ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" лютого 2025 р. Справа№ 910/10436/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Скрипки І.М.

суддів: Мальченко А.О.

Хрипуна О.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Фіруза Гулама Ешона (вх.№09.1-04.1/3473/24 від 08.05.2024 Північного апеляційного господарського суду) на рішення Господарського суду міста Києва від 18.03.2024 (повний текст складено 18.03.2024)

у справі №910/10436/22 (суддя Демидов В.О.)

за позовом Заступника керівника Київської обласної прокуратури в інтересах держави та територіальної громади сіл, селищ, міст Київської області в особі:

Київської обласної ради (позивач-1)

Комунального підприємства Київської обласної ради «Друкар» (позивач-2)

до Фізичної особи-підприємця Фіруза Гулама Ешона

про стягнення 56 967,95 грн,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Заступник керівника Київської обласної прокуратури в інтересах держави та територіальної громади сіл, селищ, міст Київської області в особі: Київської обласної ради (далі - КОР) та Комунального підприємства Київської обласної ради «Друкар» (далі - КП КОР «Друкар») звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Фіруз Гулам Ешон (далі - відповідач, ФОП Фіруз Г.Е.) про стягнення 56 967,95 грн, з яких: 50 848,71 грн основного боргу з орендної плати, 345,70 грн 3% річних та 1 481,78 грн пені, 4 291,76 грн заборгованості по відшкодуванню витрат пов`язаних з утриманням будинку, земельної ділянки, а також по відшкодуванню витрат за комунальні послуги, з них 45,64 грн 3% річних, а також 2 481,00 грн судового збору.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на неналежне виконання відповідачем умов Договору оренди нерухомого майна, що перебуває в спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст Київської області № 33/18 від 10.10.2018 в частині своєчасної та повної оплати орендної плати, у зв`язку з чим у відповідача утворилась заборгованість по орендній платі, на яку було нараховано пеню та 3% річних, а також в частині відшкодування витрат пов`язаних з утриманням будинку, земельної ділянки та витрат за комунальні послуги, у зв`язку з чим у відповідача утворилась заборгованість, на яку було нараховано 3% річних.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив суд повністю відмовити у задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що, враховуючі введення в м. Києві обмежувальних заходів (заборону використання будівель громадського призначення) через введення 17.03.2020 суворого карантину для боротьби з пандемією «COVID-19» та запобігання її поширення, він не міг та не використовував орендоване приміщення до моменту розірвання договору оренди, про що керівництву КП КОР «Друкар» було відомо, в підтвердження посилався на неотримання ним за весь період з березня 2020 року до моменту розірвання договору ані рахунків, передбачених п. 3.3. договору оренди, ані актів прийому-передачі наданих послуг, які необхідні КП КОР «Друкар», як платнику ПДВ для складання звітності, а також інших документів щодо сплати орендної плати.

На думку відповідача, виникла ситуація, яка повністю підпадає під дію п. 6 ст. 762 ЦК України, оскільки орендоване приміщення не використовувалось не з його вини, який неодноразово звертався в письмовій формі нарочно до керівництва КП КОР «Друкар» з проханням надати будь-які роз`яснення щодо врегулювання взаємовідносин за договором оренди відносно ситуації, що склалася в країні, але відповіді не отримав. Розірвання договору оренди було оформлено після звернення до Київської обласної ради та Фонду державного майна КОР щодо розірвання договору оренди через неможливість вирішення цього питання з керівництвом КП КОР «Друкар».

Відповідач зазначав, що керівництво КП КОР «Друкар» мало можливість розірвати договір оренди в односторонньому порядку після не отримання орендної плати за один місяць.

Від КП КОР «Друкар» надійшла відповідь на відзив, в якій останній зазначав, що рахунки, які направляються орендарям не підпадають під категорію документів первинного обліку, а мають лише рекомендаційний характер. Основним документом первинного обліку, відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», є Акт надання послуг, виконаних робіт.

Відповідно до п. 2.3. та п. 2.5. Договору обов`язок щодо складання акта приймання-передачі про повернення майна покладається на Орендаря, проте, на адресу КП КОР «Друкар» у липні 2020 року надійшов лист ФОП Фіруз Г.Е. від 13.07.2020 № 93 про встановлення на період карантину розміру орендної плати (зменшення), а лист про дострокове розірвання договору оренди та акта приймання-передачі від ФОП Фіруз Г.Е. КП КОР «Друкар» не отримувало. Акт приймання-передачі об`єкта оренди був підписаний сторонами 07.09.2020, отже, ФОП Фіруз Г.Е. у період з 01.03.2020 до 07.09.2020 (до моменту підписання Акту приймання-передачі нежитлового приміщення) зобов`язаний сплачувати орендну плату та інші послуги за Договором оренди до 05 числа кожного місяця незалежно від направлення рахунків з оплати зобов`язань, які виникли з моменту укладання Договору оренди та підписання Акта приймання-передачі об`єкту оренди.

Також, КП КОР «Друкар» зазначив, що, враховуючи положення п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 16.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами), п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 № 239 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України» (зі змінами), рішення Київської обласної ради від 22.06.2020 № 853-35-VII «Про деякі питання сплати орендної плати за нерухоме майно спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Київської області під час дії карантину», господарська діяльність ФОП Фіруз Г.Е. за Договором оренди, а саме: розміщення пункту обміну валют, не підпадає під категорії заборони проведення господарської діяльності.

Крім того, у разі припинення господарської діяльності, Орендар зобов`язаний у 3-денний термін направити на адресу Орендодавця будь-яким зручним для нього способом заяву про невикористання орендованого майна з підтверджуючими документами.

Від представника Київської обласної прокуратури надійшла відповідь на відзив, в якій останній просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та зазначав аналогічні доводи, які викладені у відповіді КП КОР «Друкар» на відзив.

Також, представник Київської обласної прокуратури, посилаючись на положення постанови Кабінету Міністрів України від 16.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами), постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 № 239 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України» (зі змінами), рішення Київської обласної ради від 22.06.2020 № 853-35-VII «Про деякі питання сплати орендної плати за нерухоме майно спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Київської області під час дії карантину», зазначав, що господарська діяльність ФОП Фіруз Г.Е. за Договору оренди у вигляді розміщення пункту обміну валют не підпадає під категорії заборон проведення певних видів господарської діяльності, пов`язаних із вищевказаними карантинними обмеженнями, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для зменшення розміру встановленої Договором орендної плати.

На думку, представника Київської обласної прокуратури, жодним належним та допустимим доказом відповідачем не підтверджено факту неможливості використання орендованого комунального майна у спірний період, що підтверджує правильність нарахованої суми такої орендної плати, заявленої до стягнення.

Крім того, листом ТОВ «Фінансова гарантія» від 13.07.2020 № 218/1 повідомлено, що операційна каса № 17 цього підприємства була розташована в орендованому ФОП Фіруз Г.Е. приміщенні та припинила свою роботу з 01.04.2020, проте, на виконання п. 6.5. Договору будь-яких дозволів та погоджень на здавання орендованого ФОП Фіруз Г.Е. нежитлового приміщення в суборенду відповідач не отримував та за таким не звертався. Відсутні й рішення орендодавця чи власника орендованого майно про установлення зменшеної орендної плати за Договором.

Від відповідача надійшли заперечення проти відповіді на відзив, в яких зазначено, що правова позиція базується на обставинах, які було викладено у відзиві на позовну заяву та до яких додано копії Актів здачі-приймання робіт (надання послуг) від 31.10.2018 № ОУ-3282 про відшкодування витрат на експертну оцінку приміщення, № ОУ-3281 про відшкодування витрат пов`язаних з утриманням земельної ділянки за період з 10.10.2018 по 31.10.2018, № ОУ-3280 про відшкодування витрат пов`язаних з утриманням будинку за період з 10.10.2018 по 31.10.2018 та № ОУ-3279 про оренду плату за період з 10.10.2018 по 31.10.2018.

Також відповідач зазначив, що відповідачем не бралось до уваги обов`язковість надсилання рахунку, факт ненадання рахунку розцінювався ним як згода з боку КП КОР «Друкар» про безпідставність вимагання орендної плати. Крім того, акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) не визнається договором оренди як обов`язковий документ, але він надсилався відповідачу та підписувався останнім, проте з березня 2020 року такі акти відповідачу не надсилались, що підтверджує правову позицію відповідача стосовно ненадсилання КП КОР «Друкар» жодного повідомлення про необхідність сплати орендної плати як усвідомлення той неможливості використовувати орендоване приміщення та погодження з такою ситуацією.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.03.2024 у справі №910/10436/22 позовні вимоги Заступника керівника Київської обласної прокуратури в інтересах держави та територіальної громади сіл, селищ, міст Київської області в особі: Київської обласної ради та Комунального підприємства Київської обласної ради «Друкар» задоволено частково.

Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Фіруза Гулама Ешона на користь Комунального підприємства Київської обласної ради «Друкар» заборгованість з оплати орендної плати, по відшкодуванню витрат, пов`язаних з утриманням будинку, земельної ділянки та комунальні послуги, пеню та 3% річних у загальному розмірі 26 595 (Двадцять шість тисяч п`ятсот дев`яносто п`ять) грн 02 коп.

Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Фіруза Гулама Ешона на користь Київської обласної ради заборгованість з оплати орендної плати, по відшкодуванню витрат, пов`язаних з утриманням будинку, земельної ділянки та комунальні послуги, пеню та 3% річних, у загальному розмірі 26 595 (Двадцять шість тисяч п`ятсот дев`яносто п`ять) грн 03 коп.

Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Фіруза Гулама Ешона на користь Київської обласної прокуратури судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 316 (Дві тисячі триста шістнадцять) грн 47 коп.

В задоволенні іншій частині позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи позов частково, суд виходив з часткової доведеності заявлених позовних вимог.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати.

Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, зводяться до наступного:

Ніяких доказів відправлення позовної заяви з додатками надано не було, от же ухвалу про відкриття судового провадження було постановлено в порушення норм процесуального права. яка має бути скасована, відповідно скасовано судове рішення з застосуванням відповідних юридичних наслідків.

Будівля за адресою: м. Київ, Хрещатик,6 містить приміщення, які здаються в оренду, от же є закладами громадського відвідування, робота яких на момент дії карантину була цілком заборонена. Тому ніяких доказів про неможливість використання приміщення за вказаною адресою нам наводити непотрібно, доступ до будівлі власниками і балансоутримувачами було перекрито. Представником Київської обласної прокуратури не наводиться жодних належних доказів можливості безперешкодного використання орендованого комунального майна в спірний період. Особливо з погляду роботи громадського транспорту і транспорту взагалі.

Внаслідок введення в Україні режиму карантину, ми не могли використовувати орендоване приміщення. КП КОР «Друкар», не отримуючи орендну платню з березня 2020 року, плату за земельну ділянку та комунальні послуги не приймав ніяких заходів щодо врегулювання цього питання, але разом з тим не реагував на наші звернення. В підтвердження цього, нам не надсилались ані рахунки, а ні акти виконаних робіт, ані акти прийому-передачі послуг

Без розгляду і певної оцінки Господарський суд міста Києва залишив факт повторного звернення ФОП «Фіруз» до КП КОР «Друкар» щодо вирішення питання зменшення або звільнення від орендної плати, тобто ніхто не намагався злісно ігнорувати умови договору і з боку ФОП «Фіруз» були постійно намагання вирішити питання врегулювання відносин за договором оренди, але сам же і Господарський суд м. Києва констатує, що керівництво КП КОР «Друкар» вкотре ухилилося від вирішення питання умисно провокуючи ситуацію виникнення конфлікту.

Після нашої вимоги припинення договору оренди, КП КОР «Друкар» не надав нам ані рахунків, ані актів виконаних робіт, що свідчить про ставлення КП КОР «Друкар» до виниклої ситуації, але це чомусь залишилось без уваги Господарського суду м. Києва. Навіть той факт, що КП КОР «Друкар» мало можливість розірвати договір оренди одразу ж після першої несплати, але ухилялось від цього, тобто вже тоді намагалося усіляко збільшити заборгованість в шахрайський спосіб, залишилося без уваги Господарського суду м. Києва.

Приймаючі рішення щодо відсутності підстав на зменшення орендної плати та відсутності доказів на погодження такого зменшення, Господарський суд м. Києва чомусь ігнорує наші доводи про те, що КП КОР «Друкар» взагалі не реагувало на наші звернення з березня 2020 року, а також достатніх обґрунтованих законодавством України підстав для такого зменшення в матеріали справи надано не було.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу прокурор спростовує доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, оскаржуване рішення просить залишити без змін.

У відповіді на відзив відповідач не погоджується з доводами прокурора.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Хрипун О.О., Мальченко А.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду поновлено Фізичній особі-підприємцю Фірузу Гуламу Ешону пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 18.03.2024 у справі №910/10436/22, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Фіруза Гулама Ешона на рішення Господарського суду міста Києва від 18.03.2024 у справі №910/10436/22, ухвалено розгляд апеляційної скарги здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

10.10.2018 між КП КОР «Друкар» (далі - Орендодавець) та ФОП Фіруз Г.Е. (далі - Орендар) було укладено Договір оренди нерухомого майна, що перебуває в спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст Київської області № 33/18 (далі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого, Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування нежитлове приміщення першого поверху будівлі загальною площею 4,0 кв.м, за адресою: м. Київ, вул. Хрещатик, 6, що знаходиться на балансі КП КОР «Друкар», вартість якого визначена згідно із звітом про незалежну оцінку, здійснену станом на 30.06.2018, і становить 208 400,00 грн без врахування ПДВ.

Майно передається в оренду з метою розміщення пункту обміну валют (п. 1.2. Договору).

Умовами п. 2.1. Договору передбачено, що Орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний у Договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього Договору (у разі оренди нерухомого майна на строк не менше ніж три роки - не раніше дати державної реєстрації Договору) та акта приймання-передачі майна.

Передача майна в оренду не тягне за собою виникнення в Орендаря права власності на це майно. Майно залишається у спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст Київської області, в особі Київської обласної ради, а Орендар користується ним протягом строку оренди (п. 2.2. Договору).

Відповідно до п. 2.3. Договору, у випадку розірвання Договору чи припинення його дії Орендар зобов`язаний негайно (не пізніше семи календарних днів) повернути Орендодавцю об`єкт оренди по акту приймання-передачі. Майно вважається поверненим Орендодавцю з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі. Обов`язок щодо складання акта приймання-передачі про повернення майна покладається на Орендаря.

Згідно п. 2.5. Договору, обов`язок по складанню акта приймання-передачі покладається на сторону, яка передає майно іншій стороні Договору.

Пунктом 3.1. Договору передбачено, що орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку та порядку використання плати за оренду майна, що перебуває у спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст Київської області, затвердженої рішенням Київської обласної ради від 02.06.2016 № 111-04-VII, і становить без ПДВ 7 850,00 грн на місяць з урахуванням індексу інфляції за серпень 2018. Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством України.

Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць. При дефляції (коли індекс інфляції менше 1) для розрахунку орендної плати застосовується індекс 1 (п. 3.2. Договору).

Відповідно до п. 3.3. Договору, орендна плата перераховується Орендарем у розмірі 100% на розрахунковий рахунок балансоутримувача щомісячно не пізніше 5 числа на умовах попередньої оплати (крім бюджетних установ). Орендна плата сплачується Орендарем на рахунок Балансоутримувача, починаючи з дати підписання акта приймання-передачі. Балансоутримувач щомісячно перераховує до обласного бюджету 50% від отриманої орендної плати. Кінцевий розрахунок за кожний місяць оренди проводиться Орендарем, після коригування орендної плати на індекс інфляції, згідно з виставленим рахунком, протягом 3-х днів із дня отримання рахунку.

У випадку користування майном протягом неповного календарного місяця (першого та/або останнього місяців оренди) добова оренда плата за дні користування визначається згідно чинною Методикою розрахунку на основі орендної плати за відповідні місяці пропорційно дням користування (п. 3.4. Договору).

Умовами п. 3.5. Договору передбачено, що розмір орендної плати переглядається на вимогу однієї зі сторін у розмірі зміни Методики її розрахунку, змін централізованих цін та тарифів, істотної зміни стану об`єкта оренди з незалежних від сторін причин та в інших випадках, передбачених чинним законодавством.

Згідно п. 3.6. Договору, орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.3. Договору співвідношенні, з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості, з урахуванням індексації, за кожний день прострочення, включаючи день оплати. При цьому, у разі несплати Орендарем орендної плати (повністю або частково) у встановлені строки, Орендодавець має право ставити питання про розірвання договору оренди. При наявності заборгованості по орендній плати, кошти, що надходитимуть від Орендаря, зараховуються в рахунок існуючої заборгованості по орендній платі, що виникла раніше, незалежно від призначення платежу, вказаного в платіжному дорученні.

Зобов`язання Орендаря по сплаті орендної плати забезпечується у вигляді авансової оплати у розмірі не менше ніж орендна плата за 1 місяць. Орендар сплачує авансовий платіж протягом 10 календарних днів з дати підписання Договору. Балансоутримувач зараховує авансовий платіж як орендну плату за останній місяць строку дії договору оренди. Індексація орендної плати в цьому випадку проводиться відповідно до Методики розрахунку та порядку використання плати за оренду майна, що перебуває у спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст Київської області (п. 3.8. Договору).

Відповідно до п. 3.9. Договору, у разі закінчення (припинення) строку дії цього договору Орендар сплачує орендну плату до дня повернення Майна згідно з актом приймання-передачі. Закінчення строку дії Договору не звільняє орендаря від обов`язків сплатити заборгованість, що виникла протягом дії цього Договору в повному обсязі, враховуючи санкції.

Оплата комунальних послуг, витрат на утримання прибудинкової території, вартість послуг по ремонту і технічному обслуговуванню інженерного обладнання та внутрішньобудинкових мереж, ремонту будівлі, у т. ч. покрівлі, фасаду, вивіз сміття тощо, компенсацію витрат Балансоутримувача за користування земельною ділянкою не входить до складу орендної плати (п. 3.10. Договору).

Пунктом 5.7. Договору передбачено, що Орендар зобов`язується нести витрати, пов`язані з утриманням орендованого майна, які не входять до орендної плати та сплачуються орендарем окремо на підставі додатків до договору та виставлених рахунків.

Орендар зобов`язується своєчасно і у повному обсязі сплачувати орендну плату та відшкодовувати витрати, пов`язані з утриманням орендованого майна (п. 5.8. Договору) та відшкодувати замовнику витрати, пов`язані із проведенням незалежної оцінки орендованого майна (п. 5.9. Договору).

