ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" лютого 2025 р. Справа№ 910/14412/21

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Хрипуна О.О.

Сітайло Л.Г.

без виклику сторін,

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТОТРЕЙД КОМПАНІ"

на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 21.11.2024 (повний текст - 04.12.2024)

у справі № 910/14412/21 (суддя - Турчин С.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТОТРЕЙД КОМПАНІ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЄС"

про стягнення 121 293,22 грн

УСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст оскаржуваного додаткового рішення у даній справі

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 21.11.2024 заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЄС" адвоката Кривошея Ю.І. про ухвалення додаткового рішення задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТОТРЕЙД КОМПАНІ" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЄС" витрати на правову допомогу у сумі 27 000,00 грн. В іншій частині заяви про ухвалення додаткового рішення - відмовлено.

2. Надходження заяви на розгляд Північного апеляційного господарського суду

Частково не погодившись з ухваленим додатковим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "АВТОТРЕЙД КОМПАНІ" 15.12.2024 (через Електронний суд) звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (була зареєстрована 16.12.2024), в якій просить додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 21.11.2024 року у справі №910/14412/21 скасувати в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТОТРЕЙД КОМПАНІ» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЄС» витрат на правову допомогу в сумі 27 000,00 гривень. Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви представника Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЄС» адвоката Кривошея Ю.І. про ухвалення додаткового рішення відмовити повністю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.12.2024 було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТОТРЕЙД КОМПАНІ" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 21.11.2024 у справі № 910/14412/21 та призначено до розгляду вказану апеляційну скаргу у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників.

26.12.2024 від Товариства з обмеженою відповідальністю «АЛЄС» надійшов відзив на апеляційну скаргу у даній справі.

3. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених в ній доводів

Позивач не погоджується із ухвалою від 12.07.2024 повністю та додатковим рішенням в частині часткового задоволення заяви представника відповідача з урахуванням наступного.

Позивач переконаний, що ухвалою від 12.07.2024 та додатковим рішенням суд допустив порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення заяви представника відповідача.

Оскільки, приймаючи до розгляду заяву представника відповідача адвоката Кривошея Ю.І. про ухвалення додаткового рішення ухвалою від 12.07.2024 року, суд необґрунтовано поновив заявнику строк на подання заяви, без належних підстав та обґрунтування. Так, відповідач заявив клопотання, пропустивши встановлені процесуальні строки з причини власної недбалості, без обґрунтування підстав для такого поновлення. Позивач переконаний, що суд в ухвалі від 12.07.2024 не навів жодної поважної причини для задоволення клопотання про поновлення строку. Той факт, що відповідач звернувся до суду із первинною заявою в межах строків, але через власну недбалість зробив це із порушенням процедури звернення (через що первинна заява була повернута відповідачу), не може вважатись поважною причиною для поновлення строків.

Порушення судом норми ч.1 ст.119 ГПК України призвело до неправильного вирішення справи, оскільки в разі дотримання судом цієї норми на підставі ст.118 ГПК України суд мав би залишити без розгляду заяву відповідача. Що, в свою чергу, не призвело б до постановлення протиправного додаткового рішення.

Окрім цього, апелянт зазначив, що ч. 1 ст. 124 ГПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Проте відповідач цього не зробив, попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат суд не подавав ані разом із відзивом на позов, ані протягом всього розгляду справи.

При цьому, скаржник зазначив, що у відзиві на позов відповідач прямо вказав, що він не надає суду попередній розрахунок судових витрат, чим не виконав вимоги ч.1 ст.124 ГПК України. Сам відповідач вказував у відзиві на позов, що «Попередній розрахунок судових витрат відповідача може бути здійснений після висновків спеціалістів технологів ТОВ «АЛЄС».

Тоді як наслідком недотримання стороною вимог ч.1 ст.124 ГПК України має бути відмова у відшкодуванні відповідних судових витрат.

Натомість суд, ухвалюючи додаткове рішення, фактично прийшов до висновку, що дотримання норми ч.1 ст. 124 ГПКУ не є обов`язковою умовою для постановлення рішення про стягнення судових витрат.

Тобто суд, незважаючи на неподання відповідачем попереднього розрахунку, дійшов помилкового висновку, що відповідач дотримався вимог ч.1 ст.124 ГПК України. Проте, на переконання позивача такий висновок суду є необґрунтований та не може означати, що відповідач виконав вимоги ч.1 ст. 124 ГПКУ. Тобто відповідач самостійно зазначив, що попередній розрахунок разом із відзивом на позов він не надає.

