ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

19.02.2025м. СумиСправа № 920/1001/23

Суддя господарського суду Сумської області Вдовенко Д.В., розглянувши спільну заяву Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України та Товариства з обмеженою відповідальністю Брокенергія (вх. №634 від 12.02.2025) про затвердження мирової угоди по справі №920/1001/23 за позовом Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Брокенергія, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Товариства з обмеженою відповідальністю Оператор газотранспортної системи України про стягнення 104 709 266 грн. 24 коп.,

УСТАНОВИВ:

Рішенням від 16.01.2024 у справі № 920/1001/23 Господарський суд Сумської області позов задовольнив частково, стягнув з Товариства з обмеженою відповідальністю Брокенергія на користь Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України 47 168 017 грн. 73 коп. вартості безпідставно набутого природного газу, 707 520 грн 27 коп. витрат по сплаті судового збору; у задоволенні позову в іншій частині відмовив.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 16.07.2024 рішення Господарського суду Сумської області від 16.01.2024 у справі №920/1001/23 залишене без змін.

12.08.2024 на примусове виконання рішення суду у справі Господарський суд Сумської області видав відповідний наказ.

Ухвалою від 21.08.2024 господарський суд частково задовольнив заяву відповідача (вх. №3337 від 23.07.2024) про розстрочення виконання рішення по справі №920/1001/23; розстрочив виконання рішення Господарського суду Сумської області від 16.01.2024 у справі № 920/1001/23 строком на п`ять місяців рівними частинами згідно з таким графіком: до 16.09.2024 в сумі 9 038 000грн.; до 16.10.2024 в сумі 9 038 000грн.; до 16.11.2024 в сумі 9 038 000грн.; до 16.12.2024 в сумі 9 038 000грн.; до 16.01.2025 в сумі 9 038 000грн.

12.02.2025 сторони подали спільну заяву (вх. № 634 від 12.02.2025), в якій просять суд затвердити укладену між сторонами мирову угоду у справі № 920/1001/23. До заяви додана укладена між сторонами мирова угода від 06.02.2025.

Відповідно до ст. 192 Господарського процесуального кодексу України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, якщо мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу.

До ухвалення судового рішення у зв`язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз`яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежені представники сторін вчинити відповідні дії.

Укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди. Затверджуючи мирову угоду, суд цією самою ухвалою одночасно закриває провадження у справі.

Суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо: 1) умови мирової угоди суперечать закону або порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є невиконуваними; або 2) одну із сторін мирової угоди представляє її законний представник, дії якого суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Аналіз зазначеної норми дозволяє дійти висновку, що укладення мирової угоди є правом сторін, яким вони можуть скористатися у будь-який момент судового розгляду, тобто після відкриття провадження у справі судом першої, апеляційної чи касаційної інстанції та до ухвалення судового рішення за результатами такого розгляду.

Після ухвалення судового рішення судовий процес припиняється. Разом із тим, процес захисту прав продовжується у формі виконання судового рішення, яке може відбуватися у добровільному чи примусовому порядку (виконавче провадження).

При цьому добровільний порядок, на відміну від примусового, на законодавчому рівні не регулюється.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із частиною другою статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони у процесі виконання рішення відповідно до процесуального законодавства мають право укласти мирову угоду, що затверджується (визнається) судом, який видав виконавчий документ.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі затвердження судом мирової угоди, укладеної сторонами у процесі виконання рішення.

Порядок подання та затвердження мирової угоди в процесі виконання рішення суду врегульований ст. 330 ГПК України.

Згідно з цією нормою мирова угода, укладена між сторонами, або заява про відмову стягувача від примусового виконання в процесі виконання рішення подається в письмовій формі державному або приватному виконавцеві, який не пізніше триденного строку передає її для затвердження до суду, який видав виконавчий документ.

Питання затвердження мирової угоди у процесі виконання рішення, задоволення заяви про відмову стягувача від примусового виконання рішення вирішується судом протягом десяти днів з дня надходження до суду відповідної заяви, про що постановляється ухвала.

Суд має право відмовити у затвердженні мирової угоди у процесі виконання рішення з підстав, визначених статтею 192 цього Кодексу, а у задоволенні заяви про відмову від примусового виконання рішення - з підстав, визначених статтею 191 цього Кодексу.

За змістом ч. 1 ст. 330 ГПК України на законодавчому рівні встановлений імперативний припис щодо часу, коли може бути укладена мирова угода після ухвалення судового рішення, тобто закінчення судового процесу, та кола суб`єктів, які уповноважені звернутися до суду із клопотанням про затвердження мирової угоди, що розширеному тлумаченню не підлягає.

Відповідне право може бути реалізовано лише в процесі примусового виконання судового рішення, тобто за наявності відкритого виконавчого провадження. Суб`єктами, які уповноважені звертатися до суду із клопотанням про затвердження мирової угоди, є державний або приватний виконавець, на виконанні в яких знаходиться відповідне виконавче провадження.

У зв`язку з наведеним, у разі звернення сторін безпосередньо до суду з письмовою заявою про укладення мирової угоди під час виконання судового рішення, суд має виходити з того, що заява підписана особами, які не мають права її підписувати.

Відповідної правової позиції дотримається Верховний Суд у постанові від 30 вересня 2020 року у справі №753/16296/14-ц.

За викладених обставин суд повертає спільну заяву Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України та Товариства з обмеженою відповідальністю Брокенергія (вх. №634 від 12.02.2025) про затвердження мирової угоди по справі №920/1001/23 заявникам без розгляду відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 174 ГПК України. Оскільки спільна заява надіслана суду поштою Товариством з обмеженою відповідальністю Брокенергія, суд повертає заяву з додатками на адресу відповідача.

Керуючись ст. 174, 192, 234, 235, 330 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Спільну заяву Акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України та Товариства з обмеженою відповідальністю Брокенергія (вх. №634 від 12.02.2025) про затвердження мирової угоди по справі №920/1001/23 разом з додатками повернути заявнику.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 255-257 Господарського процесуального кодексу України. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня складання повного судового рішення до Північного апеляційного господарського суду.

Ухвала підписана суддею 19.02.2025.

Суддя Д.В. Вдовенко