Відповідно до п. 5.12. Договору, Орендар зобов`язується у разі припинення або розірвання Договору повернути в 7-денний термін Орендодавцю або підприємству, вказаному Орендодавцем, орендовано майно у належному стані, не гіршому ніж на момент передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу, та відшкодувати Орендодавцеві збитки у разі погіршення стану або витрати (повної або часткової) орендованого майна з вини Орендаря.

Орендар зобов`язується протягом трьох днів після укладання договору оренди, укласти з Орендодавцем орендованого майна договір про відшкодування витрат на надання комунальних послуг Орендарю (п. 5.13. Договору).

Пунктом 9.3. Договору передбачено, що якщо Орендар, у разі припинення договору оренди, не виконує обов`язку щодо повернення майна, він сплачує Орендодавцю неустойку у розмірі подвійного розміру орендної плати за користування майном за час прострочення, яку Орендодавець перераховує до обласного бюджету.

Згідно п. 9.8. Договору, у разі звільнення Орендарем майна без письмового попередження Балансоутримувача, а також без складання акта приймання-передачі майна в належному стані Орендар несе повну матеріальну відповідальність за нанесені у зв`язку з цим збитки в повному їх розмірі та сплачує Балансоутримувачу орендну плату за весь період користування до підписання акта приймання-передачі майна.

При невиконанні або порушенні однією із сторін умов цього Договору та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України, цей Договір може бути розірваний достроково на вимогу однієї із сторін за рішенням суду (п. 9.10. Договору).

Пунктом 9.10. Договору передбачено, що порядок участі Орендаря в утриманні, ремонті і технічному обслуговуванні будівлі, у т. ч.: ремонті покрівлі, фасаду будинку, інженерного обладнання внутрішньобудинкових систем і зовнішніх інженерних мереж; вивіз сміття; благоустрої та санітарному утриманні прибудинкової території визначається окремим договором, який укладається з Балансоутримувачем або іншою експлуатуючою організацією.

Цей Договір укладено строком на 2 роки 360 днів, що діє з 10.10.2018 до 05.10.2021 включно (п. 10.1. Договору).

Умовами п. 10.2. Договору передбачено, що зміни і доповнення або розірвання цього Договору допускаються за взаємної згоди сторін, шляхом укладання відповідного Договору. Зміни та доповнення, що пропонується внести, розглядаються протягом 15 днів з дати їх подання до розгляду іншою стороно.

За ініціативою однієї із сторін цей Договір може бути розірвано рішенням суду у випадках. передбачених чинним законодавством (п. 10.3. Договору).

Згідно п. 10.7. Договору, чинність цього Договору припиняється внаслідок, зокрема, достроково за взаємною згодою сторін або за рішенням господарського суду.

Розділом 12 Договору передбачено, що Додатки до цього договору є його невід`ємною частиною. Додатками цього договору є: розрахунок орендної плати Додаток 1.1.; розрахунок витрат пов`язаних з утриманням будинку Додаток 1.2.; розрахунок витрат пов`язаних з утриманням земельної ділянки Додаток 1.3.; копія висновку про вартість майна, що передається в оренду; акт приймання-передачі орендованого майн; будь-які зміни до цього договору.

Згідно з умовами Додатку 1.1. до Договору, розмір орендної плати відповідно до пропозиції орендаря, без ПДВ (з урахуванням індексу інфляції за червень та серпень 2018) визначена 7 850,00 грн.

Відповідно до Додатку 1.2. до Договору «Розрахунок витрат, пов`язаних з утриманням будинку за адресою: м. Київ, вул. Хрещатик, 6» визначено розмір витрат, пов`язаних з утриманням будинку за місяць (без ПДВ), що становить 50,16 грн.

Додатком 1.3. до Договору «Розрахунок відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням земельної ділянки, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Васильківська, 3» визначено розмір витрат, пов`язаних з утриманням земельної ділянки за місяць (без ПДВ), що становить 31,67 грн.

10.10.2018 між КП КОР «Друкар» та ФОП Фіруз Г.Е. було складено та підписано Акт приймання-передачі нежитлового приміщення згідно Договору оренди нерухомого майна, що перебуває в спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст Київської області № 33/18 від 10.10.2018, відповідно до якого, Орендодавець передав, а Орендар прийняв в строкове платне користування: нежитлове приміщення першого поверху будівлі загальною площею 4,0 кв.м, за адресою: м. Київ, вул. Хрещатик, 6.

13.07.2020 ФОП Фіруз Г.Е. звернувся до КП КОР «Друкар» з листом № 93, в якому було викладено прохання встановити розмір орендної плати згідно Договору оренди № 33/18 від 10.10.2018 на період карантину з березня 2020 року в розмірі 3 000,00 грн, а з липня 2020 року в розмірі 5 000,00 грн, мотивуючи прохання встановленням карантину, який не дозволив повноцінно працювати, різкою негативною зміною економічної ситуації та значне зниження ділової активності.

13.07.2020 ТОВ «ФІНАНСОВА ГАРАНТІЯ» звернулось до ФОП Фіруз Г.Е. з листом, в якому у відповідь на лист № 94 від 13.07.2020 повідомило, що операційна каса № 17 ТОВ «ФІНАНСОВА ГАРАНТІЯ», що була розташована за адресою: 01001, м. Київ, вул. Хрещатик, буд. 6, припинила свою роботу за даною адресою, про що свідчить укладена між ТОВ «ФІНАНСОВА ГАРАНТІЯ» та ФОП Фіруз Г.Е. додаткова угода від 31.03.2020 та акт приймання-передачі (повернення) приміщення від 01.04.2020.

24.07.2020 КП КОР «Друкар» звернулось до ФОП Фіруз Г.Е. з листом № 232, в якому у відповідь на звернення ФОП Фіруз Г.Е. повідомило, що усі питання з перерахування або звільнення від орендної плати розглядає постійна комісія Київської обласної ради з питань управління комунальною власністю, приватизації, житлово-комунального господарства та впровадження енергозберігаючих технологій, тому зазначене звернення буде направлено на розгляд постійної комісії Київської обласної ради.

27.08.2020 КП КОР «Друкар» звернулось до ФОП Фіруз Г.Е. з претензією № 273 про термінову сплату заборгованості, в якій просило погасити заборгованість за Договором оренди № 33/18 від 10.10.2018 по оплаті орендної плати, по відшкодуванню витрат пов`язаних з утриманням будинку, земельної ділянки та за комунальні послуги, з долученням актів звірки взаємних розрахунків по заявленим сумам, станом на 27.08.2020.

В якості доказів отримання ФОП Фіруз Г.Е. претензії № 273 від 27.08.2020 з актами звірки взаємних розрахунків, станом на 27.08.2020, в матеріали справи було надано копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 771 (№ 138) та фіскального чеку від 27.08.2020.

07.09.2020 між КП КОР «Друкар» та ФОП Фіруз Г.Е. було складено та підписано Акт приймання-передачі нежитлового приміщення згідно Договору оренди нерухомого майна, що перебуває в спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст Київської області № 33/18 від 10.10.2018, відповідно до якого, Орендар передав, а Орендодавець прийняв в строкове платне користування: нежитлове приміщення першого поверху будівлі загальною площею 4,0 кв.м, за адресою: м. Київ, вул. Хрещатик, 6.

28.10.2020 КП КОР «Друкар» звернулось до ФОП Фіруз Г.Е. з повідомленням № 322/1 про наявність, станом на 30.09.2020, заборгованості по оплаті орендної плати, про відшкодуванню витрат пов`язаних з утриманням будинку, земельної ділянки та за комунальні послуги, в якому викладено прохання терміново погасити заборгованість.

29.10.2020 КП КОР «Друкар» звернулось до ФОП Фіруз Г.Е. з претензією № 330 про термінову сплату заборгованості, в якій просило погасити заборгованість за Договором оренди № 33/18 від 10.10.2018 по оплаті орендної плати, по відшкодуванню витрат пов`язаних з утриманням будинку, земельної ділянки та за комунальні послуги, з долученням актів звірки взаємних розрахунків по заявленим сумам, станом на 29.10.2020.

В якості доказів отримання ФОП Фіруз Г.Е. претензії № 330 від 29.10.2020 з актами звірки взаємних розрахунків, станом на 29.10.2020, в матеріали справи було надано копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 430 та фіскального чеку від 30.10.2020.

04.02.2021 КП КОР «Друкар» звернулось до ФОП Фіруз Г.Е. з повідомленням № 42 про наявність, станом на 03.02.2021, заборгованості по оплаті орендної плати, по відшкодуванню витрат пов`язаних з утриманням будинку, земельної ділянки та за комунальні послуги, в якому викладено прохання терміново погасити заборгованість.

19.03.2021 КП КОР «Друкар» звернулось до ФОП Фіруз Г.Е. з листом № 88, в якому у відповідь на лист вих. 24 від 01.03.2021 (вх. № 74 від 16.03.2021) повідомило, що питання щодо примусового стягнення заборгованості за Договором оренди № 33/18 від 10.10.2018 у випадку не здійснення відповідачем остаточних розрахунків буде вирішуватись Київською обласною прокуратурою.

В якості доказів надсилання вказаного листа в матеріали справи надано копію фіскального чеку від 19.03.2021.

