ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" лютого 2025 р. Справа №921/333/22(607/20645/20)

м.Львів

Західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого - судді МАТУЩАКА О.І.

суддів: КРАВЧУК Н.М.

СКРИПЧУК О.С.

за участю представників сторін від:

скаржника Братівник І.В. адвокат;

відповідача-3 - Магдич О.О. адвокат;

позивача Ребрик А.М. адвокат,

розглянувши апеляційну скаргу Приватного малого підприємства Фермер Подільський (вх.ЗАГС №01-05/2548/24 від 11.09.2024)

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 15.07.2024 (повне рішення - 19.08.2024, суддя Гевко В.Л.)

у справі № 921/333/22(607/20645/20)

за позовом Акціонерного товариства "УкрСиббанк", м.Київ

до відповідачів: 1. Приватного малого підприємства "Фермер Подільський", м.Тернопіль

2. Товариства з обмеженою відповідальністю "Бас-Маркет", м. Житомир

3. ОСОБА_1 , м.Тернопіль

Треті особи, які не заявляють

самостійних вимог щодо предмета

спору на стороні відповідачів:

1. ОСОБА_2 , м.Тернопіль

2.Приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Фіголь Наталія Богданівна, м. Тернопіль

3.Приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Береш Любов Іванівна, м.Тернопіль

про скасування рішень приватних нотаріусів про державну реєстрацію права власності та припинення права власності на нерухоме майно

в межах справи №921/333/22

про неплатоспроможність фізичної особи ОСОБА_2 , м.Тернопіль

ВСТАНОВИВ:

Господарський суд Тернопільської області рішенням від 15.07.2024 позовні вимоги задовольнив повністю.

Скасував рішення: номер 38468660 від 01.12.2017 приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Фіголь Н.Б. про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01) за ТзОВ «Бас-Маркет» (запис про право власності №23686906), яке виникло на підставі нікчемного правочину договору купівлі-продажу №7312, виданий 01.12.2017 цим же приватним нотаріусом Фіголь Н.Б.;

номер 46174384 від 27.03.2019 приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Береш Л.І. про державну реєстрацію права власності та припинив право власності на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01) за ПМП «Даймон» (запис про право власності №30899596) яке виникло на підставі нікчемного правочину договору купівлі-продажу з розстрочкою платежу №655, виданий 27.03.2019, тим же приватним ОСОБА_3 .

Вказане рішення загалом мотивовано тим, що оскільки спірне нерухоме майно незалежно від зміни власника та кількості наступних договорів його відчуження не спростовує та не вказує на настання підстав припинення іпотеки відповідно до ст. 17 Закону України «Про іпотеку», тому іпотека виникла згідно договору іпотеки від 20.09.2007 та не припинялася.

Тому, відповідно до вимог ст. 9 та ч.3 ст. 12 цього ж Закону, оскільки позивач як іпотекодержатель згоди на відчуження іпотечного майна не давав, будь-який договір відчуження без такої згоди в силу закону є недійсним і рішення суду для визнання таких недійсними не потребується.

Не погоджуючись із таким рішенням, ПМП «Фермер Подільський» подано апеляційну скаргу у якій просить його скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Така апеляційна скарга загалом мотивована тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що в процедурі банкрутства ФОП ОСОБА_2 , ОСОБА_1 публічно придбав з торгів на офісних приміщень у АДРЕСА_1 , що належали ОСОБА_2 , а іншу частини цих же офісних приміщень набув на підставі договору дарування від 04.12.2014. Тому, оскільки кошти від продажу половини офісних приміщень повернуті банку в ліквідаційній процедурі банкрутства ФОП Купини В.З., а інша частина правомірно була набута ОСОБА_1 згідно договору дарування, такий правомірно його продав уже як цілісний об`єкт нерухомого майна ТОВ «Бас-Маркет», який в подальшому відчужив його як цілісний об`єкт ПМП «Даймон», правонаступником якого є ПМП «Фермер Подільський» згідно договору від 27.03.2019. Тому, суд не вправі був задовольняти позов банку щодо скасування права власності на увесь об`єкт нерухомого майна, а було б правомірно лише на частину.

Також, судом першої інстанції не взято до уваги, що станом на укладання оспорюваних угод, запису у Реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень запису про іпотеку на спірний об`єкт нерухомого майна не було.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Укрсиббанк» від 01.10.2024 загалом зазначило, що в силу вимог ч.3 ст. 46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців і громадських формувань», ст.ст. 52, 53 ЦК України, ст.ст. 47-49 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», навіть після того, як в процедурі банкрутства були частково погашені вимоги фізичної особи підприємця частково, такі вимоги не вважаються погашеними загалом, оскільки після припинення підприємницької діяльності фізичної особи, фізична особа несе цивільну відповідальність в порядку цивільного законодавства.