Надання стороною до суду разом з першою заявою по суті спору попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи є однією із необхідних вимог для задоволення заяви про стягнення судових витрат, за винятком сплати судового збору. Такою ж позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 03.10.2019 №922/445/19 (абзац 6.1.) та Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.11.2022р. №922/1964/21 (абзац 97). В обох постановах Верховний Суд вказує на те, що дотримання вимог ст. 124 ГПКУ є умовою практичної реалізації відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Натомість, апелянт вважає, що суд, ухвалюючи додаткове рішення, фактично дійшов висновку про те, що дотримання відповідачем положень ч.1 ст.124 ГПКУ не є обов`язковою умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Однак такий висновок суду суперечить як і власне самій нормі ч.1 ст.124 ГПК, України так і відповідній практиці Верховного Суду (постанова Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19; постанова Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21).

Таким чином, скаржник просив апеляційну скаргу задовольнити, скасувавши додаткове рішення у даній справі та відмовивши у задоволенні поданої заяви повністю.

4. Вимоги відзиву на апеляційну скаргу та короткий зміст наведених в ній доводів

У поданому відзиві відповідач зазначив, що не погоджується з доводами апеляційної скарги з урахуванням наступного.

Так, відповідач вважає, що судом першої інстанції було обґрунтовано поновлено строк на подання заяви про ухвалення додаткового рішення, оскільки відповідач подав заяву про ухвалення додаткового рішення 08.07.2024 в межах встановленого 5-денного строку. Однак суд повернув її через недотримання форми подання (електронний лист замість використання системи "Електронний суд"). 12.07.2024 відповідач виправив недоліки та подав заяву повторно, одночасно клопочучи про поновлення строку. Суд обґрунтовано поновив строк, оскільки первинна заява була подана вчасно, а її повернення стало наслідком формального недотримання процедури.

Окрім цього, відповідач зазначив, про відсутність підстав для відмови у відшкодуванні судових витрат через ненадання попереднього розрахунку, оскільки ще на початку судового процесу він заявив намір про відшкодування витрат, але через складність справи не міг надати точний розрахунок. Судові витрати формувалися поступово протягом процесу, а їх остаточний розмір став відомий лише після ухвалення рішення.

Також відповідач зазначив, що позивач мав можливість ознайомитися з доказами понесених витрат та заперечити їх, тому неподання попереднього розрахунку не порушило його прав. Верховний Суд у своїй практиці допускає можливість відшкодування витрат за таких обставин. А тому відповідач вважає, що підстави для скасування додаткового рішення відсутні, а доводи апелянта - є безпідставними.

ПОЗИЦІЯ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ

5. Мотиви, з яких виходить Північний апеляційний господарський суд, та застосовані ним положення законодавства

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Положеннями статті 59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Право особи на отримання правової допомоги під час розгляду справи господарськими судами гарантоване нормами статті 131-2 Конституції України, статті 16 ГПК, відповідними нормами Закону "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 зазначеного Кодексу).

Разом з цим, статтею 123 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з вимогами статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.

Частиною першою статті 124 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору (частина друга статті 124 ГПК України).

Зазначене положення забезпечує дотримання принципу змагальності, відповідно до якого учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, та крім того, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції зазначає, що практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (надання послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК). Вказана правова позиція зазначено в постанові Верховного Суду від 29 січня 2025 року у справі № 922/1500/24.

Застосування відповідних положень статті 124 Господарського процесуального кодексу України належить до дискреційних повноважень суду та вирішується ним у кожному конкретному випадку з урахуванням встановлених обставин кожної справи, а також інших чинників. Наведена норма надає суду право у разі невиконання стороною обов`язку подати попередній розрахунок судових витрат відмовити у їх відшкодуванні, за винятком суми сплаченого стороною судового збору.

Поряд з цим, згідно з вимогами частини восьмої статті 129 Господарського процесуального кодексу України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

В цій частині суд апеляційної інстанції приймає доводи скаржника стосовно того, що відповідачем ані в першій заяві по суті спору від 02.05.2021 (в розумінні ст. 1 ст. 124 ГПК України), ані в поданих в подальшому відзивах на апеляційну скаргу від 11.10.2021 (т. 3, а.с. 78) та від 19.11.2021 (т. 3, а.с. 248) не зазначено попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які сторона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Вказану обставину підтверджує і сам відповідач у відзиві на апеляційну скаргу у даній справі.