21.04.2021 КП КОР «Друкар» звернулось до ФОП Фіруз Г.Е. з листом № 124, в якому у відповідь на лист вих. 24 від 09.04.2021 (вх. № 113 від 09.04.2021) повідомило, що за період дії Договору оренди № 33/18 від 10.10.2018, у відповідача наявний борг по оплаті орендної плати та відшкодуванню витрат пов`язаних з утриманням орендованого майна, які не входять до орендної плати та сплаються окремо, та повідомлено, що питання щодо примусового стягнення заборгованості буде вирішуватись Київською обласною прокуратурою.

У вказаному листі КП КОР «Друкар» також зазначало, що акти виконаних робіт передавались ФОП Фіруз Г.Е. нарочно співробітниками КП КОР «Друкар», а відмова у їх підписанні не звільняє ФОП Фіруз Г.Е. як Орендаря від зобов`язань за Договором оренди.

В якості доказів отримання ФОП Фіруз Г.Е. листа № 124 від 21.04.2021 в матеріали справи було надано копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 531 (№ 426) та фіскального чеку від 21.04.2021.

22.09.2022 Київська обласна прокуратура звернулась до Київської обласної ради та до КП КОР «Друкар» з листом № 15/4-234 вих-22, в якому повідомлено про підготування Київською обласною прокуратурою позовної заяви в інтересах держави та територіальних громад сіл, селищ, міст Київської області в особі Київської обласної ради та КП КОР «Друкар» до ФОП Фіруз Г.Е. з метою стягнення наявної, станом на 31.03.2021, заборгованості з орендної плати за користування комунальним майном, а також відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням будинку.

Оскільки відповідачем залишені без відповіді та належного виконання повідомлення та претензії КП КОР «Друкар», не здійснено оплату заборгованості по оплаті орендної плати, по відшкодуванню витрат пов`язаних з утриманням будинку, земельної ділянки та за комунальні послуги, і стало підставою для звернення з даним позовом до суду.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно з частиною першою статті 270 ГПК України в суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При цьому колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі «Трофимчук проти України» no.4241/03 від 28.10.2010).

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про те, що рішення суду, яке переглядається, підлягає залишенню без змін, виходячи з наступного.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга ст. 19 Конституції України).

Відповідно до п. 3 частини першої ст. 131-1 Конституції України, в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно з п. 2 частини першої ст. 2 Закону України «Про прокуратуру», на прокуратуру покладаються функції представництва інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених цим Законом

Відповідно до частини третьої ст. 53 ГПК України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу (частина четверта ст. 53 ГПК України).

У Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 № 1604 (2003) «Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону» щодо функцій органів прокуратури, які не належать до сфери кримінального права, наголошено, що вкрай важливо забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і щоб загальні завдання щодо захисту інтересів держави вирішувалися через систему здійснення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій було засновано окремі, належним чином розміщені та ефективні органи.

З урахуванням ролі прокуратури у демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу стосовно рівноправності сторін судового провадження зміст п. 3 частини першої ст. 131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.

Отже, прокурор може представляти інтереси держави у суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави у суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (п. 3 частини другої ст.129 Конституції України).

Положення п. 3 частини першої ст. 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким має бути визначено виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді.

Таким законом є Закон України «Про прокуратуру», відповідно до частини третьої ст. 23 якого прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Таким чином, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття «інтерес держави».

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень ст. 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави» висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді.

З урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Таким чином, «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація «інтересів держави», особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, від 07.12.2018 у справі № 924/1256/17).

У кожній окремій справі, суд зобов`язаний з`ясувати, що мається на увазі під «виключним випадком» для представництва інтересів держави у суді прокурором і чи є таким випадком ситуація у справі.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Аналіз частини третьої ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; 2) у разі відсутності такого органу. Аналогічна позиція викладена у п. 76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18.

Перший «виключний випадок» передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно різняться. У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює його неналежно.

«Нездійснення захисту» виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

«Здійснення захисту неналежним чином» має прояв в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, яка, проте, є неналежною.

«Неналежність» захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійсненні процесуальних прав позивача.

Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду. Аналогічні висновки викладені у постанові Північного апеляційного господарського суду від 17.10.2023 у справі 910/10436/22.

При цьому, з огляду на приписи частини четвертої ст. 236 ГПК України, суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц, у тому числі, стосовно того, що повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, а тому суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави (аналогічну правову позицію викладено, зокрема у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, від 20.09.2018 у справі № 924/1237/17, від 23.10.2018 у справі № 906/240/18, від 01.11.2018 у справі № 910/18770/17, від 05.11.2018 у справі № 910/4345/18).

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (частина четверта ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»).

У постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для представництва, суд не повинен установлювати саме протиправність бездіяльності компетентного органу чи його посадової особи.

Частиною сьомою ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що в разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження. Відтак, питання про те, чи була бездіяльність компетентного органу протиправною та які її причини, суд буде встановлювати за результатами притягнення відповідних осіб до відповідальності. Господарсько-правовий спір між компетентним органом, в особі якого позов подано прокурором в інтересах держави, та відповідачем не є спором між прокурором і відповідним органом, а також не є тим процесом, у якому розглядається обвинувачення прокурором посадових осіб відповідного органу у протиправній бездіяльності.

Наявність бездіяльності компетентного органу повинна бути предметом самостійної оцінки суду в кожному випадку звернення прокурора з позовом за конкретних фактичних обставин.

Як встановлено у постанові Північного апеляційного господарського суду від 17.10.2023 у справі 910/10436/22, в даному ж випадку прокурор звернувся на захист інтересів держави та територіальної громади сіл, селищ, міст Київської області в особі позивачів, які обидва знали про порушення прав та інтересів територіальної громади і мали можливість вжити співмірних та своєчасних заходів реагування для реального їх поновлення, але самостійно їх не вжили до цього часу.

Прокурор навів підстави для звернення з позовом до суду в інтересах держави та визначив орган, до компетенції якого віднесено повноваження здійснювати захист у спірних правовідносинах. Окрім того, як вбачається з додатків до позову, на підтвердження повідомлення позивачів про таке звернення прокурором долучено до позову повідомлення в порядку частини четвертої ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

Прокурором дотримано процедуру, встановлену частинами третьою та четвертою ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», яка повинна передувати зверненню до суду з відповідним позовом, а відсутність в матеріалах справи доказів вчинення уповноваженим органом дій із захисту інтересів держави впродовж розумного строку з моменту, коли особі стало відомо про таке порушення підтверджує виникнення у прокуратури права на звернення до суду з відповідним позовом.

Відповідно до частини першої ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку, що кореспондується із положеннями ст. 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України).

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (частина друга ст. 509 ЦК України).

Пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України передбачено, що однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Аналогічні положення містяться у ст. 174 ГК України.

Як вбачається з матеріалів справи, спірні правовідносини між сторонами виникли на підставі Договору оренди нерухомого майна, що перебуває в спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст Київської області № 33/18 від 10.10.2018.

Відповідно до частини першої ст. 283 ГК України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у володіння та користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно з частиною третьою ст. 283 ГК України, об`єктом оренди можуть бути: державні та комунальні підприємства або їх структурні підрозділи як цілісні майнові комплекси, тобто господарські об`єкти із завершеним циклом виробництва продукції (робіт, послуг), відокремленою земельною ділянкою, на якій розміщений об`єкт, та автономними інженерними комунікаціями і системою енергопостачання; нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення); інше окреме індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення, що належить суб`єктам господарювання.

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (частина шоста ст. 283 ГК України).

Згідно з частиною першою ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.

10.10.2018 КП КОР «Друкар» передав, а ФОП Фіруз Г.Е. прийняв в строкове платне користування: нежитлове приміщення першого поверху будівлі загальною площею 4,0 кв.м, за адресою: м. Київ, вул. Хрещатик, 6, що підтверджується Актом приймання-передачі нежитлового приміщення згідно Договору оренди нерухомого майна, що перебуває в спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст Київської області № 33/18 від 10.10.2018, підписаного між КП КОР «Друкар» та ФОП Фіруз Г.Е.

До договору піднайму застосовуються положення про договір найму (частина третя ст. 774 ЦК України).

Частиною першою ст. 762 ЦК України передбачено, що за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за найм (оренду) майна вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором (частина п`ята ст. 762 ЦК України).

Згідно з частинами першою та четвертою ст. 286 ГК України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Відповідно до частини першої ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», орендна плата встановлюється у грошовій формі і вноситься у строки, визначені договором.

Об`єктами оренди є нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення, а також їх окремі частини), інше окреме індивідуально визначене майно (частина перша ст. 3 Закону України «Про оренду державного та комунального майна»).

Згідно з п. 10 частини першої ст. 1 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», оренда речове право на майно, відповідно до якого орендодавець передає або зобов`язується передати орендарю майно у користування за плату на певний строк.

Частиною першою ст. 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», встановлено, що для орендаря обов`язок за користування об`єктом оренди вносити орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.

Згідно з п. 3.1. Договору, орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку та порядку використання плати за оренду майна, що перебуває у спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст Київської області, затвердженої рішенням Київської обласної ради від 02.06.2016 № 111-04-VII, і становить без ПДВ 7 850,00 грн на місяць з урахуванням індексу інфляції за серпень 2018. Нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному чинним законодавством України. Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць. При дефляції (коли індекс інфляції менше 1) для розрахунку орендної плати застосовується індекс 1 (п. 3.2. Договору).