Тому, незважаючи на часткове погашення кредитних зобов`язань першого власника об`єкта нерухомого майна, яке перебувало в іпотеці з 2007 року, таке повністю не погашене а іпотека відповідно до ст. 17 Закону України «Про іпотеку», є чинною і не припинялася. Про відсутність обставин припинення іпотеки, позивач також послався на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у релевантних правовідносинах у справі №910/73/17, викладених у постанові від 28.05.2018.

Присутні у судовому засіданні представники від скаржника та відповідача-3 підтримали доводи та обґрунтування, зазначені у апеляційній скарзі, а представник позивача відповідно доводи та заперечення, зазначені у відзиві на апеляційну скаргу

Дослідивши матеріали справи в сукупності з доводами та запереченнями представників сторін, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необґрунтованість вимог апеляційної скарги та як наслідок, залишення без змін оскаржуваного судового рішення.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, 20.09.2007 між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту, згідно умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 55 тис. дол. США під 11,9% річних, які підлягають перегляду згідно з умовами договору кожного місяця, з кінцевим терміном повернення до 18.09.2037.

Згідно п. 1.4. договору, цільове призначення (мета) кредиту кредит надається позичальнику для особистих потреб, а саме: на придбання нерухомості трикімнатної квартири загальною площею 47,8 кв. м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

20.09.2007 на забезпечення виконання вищевказаних кредитних зобов`язань між банком та ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір, згідно з умовами якого останній передав в іпотеку банку квартиру за адресою АДРЕСА_2 .

ОСОБА_2 свої зобов`язання за вищевказаним кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого виникла заборгованість.

Так, рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 01.11.2018 у справі № 607/5098/17 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 0 від 20.09.2007 по кредиту та процентам у розмірі 104 079,83 дол. США, що складає 2 926 724,82 грн, пені у розмірі 497 280,58 грн та 49 445,72 грн витрат по оплаті судового збору.

Іншим рішенням того ж суду від 17.11.2010 у справі № 22ц-659/11 у порядку поділу майна подружжя визнано за ОСОБА_4 право власності, зокрема, на 1/2 частину торгово-офісного приміщення (квартири) за адресою АДРЕСА_2 .

У подальшому, рішенням Апеляційного суду Тернопільської області від 24.05.2011 у справі № 22ц-659/11, рішення Тернопільського міськрайонного суду від 17.11.2010 скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно, відмовлено.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, квартира АДРЕСА_3 була придбана ОСОБА_2 20.09.2007 та була предметом договору від 20.09.2007 для забезпечення зобов`язань за кредитним договором № 0. Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 09.08.2008 вказана квартира переведена із житлового у нежитлове торгово-офісне приміщення і використовувалось ОСОБА_2 як за прямим призначенням самостійно, так і для здачі в оренду.

Також у постанові суду апеляційної інстанції зазначив, що постановою Господарського суду Тернопільської області від 26.03.2010 суб`єкта підприємницької діяльності фізичну особу ОСОБА_2 визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

Торговоофісне приміщення № 1 по АДРЕСА_1 було включено в ліквідаційну масу, що не заперечувалося ОСОБА_2 .

У іншій справі №607/20645/20 у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01.06.2022 у спорі фактично між тими ж сторонами, що у нашій справі підтверджено, що на підставі рішення виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 11.09.2011 № 1405 право власності на 1/2 частину (квартири) торгово-офісного приміщення за адресою АДРЕСА_2 оформлено за ПП «Владіз», засновником якого була ОСОБА_4 . Власником решти частки вказаного приміщення залишився ОСОБА_2

04.12.2014 ПП «Владіз» за договором дарування передало безоплатно ОСОБА_1 1/2 частку торгово-офісного приміщення за адресою АДРЕСА_2 , яке є предметом іпотеки.

30.10.2012 постановою Господарського суду Тернопільської області у справі № 10/Б-5022/1400/2012 фізичну особу підприємця ОСОБА_2 визнано банкрутом.

23.01.2015 відбувся аукціон та реалізація майна відповідно до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його вартості», де було реалізовано 1/2 частину торгово-офісного приміщення за адресою АДРЕСА_2 та 2/3 частини квартири по АДРЕСА_4 , які залишилися у власності ОСОБА_2 , і ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 07.05.2015 у справі № 10/Б-5022/1400/2012 ПАТ «УкрСиббанк» було розподілено 212 358,00 грн, які банк отримав.

