Ці обставини не стосуються та не свідчать про об`єктивну неможливість заявника вчинити відповідну процесуальну дію в межах встановлених законом строків. Водночас, звернення з апеляційною скаргою є суб`єктивною дією скаржника, який зацікавлений у касаційному перегляді судового рішення та залежить від його волевиявлення (ухвала КГС ВС від 11.03.2024 у справі № 916/3057/23).

Крім того, як зазначено в апеляційній скарзі, адвокат відповідача Кісь Лариса Сергіївна отримала доступ до матеріалів справи в електронному кабінеті ЄСІТС та ознайомилася з повним текстом рішення 25 грудня 2024 року о 18:58. За таких обставин, навіть після ознайомлення з рішенням 25 грудня 2024 року, у відповідача було 20 днів на подання апеляційної скарги відповідно до ч. 1 ст. 256 ГПК України. Проте, апеляційна скарга була подана із значним запізненням, що свідчить про відсутність будь-яких об`єктивних перешкод для її своєчасного подання.

Відповідач також мав змогу самостійно отримати копію судового рішення через Єдиний державний реєстр судових рішень (ЄДРСР), оскільки рішення першої інстанції після його ухвалення було внесенню до реєстру.

Ознайомлення з рішенням ще 25 грудня 2024 року підтверджує, що пропуск строку стався з причин, які залежать виключно від відповідача. Відповідно, такі обставини не можуть бути визнані поважними, що виключає можливість поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Доводи відповідача про неможливість своєчасної підготовки скарги через відсутність доказів відчуження судна у зв`язку з вилученням усіх паперових носіїв у межах кримінального провадження є необґрунтованим та не відповідає дійсності. Відповідачем не надано доказів вилучення цих документів, а також не доведено відсутність копій.

Твердження відповідача про те, що він позбавлений можливості надати суду посилання на вилучення акту-приймання передачі судна в межах кримінального провадження, також є некоректним, оскільки відповідач, як особа в якої вилучено відповідні документи, має в своєму розпорядженні копію відповідного опису, протоколу.

Крім того, 24 грудня 2024 року відповідач звернувся до позивача з листом, у якому повідомив про укладення договору купівлі-продажу суден та надав його копію, що підтверджує, що станом на 24.12.2024 у відповідача вже була наявна відповідна документація або її копії. За таких обставин, посилання відповідача на неможливість надання доказів через їх повне вилучення не відповідає дійсності.

За таких обставин, судове рішення було належним чином вручено відповідачу через ЄСІТС ще 12.11.2024, що підтверджено матеріалами справи. Відсутність контролю за електронним кабінетом або неналежна організація роботи підприємства не можуть вважатися поважними причинами пропуску строку, оскільки відповідальність за отримання судової кореспонденції несе сам відповідач.

Посилання на необхідність отримання додаткових доказів не змінює суті порушення процесуальних строків. Відповідач мав можливість подати апеляційну скаргу у визначений строк та заявити клопотання про додаткові докази, однак не скористався цим правом. Також встановлено, що представник відповідача ознайомився з рішенням суду 25.12.2024, що давало йому достатньо часу для підготовки апеляційної скарги, однак вона була подана із значним пропуском строку.

Враховуючи вищевикладене у сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що несвоєчасне подання апеляційної скарги залежало виключно від волевиявлення та суб`єктивної поведінки самого скаржника, який несе ризик вчинення або не вчинення певної процесуальної дії, а причини, викладені в обґрунтування клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження, не являються поважними.

Відповідно до ч. 2 ст. 260 Господарського процесуального кодексу України, до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог встановлених ст. 258 Господарського процесуального кодексу, застосовуються положення ст. 174 Господарського процесуального кодексу.

Відповідно до частин 3, 4 ст. 260 ГПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 256 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 261 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що відповідно до положень статті 260 Господарського процесуального кодексу України наявні підстави для залишення апеляційної скарги без руху, з наданням строку для усунення вказаних недоліків протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

Колегія суддів звертає увагу апелянта, що з урахуванням приписів ч. 4 ст. 260 Господарського процесуального кодексу України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 261 цього Кодексу.

Також суд звертає увагу скаржника на те, що у відповідності до приписів ч. ст. 261 Господарського процесуального кодексу України питання про відмову у відкритті апеляційного провадження суд апеляційної інстанції вирішує протягом п`яти днів з дня закінчення строку на усунення недоліків.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 174, 234, 258, 260 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд,-

У Х В А Л И В:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства "ФРОГ Агросервіс" на рішення Господарського суду Одеської області від 06.11.2024 у справі №916/3983/24 залишити без руху.

2. Встановити Приватному підприємству "ФРОГ Агросервіс" строк для усунення недоліків, виявлених при поданні апеляційної скарги, шляхом подання Південно-західному апеляційному господарському суду доказів надсилання копії апеляційної скарги з додатками Чорноморській філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація морського порту Чорноморськ) та вмотивоване клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження рішення суду із з зазначенням обставин та надання доказів пропуску строку на апеляційне оскарження, внаслідок виникнення обставин непереборної сили (в якій вказати інші підстави для поновлення строку), протягом 10 днів з дня вручення копії цієї ухвали.

3. Попередити Приватне підприємство "ФРОГ Агросервіс", що якщо заяву про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження не буде подано в зазначений строк або якщо вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому ст. 261 ГПК України.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ст. 235 ГПК України та не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя Я.Ф. Савицький

Суддя Н.М. Богацька

Суддя Г.І. Діброва