Частиною першою ст. 193 ГК України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних вимогах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Так, відповідно до частини першої ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з частиною першою ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 3.3. Договору, орендна плата перераховується Орендарем у розмірі 100% на розрахунковий рахунок балансоутримувача щомісячно не пізніше 5 числа на умовах попередньої оплати (крім бюджетних установ). Орендна плата сплачується Орендарем на рахунок Балансоутримувача, починаючи з дати підписання акта приймання-передачі. Балансоутримувач щомісячно перераховує до обласного бюджету 50% від отриманої орендної плати. Кінцевий розрахунок за кожний місяць оренди проводиться Орендарем, після коригування орендної плати на індекс інфляції, згідно з виставленим рахунком, протягом 3-х днів із дня отримання рахунку.

Відповідно до п. 3.9. Договору, у разі закінчення (припинення) строку дії цього договору Орендар сплачує орендну плату до дня повернення Майна згідно з актом приймання-передачі. Закінчення строку дії Договору не звільняє орендаря від обов`язків сплатити заборгованість, що виникла протягом дії цього Договору в повному обсязі, враховуючи санкції.

07.09.2020 між КП КОР «Друкар» та ФОП Фіруз Г.Е. було складено та підписано Акт приймання-передачі нежитлового приміщення згідно Договору оренди нерухомого майна, що перебуває в спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст Київської області № 33/18 від 10.10.2018, відповідно до якого, Орендар передав, а Орендодавець прийняв в строкове платне користування: нежитлове приміщення першого поверху будівлі загальною площею 4,0 кв.м, за адресою: м. Київ, вул. Хрещатик, 6.

Приймаючи до уваги викладене, ФОП Фіруз Г.Е. зобов`язаний був сплачувати КП КОР «Друкар» оренду плату з 10.10.2018 по 07.09.2020 включно.

Однак, в матеріалах справи відсутнє підтвердження належного виконання ФОП Фіруз Г.Е. своїх зобов`язань щодо сплати орендної сплати у строки та розмірі, передбачених умовами Договору, у зв`язку з чим у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 50 848,71 грн (з урахуванням індексу інфляції (індексу споживчих цін)).

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач посилався на неможливість використання орендованого приміщення до моменту розірвання договору оренди через введення в м. Києві обмежувальних заходів (заборону використання будівель громадського призначення) через введення 17.03.2020 суворого карантину для боротьби з пандемією «COVID-19» та запобігання її поширення, що підпадає під дію п. 6 ст. 762 ЦК України.

Так, частиною шостою ст. 762 ЦК України передбачено, що наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Проте, враховуючи положення постанови Кабінету Міністрів України від 16.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами), постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 № 239 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України» (зі змінами), рішення Київської обласної ради від 22.06.2020 № 853-35-VII «Про деякі питання сплати орендної плати за нерухоме майно спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Київської області під час дії карантину», господарська діяльність ФОП Фіруз Г.Е. за Договором у вигляді розміщення пункту обміну валют не підпадає під категорії заборон проведення певних видів господарської діяльності, пов`язаних із вищевказаними карантинними обмеженнями.

Крім того, відповідач не надав жодного належного доказу в підтвердження неможливості використання орендованого приміщення саме через введення карантину як обмежувального заходу.

Частиною шостою ст. 762 ЦК України передбачено, що наймач має право вимагати зменшення плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, можливість користування майном істотно зменшилася.

Умовами п. 3.5. Договору передбачено, що розмір орендної плати переглядається на вимогу однієї зі сторін у розмірі зміни Методики її розрахунку, змін централізованих цін та тарифів, істотної зміни стану об`єкта оренди з незалежних від сторін причин та в інших випадках, передбачених чинним законодавством.

З матеріалів справи вбачається, що ФОП Фіруз Г.Е. звертався до КП КОР «Друкар» з листом № 93 від 13.07.2020 про встановлення розміру орендної плати згідно Договору оренди № 33/18 від 10.10.2018 на період карантину з березня 2020 року в розмірі 3 000,00 грн, а з липня 2020 року в розмірі 5 000,00 грн, мотивуючи прохання встановленням режиму карантину з березня 2020 року по 21 червня 2020 року, який не дозволив повноцінно працювати, різкою негативною зміною економічної ситуації та значне зниження ділової активності.

Однак, доказів погодження ФОП Фіруз Г.Е. зменшення розміру встановленої Договором орендної плати, а також достатніх обґрунтованих законодавством України підстав для такого зменшення в матеріали справи надано не було.

Крім того, умовами п. 9.8. Договору передбачено, що у разі звільнення Орендарем майна без письмового попередження Балансоутримувача, а також без складання акта приймання-передачі майна в належному стані Орендар несе повну матеріальну відповідальність за нанесені у зв`язку з цим збитки в повному їх розмірі та сплачує Балансоутримувачу орендну плату за весь період користування до підписання акта приймання-передачі майна.

При цьому, умовами п. 2.3. та п. 2.5. Договору передбачено, що обов`язок щодо складання акта приймання-передачі про повернення майна покладається на Орендаря (на сторону, яка передає майно іншій стороні Договору).

Однак, відповідачем не надано доказів письмового підтвердження звільнення (повне невикористання) орендованого приміщення та не складено акта приймання-передачі (повернення) майна до 07.09.2020.

Щодо заперечень відповідача відносно того, що йому не надавались акти прийому-передачі наданих послуг, які необхідні КП КОР «Друкар», як платнику ПДВ для складання звітності, та, що факт ненадання рахунку розцінювався ним як згода з боку КП КОР «Друкар» про безпідставність вимагання орендної плати, оскільки обов`язковість надання рахунку передбачена п. 3.3. Договору, слід зазначити, що згідно п. 3 частини третьої ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», права і обов`язки сторін, які виникають за результатами здійснення господарської операції, оформленої первинним документом відповідно до вимог цього Закону, не залежать від факту відображення її в регістрах та на рахунках бухгалтерського обліку.

Верховним Судом викладено правову позицію про те, що рахунок на оплату товару (робіт, послуг) за своєю правовою природою не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти для оплати товару (робіт, послуг), тобто мас інформаційний характер. Ненадання рахунку не є відкладальною умовою в розумінні приписів ст. 212 ЦК України та не є простроченням кредитора в розумінні ст. 613 вказаного Кодексу, а тому не звільняє боржника від обов`язку здійснити відповідну оплату (п. 59 постанови Верховного Суду від 04.04.2023 у справі № 910/15426/20, п.п. 75, 76 постанови Верховного Суду від 23.03.2023 у справі № 910/15424/20).

Крім того, п. 3.3. Договору передбачено, що орендна плата перераховується Орендарем у розмірі 100% на умовах попередньої оплати, а вже кінцевий розрахунок за кожний місяць оренди проводиться Орендарем, після коригування орендної плати на індекс інфляції, згідно з виставленим рахунком, протягом 3-х днів із дня отримання рахунку.

Однак, в матеріалах справи відсутні докази здійснення відповідачем 100% попередньої оплати орендної плати.

Основним документом первинного обліку, відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», є Акт надання послуг, виконаних робіт, однак, як визнає сам відповідач, акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) не визнається договором оренди як обов`язковий документ, але він надсилався відповідачу та підписувався останнім, проте з березня 2020 року такі акти відповідачу не надсилались.

В підтвердження заперечень відповідачем були надані копії Актів здачі-приймання робіт (надання послуг) від 31.10.2018 № ОУ-3282 про відшкодування витрат на експертну оцінку приміщення, № ОУ-3281 про відшкодування витрат пов`язаних з утриманням земельної ділянки за період з 10.10.2018 по 31.10.2018, № ОУ-3280 про відшкодування витрат пов`язаних з утриманням будинку за період з 10.10.2018 по 31.10.2018 та № ОУ-3279 про оренду плату за період з 10.10.2018 по 31.10.2018.

З наведеного вбачається, що Акти здачі-приймання робіт (надання послуг) були надані лише у жовтні 2018 року, Акти здачі-приймання робіт (надання послуг) за період з жовтня 2018 року по березень 2020 року надані не були, при цьому заборгованість з оплати орендної плати виникла за період з 06.04.2020 по 07.09.2020, а відповідачем не заперечується факт користування орендованим приміщення після жовтня 2018 року та здійснення останнім плати орендної плати, що підтверджується також копією картки рахунків 361 за січень 2019 р. - вересень 2020 р.

Згідно позовної заяви, Заступник керівника Київської обласної прокуратури просить стягнути з відповідача 56 967,95 грн, з яких: 50 848,71 грн основного боргу з орендної плати, 345,70 грн 3% річних та 1 481,78 грн пені, 4 291,76 грн заборгованості по відшкодуванню витрат пов`язаних з утриманням будинку, земельної ділянки, а також по відшкодуванню витрат за комунальні послуги, з них: 45,64 грн 3% річних.

Проте, з розрахунків долучених до позовної заяви вбачається, що загальна сума, яку Заступник керівника Київської обласної прокуратури просить стягнути з відповідача, становить 57 013,59 грн, з яких: 50 848,71 грн основного боргу з орендної плати, 345,70 грн 3% річних, 1 481,78 грн пені; 314,99 грн заборгованості по відшкодуванню витрат пов`язаних з утриманням будинку, 2,32 грн 3% річних; 198,87 грн заборгованості по відшкодуванню витрат пов`язаних з утриманням земельної ділянки, 1,46 грн 3% річних; 3 777,90 грн заборгованості по відшкодуванню витрат за комунальні послуги, 41,86 грн 3% річних.