Надалі АТ «УкрСиббанк» звернулося із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Так, рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 26.09.2018 у справі № 607/9268/17 в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором № 601 від 06.12.2006 у розмірі 61 102,60 дол. США та 1152,14 грн пені та заборгованості за кредитним договором № 0 від 20.09.2007 у розмірі 105 444,64 дол. США, що еквівалентно 2 750 008,86 грн пені, вирішено звернути стягнення на предмет іпотеки: частини(квартири) торгово-офісного приміщення №1 по АДРЕСА_1 та 1/3 частини квартири АДРЕСА_5 , що належать ОСОБА_1 на підставі договорів дарування від 04.12.2014.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 03.11.2020 рішення Тернопільського міськрайонного суду від 26.09.2018 у справі №607/9268/17 та постанову Тернопільського апеляційного суду від 18.06.2019 в частині вирішення позовних вимог АТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , за участю третіх осіб ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ПП «Владіз» про звернення стягнення на предмет іпотеки частину торгово-офісного приміщення №1 загальною площею 47,5 кв.м. по АДРЕСА_1 і належить ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 04.12.2014 в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 перед ПАТ «УкрСиббанк» за кредитним договором № 0 від 20.09.2007 скасовано. Ухвалено в цій частині нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову. Поновлено дію рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26.09.2018 та постанови Тернопільського апеляційного суду від 18.06.2019 у не скасованій частині.

Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 607/9268/17, постанову Тернопільського апеляційного суду від 21.04.2021 та постанову Тернопільського апеляційного суду від 03.11.2020 скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Тернопільською апеляційного суду від 21.01.2022 у справі 607/9268/17, апеляційне провадження за апеляційними скаргами на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26.09.2018 за позовом ПАТ «УкрСиббанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки, закрито. Тобто, рішення Тернопільського міськрайонного суду у справі № 607/9268/17 від 26.09.2018 набрало законної сили.

Вірно зазначено судом першої інстанції, що спір між сторонами виник щодо майна відчуженого ОСОБА_1 за договором дарування, яке обтяжено договором іпотеки, зокрема, щодо 1/2 частки торгово-офісного приміщення за адресою АДРЕСА_2 .

Відповідно до договору купівлі-продажу від 01.12.2017 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Бас-Маркет», останнє набуло у власність приміщення №1, загальною площею 47,5 кв.м. по АДРЕСА_1 і цього ж числа зареєстровано право власності на вказане майно (номер запису про право власності: 23686906), індексний номер: 38468660 приватним нотаріусом Фіголь Н.Б.

Згідно з договором купівлі-продажу від 27.03.2019, ТОВ «Бас-Маркет» відчужило це ж нерухоме мано на користь ПМП «Даймон», правонаступником якого є ПМП «Фермер Подільський» і цього 27.03.2019 зареєстровано право власності за ПМП «Даймон» приватним нотаріусом Береш Л.І.

Постановляючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Зокрема, за змістом ч.5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Частиною 1 ст. 4 Закону України «Про іпотеку» (в редакції на час виникнення спірних відносин до внесення змін 04.07.2013) встановлено, що обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством. У разі недотримання цієї умови іпотечний договір є дійсним, але вимога іпотекодержателя не набуває пріоритету відносно зареєстрованих прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно.

Згідно ст. 17 Закону України «Про іпотеку», іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Як вірно встановлено судом, жодна з цих підстав припинення іпотеки відповідно до означеної вище норми спеціального закону не настала, іпотека вказаного вище нерухомого майна по договору іпотеки від 20.09.2007 за реєстровим номером 3542 виникла з моменту його нотаріального посвідчення, та не припинялася.

Відтак, договір іпотеки від 20.09.2007 за реєстровим номером 3542 є дійсним з моменту його нотаріального посвідчення та відповідно нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01, є предметом іпотеки АТ «Укрсиббанк».

В подальшому, відповідно до договорів купівлі-продажу, на підставі яких це спірне нерухоме майно переходило у власність ТОВ «Бас-Маркет», ПМП «Даймон», правонаступником якого є ПМП «Фермер Подільський», останній є титульним власником спірного майна.

Згідно ст. 9 Закону України «Про іпотеку», іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя відчужувати предмет іпотеки.

Відповідно до ч.3 ст. 12 Закону України «Про іпотеку», правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання недійсним такого правочину судом не вимагається.

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи (ч.ч. 1,2,5 ст. 216 ЦК України).

Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення (ч. 1 ст. 236 ЦК України).