Водночас, суд апеляційної інстанції зазначає, що задовольняючи заяву суд першої інстанції виходив з того, що вказаний у відзиві на позовну заяву стороною наступний текст: «Попередній розрахунок судових витрат відповідача може бути здійснений після висновків спеціалістів технологів ТОВ «АЛЄС» (вказаний на 4 аркуші відзиву від 11.10.2021). Тоді як наведене не є заявою про попередній (орієнтовний) розрахунок сум судових витрат, а саме витрат на правничу допомогу, які сторона понесла чи які очікує понести у зв`язку із розглядом справи в розумінні ст. 124 ГПК України.

Справа в суді першої інстанції знаходилась близько трьох років. Тоді як фактично вперше вказану заяву про понесені витрати (на професійну правничу допомогу) сторона зробила, подавши заяву про ухвалення додаткового рішення (після ухвалення рішення у даній справі по суті).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 зазначено, що «відмова у відшкодуванні витрат на правову допомогу є правом суду, а не обов`язком, реалізація якого є наслідком доведення стороною обставин того, що неподання іншою стороною попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які ця особа понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, порушило принцип змагальності та завадило стороні спору належним чином висловити свої міркування щодо їх обґрунтованості та співмірності заявлених до стягнення витрат».

При цьому суд апеляційної інстанції зазначає, що подання попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які сторона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, забезпечує можливість іншій стороні належним чином підготуватися до спростування витрат, які вона вважає необґрунтованими та доводити неспівмірність таких витрат, заявивши клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, відповідно, забезпечує дотримання принципу змагальності. Крім того, попереднє визначення суми судових витрат надає можливість судам у визначених законом випадках здійснювати забезпечення судових витрат та своєчасно (під час прийняття рішення по справі) здійснювати розподіл судових витрат.

В цій частині суд апеляційної інстанції відхиляє доводи відповідача (як на підставу задоволення його заяви) про те, що позивач мав можливість ознайомитися з доказами понесених витрат та заперечити їх, оскільки така заява була подана стороною майже через три роки після відкриття провадження у справі, всупереч положенням ст. 124 ГПК України. А тому суд апеляційної інстанції застосував принципи, передбачені ст. 2 ГПК України щодо рівності, пропорційності та змагальності.

Щодо доводів скаржника про порушення судом першої інстанції в частині поновлення строку на подання заяви про ухвалення додаткового рішення, суд апеляційної інстанції зазначає, що приймає такі доводи скаржника, однак підставою для скасування додаткового рішення у даній справі та відмови в задоволенні заяви відповідача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи в суді першої інстанції - є недотримання відповідачем порядку подання відповідної заяви на підставі ст. 124 ГПК України, а не порушення приписів ч. 8 ст. 129 ГПК України. Таким чином, доводи скаржника в цій частині приймаються, однак не є підставою для скасування оскаржуваного додаткового рішення та ухвали суду першої інстанції від 12.07.2024 через вищенаведене. Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про застосування положень ст. 129 ГПК України та відмови у задоволенні заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу по суті.

Таким чином, з урахуванням вказаного вище, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апелянта про необхідність скасування додаткового рішення у даній справі та відмові у задоволенні заяви повністю. А тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а додаткове рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового - про відмову в задоволення заяви повністю.

6. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Відповідно до ч. 2 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення. Підставами в розумінні п. 2 ч. 1 ст. 277 ГПК України для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неправильне застосування норм процесуального права, а саме: ст. 124 ГПК України.

Таким чином, на підставі ст. 124, 244, 269, 270, п. 2 ч. 1 ст. 275, ст. 277 ГПК України - суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТОТРЕЙД КОМПАНІ" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 21.11.2024 у справі № 910/14412/21 (в оскаржуваній частині). Підстав виходу за межі вимог та доводів апеляційної скарги судом не встановлено.

7. Судові витрати

Судовий збір за розгляд даної апеляційної скарги не стягується.

Керуючись ст. 2, 123, 124, 126, 129, 244, 269, 270, ст. 275, ст. 277, ст. 281 - 282 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТОТРЕЙД КОМПАНІ" на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 21.11.2024 у справі № 910/14412/21- задовольнити.

2. Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 21.11.2024 у справі № 910/14412/21 в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТОТРЕЙД КОМПАНІ" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЄС" витрат на правову допомогу у сумі 27 000,00 грн. - скасувати, відмовивши в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЄС" про ухвалення додаткового рішення повністю.

3. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді О.О. Хрипун

Л.Г. Сітайло