Судом встановлено, що Заступником керівника Київської обласної прокуратури враховано 3% річних у розмірі 45,64 грн як складова суми заборгованості по відшкодуванню витрат, пов`язаних з утриманням будинку, земельної ділянки та комунальних послуг у розмірі 4 291,76 грн, тоді як згідно з наведених розрахунків розмір 3% річних складається з окремих сум 45,64 грн (2,32 грн + 1,46 грн + 41,86 грн), які підлягали додаванню до сум вказаних заборгованостей у розмірі 4 291,76 грн (314,99 грн + 198,87 грн + 3 777,90 грн), у зв`язку з чим відповідно розрахунку розмір заборгованостей по відшкодуванню витрат пов`язаних з утриманням будинку, земельної ділянки та комунальних послуг та 3% річних разом мали складати 4 337,40 грн (4 291,76 грн заборгованості + 45,64 грн 3% річних), а не 4 291,76 грн (4 291,76 грн заборгованості, з них (у складі якої) 45,64 грн 3% річних), як заявлено у позовній заяві.

Таким чином, враховуючи положення частини другої ст. 237 ГПК України, на розгляді суду знаходяться позовні вимоги у розмірі, заявленому до стягнення у позовній заяві, а саме 56 967,95 грн, з яких: 50 848,71 грн основного боргу з орендної плати, 345,70 грн 3% річних, 1 481,78 грн пені; 312,67 грн заборгованості по відшкодуванню витрат пов`язаних з утриманням будинку, 2,32 грн 3% річних; 197,41 грн заборгованості по відшкодуванню витрат пов`язаних з утриманням земельної ділянки, 1,46 грн 3% річних; 3 736,04 грн заборгованості по відшкодуванню витрат за комунальні послуги, 41,86 грн 3% річних.

Враховуючи наявність заборгованості ФОП Фіруз Г.Е. з оплати орендної плати за період з 06.04.2020 по 07.09.2020, відсутність належних та допустимих доказів оплати вказаної заборгованості та погоджені підстави зменшення або звільнення відповідача від її сплати, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача основного боргу з орендної плати у розмірі 50 848,71 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за період з 06.04.2020 по 07.09.2020 по відшкодуванню витрат пов`язаних з утриманням будинку у розмірі 312,67 грн та по відшкодуванню витрат пов`язаних з утриманням земельної ділянки у розмірі 197,41 грн, судом зазначено наступне.

Пунктом 5.7. Договору передбачено, що Орендар зобов`язується нести витрати, пов`язані з утриманням орендованого майна, які не входять до орендної плати та сплачуються орендарем окремо на підставі додатків до договору та виставлених рахунків.

Відповідно до Додатку 1.2. до Договору «Розрахунок витрат, пов`язаних з утриманням будинку за адресою: м. Київ, вул. Хрещатик, 6» визначено розмір витрат, пов`язаних з утриманням будинку за місяць (без ПДВ), що становить 50,16 грн.

Додатком 1.3. до Договору «Розрахунок відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням земельної ділянки, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Васильківська, 3» визначено розмір витрат, пов`язаних з утриманням земельної ділянки за місяць (без ПДВ), що становить 31,67 грн.

Орендар зобов`язується своєчасно і у повному обсязі сплачувати орендну плату та відшкодовувати витрати, пов`язані з утриманням орендованого майна (п. 5.8. Договору).

Однак, в матеріалах справи відсутні докази неналежного виконання ФОП Фіруз Г.Е. своїх зобов`язань щодо оплати витрат, пов`язаних з утриманням та земельної ділянки за період з 06.04.2020 по 07.09.2020 у розмірі 314,99 та 198,87 грн відповідно, проте, як зазначалось, з позовної заяви вбачається, що до стягнення заявлені заборгованість по відшкодуванню витрат пов`язаних з утриманням у розмірі 312,67 грн та заборгованість по відшкодуванню витрат пов`язаних з утриманням земельної ділянки у розмірі 197,41 грн, у зв`язку з чим, враховуючи положення частини другої ст. 237 ГПК України, позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по відшкодуванню витрат пов`язаних з утриманням будинку підлягають задоволенню у заявленому розмірі 312,67 грн та про заборгованості по відшкодуванню витрат пов`язаних з утриманням земельної ділянки підлягають задоволенню у заявленому розмірі 197,41 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 3 736,04 грн заборгованості по відшкодуванню витрат за комунальні послуги за період з 06.04.2020 по 07.09.2020, судом зазначено наступне.

Відповідно до п. 3.10. Договору, оплата комунальних послуг, витрат на утримання прибудинкової території, вартість послуг по ремонту і технічному обслуговуванню інженерного обладнання та внутрішньобудинкових мереж, ремонту будівлі, у т. ч. покрівлі, фасаду, вивіз сміття тощо, компенсацію витрат Балансоутримувача за користування земельною ділянкою не входить до складу орендної плати.

Орендар зобов`язується протягом трьох днів після укладання договору оренди, укласти з Орендодавцем орендованого майна договір про відшкодування витрат на надання комунальних послуг Орендарю (п. 5.13. Договору).

Проте, в матеріалах справи відсутній Договір про відшкодування витрат на надання комунальних послуг Орендарю, укладений між КП КОР «Друкар» та ФОП Фіруз Г.Е., а також будь які додаткові угоди до Договору оренди нерухомого майна, що перебуває в спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст Київської області № 33/18 від 10.10.2018 про відшкодування комунальних послуг, а також порядок їх нарахування та сплати.

Приймаючи до уваги викладене, в матеріалах справи відсутні належні докази та підстави виникнення обов`язку ФОП Фіруз Г.Е. по оплати заборгованості по відшкодуванню витрат за комунальні послуги за період з 06.04.2020 по 07.09.2020 у розмірі 3 736,04 грн, а також відсутнє підтвердження обґрунтованості нарахування вказаної суми, у зв`язку з чим, суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача пені за порушення зобов`язань з оплати орендної плати за період з 06.04.2020 по 07.09.2020 у розмірі 1 481,78 грн, судом встановлено наступне.

В силу приписів ст. 216 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Згідно з частиною першою ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором.

Частиною першою ст. 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з пунктом 2 статті 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Положеннями частини другої ст. 231 ГК України передбачено, що у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Частиною четвертою ст. 231 ГК України встановлено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому співвідношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань»).

Пунктом 3.6. Договору передбачено, що орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.3. Договору співвідношенні, з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості, з урахуванням індексації, за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що сторони за взаємною згодою визначили вид штрафних санкцій та їх розмір за порушення зобов`язань за договором.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано (частина шоста ст. 232 ГК України).

При цьому, частиною першою ст. 258 ЦК України передбачено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог, зокрема, про стягнення неустойки (штрафу, пені) (частина друга ст. 258 ЦК України).

Позовну заяву було подано до суду 06.10.2022, а пеню позивач просив стягнути за період з 06.04.2020 по 07.09.2020.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», прийнятої відповідно до ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», на усій території України встановлений карантин з 12.03.2020, який у свою чергу неодноразово продовжувався постановами Кабінету Міністрів України.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-IX від 30.03.2020 було доповнено Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України пунктами 12-14 такого змісту: « 12. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Кабінет Міністрів України у постанові від 27.06.2023 № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» постановив відмінити з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Таким чином, строки, визначені ст. 258 ЦК України, продовжувався на строк дії такого карантину, тобто до 30.06.2023.

Отже, нарахування пені за порушення відповідачем зобов`язань щодо сплати орендної плати за період з 06.04.2020 по 07.09.2020 є правомірним.

Відповідно до п. 3.3. Договору, орендна плата перераховується Орендарем у розмірі 100% на розрахунковий рахунок балансоутримувача щомісячно не пізніше 5 числа на умовах попередньої оплати (крім бюджетних установ).

Приписами ст. 251 ЦК України передбачено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Сторонами у п. 3.3. Договору погоджено термін виконання зобов`язання зі сплати орендної плати - щомісячно не пізніше 5 числа.

При цьому, у даному випадку суд не застосовує приписи частини п`ятої ст. 254 ЦК України, у відповідності до якої якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день, оскільки дана норма визначає порядок обрахунку строку, який визначений у календарних днях, а не терміну, який визначений певним числом місяця.

Наведене тлумачення законодавства суд обґрунтовує тим, що сторони, погоджуючи строк (у календарних днях від певної події), не мають можливості перебачити, на який саме день припаде закінчення такого строку. В той же час, погоджуючи термін (число місяця), сторони не позбавлені можливості визначити за допомогою календаря на який саме день припаде настання строку виконання зобов`язання, а відтак у відповідності ст.ст. 6, 627, 628 ЦК України не позбавлені можливості визначити, що сторона договору має виконати своє зобов`язання до відповідного числа місяця.

Із стилістики викладення положень ст.ст. 251, 252, 253, 254, 530 ЦК України вбачається, що законодавець не передбачав можливість застосування приписів ст. 254 ЦК України при визначенні закінчення терміну, оскільки норми ст.ст. 253, 254 цього Кодексу чітко визначають, що мова йде про строк та не містять жодного посилання на термін, на противагу нормі ст. 530 Кодексу, де законодавець посилається і на строк, і на термін.