Як вірно встановлено судом першої інстанції та не спростовано сторонами спору, АТ «УкрСиббанк» як іпотекодержатель, не надавав згоди на відчуження спірного нерухомого майна.

Тому, правомірним є висновок суду, що в силу вказаних вище положень Закону України «Про іпотеку», правочини вчинені без згоди іпотекодержателя є нікчемними, а рішення про державну реєстрацію прав на підставі нікчемних правочинів підлягає скасуванню з припиненням у відповідних реєстрах записів про права власності ТОВ «Бас-Маркет» та ПМП «Даймон», що були зареєстровані на підставі нікчемних договорів купівлі-продажу.

Вірно з урахуванням вимог ч.4 ст. 236 ГПК України, судом першої інстанції також зроблено посилання на правовий висновок, викладений у п.п. 69,70 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі № 916/3156/17, за якою, якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання недійсним такого правочину судом не вимагається; визнання недійсним нікчемного правочину законом не передбачаються, оскільки нікчемним правочин є в силу закону. Такий спосіб захисту, як встановлення нікчемності правочину, також не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом.

Тому, правомірними є висновки суду першої інстанції, що зважаючи на реєстраційні дії про право власності на спірний об`єкт нерухомого майна за відповідачами, позивач позбавлений можливості звернути стягнення на майно, яке перебуває в іпотеці навіть на виконання чинного судового рішення, тому правомірними є позовні вимоги позивача про скасування рішень приватних нотаріусів про державну реєстрацію права власності та припинення права власності нерухомого майна загальною площею 47,5 кв.м., що знаходиться АДРЕСА_1 і є ефективним способом захисту.

Також, ухвалюючи цю постанову та враховуючи доводи апеляційної скарги про законність набуття ОСОБА_1 частини спірного нерухомого майна з прилюдних торгів у процедурі банкрутства боржника ФОП Купини В.З., судом апеляційної інстанції також береться до уваги таке.

Оскільки останні набувачі спірного нерухомого майна ТОВ «Бас-Маркет» та ПМП «Даймон» не набували право власності по частинах, кожна по , а як на цілісний об`єкт нерухомого майна з одним і тим же реєстраційним номером 01, то відповідно суд не вправі скасовувати державну реєстрацію права власності на частину такого об`єкту нерухомого майна, так як правочини, на підставі яких здійснювалася державна реєстрація права власності, проводилася на підставі нікчемних правочинів, істотною умовою був цілий об`єкт нерухомого майна, а не його частина.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 656 ЦК України, істотною умовою договору дарування, дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі.

Таким чином, судове рішення про визнання нікчемними договорів в частині не зможе бути реально виконане, носитиме декларативний характер і не призведе до відновлення порушеного майнового права позивача.

Разом з тим, залишене без змін апеляційною інстанцією це судове рішення суду першої інстанції не може бути перешкодою у реєстрації (відновлення реєстрації) законно набутого права власності на підставі договору дарування його частину попереднім законним власником ОСОБА_5 із подальшою реєстрацією за його згодою останнього власника такого об`єкту нерухомого майна - ПМП «Даймон», правонаступником якого є ПМП «Фермер Подільський», лише за його згодою, оскільки істотно змінюється предмет договору купівлі-продажі чи будь-якого іншого правочину відчуження з цілого об`єкту нерухомого майна на його частину.

При цьому, останній набувач права власності на таке нерухоме майно ПМП «Фермер Подільський» у разі незгоди відновити право власності на його частину, вправі вимагати повернення витрат, пов`язаних із вчиненням недійсного (нікчемного) правочину або відшкодування збитків, які настали внаслідок визнання недійсним (нікчемним) договору купівлі-продажі згідно ч.ч. 1, 2 ст. 216 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст. 276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ч.4 ст. 11 ГПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. ст. 13, 76, 77, 86 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам загалом, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищевикладене, рішення місцевого господарського суду належить залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Оскільки за наслідками апеляційного перегляду у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, то в силу ч.1 ст. 129 ГПК України, за ним залишається сплачений судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 269-270, 275-276, 281-284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ПМП «Фермер Подільський» залишити без задоволення, а оскаржуване рішення Господарського суду Тернопільської області від 15.07.2024 у справі № 921/333/22 (607/20645/20) - без змін.

2. Витрати по сплаті судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції залишити за апелянтом.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до Верховного Суду.

Справу повернути до Господарського суду Тернопільської області.

Головуючий (суддя-доповідач) О.І. МАТУЩАК

Судді Н.М. КРАВЧУК

О.С. СКРИПЧУК