Так, відповідач як добросовісний суб`єкт господарських правовідносин, маючи на меті належним чином виконати своє зобов`язання із оплати орендної плати та інших платежів не пізніше 5 числа місяця, міг завчасно встановити останній робочий (банківський) день, у який таке зобов`язання підлягало б виконанню.

Станом на дату укладення Договору, враховуючи погодження сторонами терміну оплати (а не строку), сторони мали можливість достеменно встановити відповідні числа місяця, в які підлягали виконанню зобов`язання зі сплати орендної плати та інших платежів за кожен місяць протягом дії Договору.

Оскільки відповідач міг завчасно визначити останній день виконання зобов`язань у кожному місяці для його виконання не пізніше 5 числа місяця, то відповідно підстави для застосування частини п`ятої ст. 254 ЦК України та перенесення термінів оплати (у разі їх припадання на вихідний/святковий/неробочий день) відсутні.

Приймаючи до уваги викладене, перевіривши наданий розрахунок пені, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача пені за порушення зобов`язань з оплати орендної плати за період з 06.04.2020 по 07.09.2020 у розмірі 1 481,78 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 3% річних за період з 06.04.2020 по 07.09.2020, судом встановлено наступне.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (п. 4.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань»).

Отже, в даному випадку, за порушення виконання грошового зобов`язання на відповідача покладається відповідальність відповідно до ст. 625 ЦК України, яка полягає у приєднанні до невиконаного обов`язку, нового додаткового обов`язку сплати трьох процентів річних від простроченої суми.

Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, відтак визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань, незалежно від підстав їх виникнення (наведену правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц).

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, до стягнення з відповідача заявлено 3% річних, у розмірі: 345,70 грн за порушення зобов`язань з оплати орендної плати; 2,32 грн за порушення зобов`язань по відшкодуванню витрат пов`язаних з утриманням будинку у розмірі 314,99 грн; 1,46 грн за порушення зобов`язань по відшкодуванню витрат пов`язаних з утриманням земельної ділянки у розмірі 198,87 грн; 41,86 грн за порушення зобов`язань по відшкодуванню витрат за комунальні послуги.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних за порушення зобов`язань з оплати орендної плати, судом встановлено, що він розрахований вірно, а отже позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню у розмірі 345,70 грн.

Перевіривши надані позивачем розрахунки 3% річних за порушення зобов`язань по відшкодуванню витрат пов`язаних з утриманням будинку та земельної ділянки, судом встановлено, що вони розраховані вірно, однак, враховуючи розмір заборгованості по відшкодуванню витрат пов`язаних з утриманням будинку та земельної ділянки, заявленої в позовній заяві, у сумі 312,67 грн та 197,41 грн відповідно, судом здійснено власні розрахунки 3% річних, згідно з якими позовні вимоги про стягнення з відповідача 3% річних за порушення зобов`язань по відшкодуванню витрат пов`язаних з утриманням будинку та земельної ділянки підлягають задоволенню у розмірі 2,32 грн та у розмірі 1,46 грн відповідно.

Оскільки позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості по відшкодуванню витрат за комунальні послуги не підлягають задоволенню, а відтак похідні вимоги про стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 41,86 грн за порушення зобов`язань по відшкодуванню витрат за комунальні послуги не підлягають задоволенню.

З огляду на встановлені обставини справи, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме: в розмірі 53 190,05 грн, з яких: 50 848,71 грн основного боргу з орендної плати, 1 481,78 грн пені, 345,70 грн 3% річних за порушення зобов`язань з оплати орендної плати, 312,67 грн заборгованості по відшкодуванню витрат пов`язаних з утриманням будинку, 197,41 грн заборгованості по відшкодуванню витрат пов`язаних з утриманням земельної ділянки, 2,32 грн 3% річних за порушення зобов`язань по відшкодуванню витрат пов`язаних з утриманням будинку та 1,46 грн 3% річних за порушення зобов`язань по відшкодуванню витрат пов`язаних з утриманням земельної ділянки.

Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного відповідачем в апеляційній скарзі

В обгрунтування своїх доводів апелянт стверджує, що ухвала Господарського суду м. Києва від 06.11.2023 про відкриття провадження у даній справі постановлена з порушенням норм процесуального права, а оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального права оскільки не надано доказів направлення позовної заяви відповідачу, суд не правильно оцінив матеріали справи, тому що відповідач не займається обміном валют, а основним видом діяльності є здача приміщень в оренду, будівля в якій знаходиться орендоване приміщення є закладом громадського відвідування, робота яких на момент дії карантину була цілком заборонена, тому не міг використовувати орендоване майно, окрім того орендодавцем не надавались рахунки, а сам договір повинен був бути розірваний після першої несплати орендної плати.

Вказані питання були предметом детального судового розгляду у даній справі №910/10436/22, про що викладено у постанові Північного апеляційного господарського суду від 17.10.2023 та оскаржуваному рішенні Господарського суду м. Києва від 18.03.2024.

Щодо направлення позовної заяви відповідачу (апелянту) ФОП Фіруз Г.Е. колегія суддів зазначає наступне.

Факт належного виконання вимог ст. 172 ГПК України підтверджується долученими до позовної заяви доказами направлення сторонам, самої позовної заяви з відповідними додатками - описами вкладення у цінні листи від 04.10.2022 та квитанціями (додаток 26 позовної заяви).

Так, на підтвердження направлення відповідачу ФОП Фіруз Г.Е. до позовної заяви долучено опис вкладення у цінний лист та квитанції від 04.10.2022, номер поштового відправлення 072.

В ухвалі Господарського суду м. Києва від 11.10.2022 було зазначено, як недолік відсутність протиставленого номеру поштового відправлення на описі вкладення у цінний лист.

Надалі до суду були надані пояснення, про те, що не проставлення на опису вкладення у цінний лист номеру поштового відправлення, це недолік вчинений працівником потового відділення, проте номер поштового відправлення міститься на квитанції прикріпленій до цього опису.

Також, на виконання вимог, викладених у вказаній увалі Господарського суду м. Києва від 11.10.2022 до суду надано заяву про усунення недоліків від 21.10.2022 № 15/4-267вих-22 до якої долучено оригінали описів вкладення у цінні листи та квитанції від 21.10.2022, яким підтверджено повторне направлення позовної заяви з усіма додатками сторонам, в.ч. і відповідачу.

Надалі вказані обставини були предметом дослідження судом апеляційної інстанції, за результатом чого постановою Північного апеляційного господарського суду від 17.10.2023 скасовано ухвалу Господарського суду м. Києва від 01.11.2022 про повернення позовної заяви Київської обласної прокуратури.

ФОП Фіруз Г.Е. 27.11.2023 зареєстровано електронний кабінет у підсистемі «Електронний суд» ЄСІТС, отже відповідач обзнаний з усіма документами, що подані до матеріалів справи.

Щодо твердження апелянта про те, що відповідач не займається обміном валют, а основним видом діяльності є здача приміщень в оренду колегія суддів зазначає наступне.

Вказане твердження спростовується положеннями договору оренди нерухомого майна від 10.10.2018 № 33/18, де в п. 1.2. передбачено, що майно передається в оренду з метою розміщення пункту обміну валют.

Щодо користування майном в період карантинних обмежень та розміру зобов`язань за Договором колегія суддів зазначає наступне.

Загальновідомо, що постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2020 № 211 (зі змінами) «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (далі - постанова КМУ № 211) з 12.03.2020 до 03.04.2020 на усій території України установлено карантин.

Відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України № 211 з 00 год. 01 хв. 17.03.2020 до 03.04.2020 заборонено роботу суб`єктів господарювання, яка передбачає приймання відвідувачів, зокрема закладів громадського харчування (ресторанів, кафе тощо), торговельно-розважальних центрів, інших закладів розважальної діяльності, фітнес-центрів, закладів культури, торговельного і побутового обслуговування населення, крім роздрібної торгівлі продуктами харчування, пальним, засобами гігієни, лікарськими засобами та виробами медичного призначення, засобами зв`язку, провадження банківської та страхової

діяльності, а також торговельної діяльності і діяльності з надання послуг з громадського харчування із застосуванням адресної доставки замовлень за умови забезпечення відповідного персоналу засобами індивідуального захисту.

Відповідно до п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 25.03.2020 № 239 «Про

внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України»: у підпунктах 1 і 2 постанова КМУ № 211 слова і цифри «до 3 квітня 2020 р.» замінено словами і цифрами «до 24 квітня 2020 р.»; підпункт 3 викладено в такій редакції: « 3) до 24 квітня 2020 р. роботу суб`єктів господарювання, яка передбачає приймання відвідувачів, зокрема закладів громадського харчування (ресторанів, кафе тощо), торговельно-розважальних центрів, інших закладів розважальної діяльності, фітнес-центрів, закладів культури, торговельного і побутового обслуговування населення,крім: торгівлі продуктами харчування, пальним, засобами гігієни, лікарськими засобами та виробами медичного призначення, ветеринарними препаратами, кормами, пестицидами та агрохімікатами, насінням і садивним матеріалом, засобами зв`язку за умови забезпечення відповідного персоналу засобами індивідуального захисту, а також дотримання відповідних санітарних та протиепідемічних заходів; провадження банківської та страхової діяльності, а також медичної практики, ветеринарної практики, діяльності автозаправних комплексів, діяльності з технічного обслуговування та ремонту транспортних засобів, технічного обслуговування реєстраторів розрахункових операцій, діяльності з ремонту комп`ютерів, побутових виробів і предметів особистого вжитку, об`єктів поштового зв`язку за умови забезпечення відповідного персоналу засобами індивідуального захисту, а також дотримання відповідних санітарних та протиепідемічних заходів; торговельної діяльності та діяльності з надання послуг громадського харчування із застосуванням адресної доставки замовлень за умови забезпечення відповідного персоналу засобами індивідуального захисту, а також дотримання відповідних санітарних та протиепідемічних заходів.»

Таким чином відповідно до змін, внесених до постанови Кабінету Міністрів України № 239 до 11.05.2020 заборонено роботу суб`єктів господарювання, яка передбачає приймання відвідувачів, зокрема, закладів громадського харчування (ресторанів, кафе тощо), торговельно-розважальних центрів, інших закладів розважальної діяльності, фітнес-центрів, закладів культури, торговельного і побутового обслуговування населення.

На виконання постанови КМУ № 211 Київською обласною радою 22.06.2020 прийнято рішення № 853-35-VII «Про деякі питання сплати орендної плати за нерухоме майно спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Київської області під час дії карантину», яким затверджено переліки орендарів, для яких здійснюється автоматичне нарахування орендної плати за користування нерухомим майном спільної власності територіальних з громад сіл, селищ, міст Київської області у розмірі 25 та 50 відсотків згідно з додатками (додається), серед яких відсутні орендарі комунального майна з метою розміщення пункту обміну валют.

Таким чином, господарська діяльність ФОП Фіруза Гулама Ешона за Договором у вигляді розміщення пункту обміну валют не підпадає під категорії заборон проведення певних видів господарської діяльності, пов`язаних із вищевказаними карантинними обмеженнями, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для зменшення розміру встановленої Договором орендної плати.

Натомість, у разі припинення ним господарської діяльності орендар був зобов`язаний

у 3-денний термін направити на адресу орендодавця будь-яким зручним для нього способом заяву про невикористання орендованого майна з підтверджуючими документами, чого зроблено не було.

Відтак жодним належним та допустимим доказом відповідачем не підтверджено факту неможливості використання орендованого комунального майна у спірний період, що підтверджує правильність нарахованої суми такої орендної плати, заявленої до стягнення в у цьому спорі.

Щодо наявності заборгованості за договором оренди колегія суддів зазначає наступне.

Підприємством Київської обласної ради «Друкар» (далі - КП КОР «Друкар», орендодавець, позивач) та Фізичною особою - підприємцем Фіруз Гулам Ешон (далі -ФОП Фіруз Г.Е., орендар, відповідач) договору оренди нерухомого майна № 33/18 (далі - Договір), яке перебувало у спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст Київської області в особі Київської обласної ради.

За умовами Договору, орендодавець (КП КОР «Друкар») передав, а орендар (ФОП Фіруз Г.Е.) прийняв в строкове платне користування комунальне майно - нежитлове приміщення першого поверху будівлі загальною площею 4,0 кв.м, розташоване за адресою: м. Київ, вул. Хрещатик, 6, що знаходилося на балансі КП КОР «Друкар», з метою розміщення пункту обміну валют.

Відповідно до пункту 3.1. Договору орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку та порядку використання плати за оренду майна і становить 7 850,00 грн за місяць без ПДВ.

Згідно з п. 3.3. Договору орендна плата перераховується Орендарем у розмірі 100% на розрахунковий рахунок балансоутримувача щомісячно не пізніше 5 числа на умовах попередньої оплати. Кінцевий розрахунок за кожний місяць оренди проводиться Орендарем, після коригування орендної плати на індекс інфляції, згідно з виставленим рахунком, протягом 3-х днів із дня отримання рахунку.

При цьому 50% отриманої орендної плати згідно рішення дійсного власника орендованого комунального майна - Київської обласної ради перераховується орендодавцем на користь указаного органу місцевого самоврядування.

Питання можливості надання орендарем в суборенду указаного комунального нерухомого майна урегульовано в п. 6.5 Договору - тільки за згодою управління з питань комунальної власності та житлово-комунального господарства виконавчого апарату Київської обласної ради та орендодавця.

Отже, відповідно до ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч. 3 ст. 285 ГК України орендар зобов`язаний своєчасно і у повному обсязі сплачувати орендну плату.

За приписами ч. 1 ст. 286 ГК України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.

Згідно ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до приписів ч.ч. 1, 3-5 ст. 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендна плата встановлюється у грошовій формі і вноситься у строки, визначені договором.

Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства, які регулюються відносини у сфері виконання зобов`язань.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Пунктом 1 ст. 193 ГК України та ст. 526 ЦК України унормовано, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання -відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Рахунки, які направляються орендарям не підпадають під категорію документів первинного обліку, а мають лише рекомендаційний характер. Основним документом первинного обліку, відповідно до законодавства, є Акт надання послуг, виконаних робіт. Відповідні норми закріплено у Законі України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Отже, у п. 3 ч. 3 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» зазначено, що права і обов`язки сторін, які виникають за результатами здійснення господарської операції, оформленої первинним документом відповідно до вимог цього Закону, не залежать від факту відображення її в регістрах та на рахунках бухгалтерського обліку.

Про відсутність необхідності у виставленні рахунків також неодноразово наголошувалось Верховним Судом у тотожних спорах, в яких вимоги стосувались стягнень за договорами оренди, а предметом судових досліджень були ці договори та документи, що їх супроводжували.

Верховним Судом викладено правову позицію про те, що рахунок на оплату товару (робіт, послуг) за своєю правовою природою не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти для оплати товару (робіт, послуг), тобто має інформаційний характер.

Ненадання рахунку не є відкладальною умовою в розумінні приписів ст. 212 ЦК України та не є простроченням кредитора в розумінні ст. 613 вказаного Кодексу, а тому не звільняє боржника від обов`язку здійснити відповідну оплату (п. 59 постанови Верховного Суду від 04.04.2023 у справі № 910/15426/20, п.п. 75, 76 постанови Верховного Суду від 23.03.2023 у справі № 910/15424/20).

Відповідно до п. 2.3. Договору у випадку розірвання договору чи припинення його дії

орендар зобов`язаний негайно (не пізніше семи календарних днів) повернути Орендодавцю об`єкт оренди по акту приймання-передачі. Майно вважається поверненим орендодавцю з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі. Обов`язок щодо складання акта приймання-передачі про повернення Майна покладається на Орендаря.

Відповідно до п. 2.5. Договору обов`язок по складанню акта приймання-передачі покладається на сторону, яка передає Майно іншій стороні Договору.

Проте, будь-яких листів про дострокове розірвання Договору та акту приймання-передачі від ФОП Фіруз Гулам Ешон вищевказаного комунального майна КП КОР «Друкар» не отримувало.

Акт приймання-передачі об`єкта оренди був підписаний сторонами 07.09.2020.

При цьому з`ясовано, що у липні 2020 року до орендодавця надійшов лист орендаря від 13.07.2020 № 93 з проханням про встановлення на період уведеного з 12.03.2020 постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами) на всій території України карантину, який Урядом неодноразово продовжувався, зменшеного розміру орендної плати з посиланням на «різку негативну зміну економічної ситуації та значне зниження ділової активності». В додаток долучено лист ТОВ «Фінансова гарантія» від 13.07.202 № 218/1 про те, що операційна каса № 17 цього товариства, що була розташована в орендованому у ФОП Фіруз Гулам Ешон приміщенні, з 01.04.2020 припинила свою роботу.

На виконання п. 6.5 Договору будь-яких дозволів та погоджень на здавання вищезазначеного нежитлового приміщення в суборенду ФОП Фіруз Гулам Ешон не отримував та за такими не звертався.

Крім того відсутні й рішення орендодавця чи власника орендованого майна про установлення зменшеної орендної плати за Договором.

За встановлених обставин ФОП Фіруз Гулам Ешон у період з 01.03.2020 до 07.09.2020 (тобто до моменту підписання Акту приймання-передачі нежитлового приміщення орендодавцю) був зобов`язаний сплачувати орендну плату та інші послуги за Договором у повному обсязі, до 05 числа кожного місяця, незалежно від наявності чи відсутності направлених орендодавцем рахунків з оплати зобов`язань, які виникли з моменту укладання Договору оренди та підписання Акта приймання-передачі об`єкта оренди на користь орендаря.

Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують вірного по суті рішення суду, при ухваленні якого судом надано оцінку як кожному доказу окремо, так і в їх сукупності, вірно встановлено характер спірних правовідносин та в цілому правильно застосовані норми матеріального права, які їх регулюють.

Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди відповідача з висновками суду першої інстанції про часткове задоволення позову, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що у апеляційній скарзі не наведено достатніх та переконливих доводів, на підставі яких колегія суддів могла б дійти висновку про помилковість висновків суду першої інстанції.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994, серія А, №303-А, п.29).

Статтею 276 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, доводи відповідача (апелянта) суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду про задоволення позову.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст.129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Фіруза Гулама Ешона (вх.№09.1-04.1/3473/24 від 08.05.2024 Північного апеляційного господарського суду) на рішення Господарського суду міста Києва від 18.03.2024 у справі №910/10436/22 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 18.03.2024 у справі №910/10436/22 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Фізичну особу-підприємця Фіруза Гулама Ешона.

4. Матеріали справи №910/10436/22 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст.287 ГПК України.

Головуючий суддя І.М. Скрипка

Судді А.О. Мальченко

О.О. Хрипун