ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" лютого 2025 р. Справа№ 910/4384/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Суліма В.В.

Майданевича А.Г.

за участю секретаря судового засідання Безрука Д.Д.,

за участю представників сторін:

від позивача: Дацко Ю.В. - адвокат, посвідчення № 9467/10;

від відповідача: Климків Л.Я. (в режимі відеоконференції);

від третіх осіб: Король Д.В. (в режимі відеоконференції);

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 07.10.2024 (повний текст - 23.10.2024)

у справі №910/4384/24 (суддя Балац С.В.)

за позовом ОСОБА_2

до громадської організації "ФЕДЕРАЦІЯ ВЕЛОСИПЕДНОГО СПОРТУ УКРАЇНИ"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача:

1) ОСОБА_3

2) ОСОБА_4

про визнання недійсним та скасування наказу.

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст позовної заяви

ОСОБА_2 (надалі - позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва із позовом до Громадської організації "ФЕДЕРАЦІЯ ВЕЛОСИПЕДНОГО СПОРТУ УКРАЇНИ" (надалі - відповідач) про визнання недійсним та скасування наказу.

2. Короткий зміст оскаржуваної ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.10.2024 позовну заяву ОСОБА_2 до громадської організації "ФЕДЕРАЦІЯ ВЕЛОСИПЕДНОГО СПОРТУ УКРАЇНИ" про визнання недійсним та скасування наказу залишено без розгляду.

3. Надходження апеляційної скарги на розгляд Північного апеляційного господарського суду

Не погодившись з постановленою ухвалою, ОСОБА_2 04.11.2024 (через Електронний суд) звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 07.10.2024 у справі № 910/4384/24 та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

06.11.2024 Північний апеляційний господарський суд постановив ухвалу, якою апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 07.10.2024 у справі № 910/4384/24 залишено без руху. Запропоновано скаржнику сплатити судовий збір у встановленому відповідним законодавством розмірі (2 422,40 грн), про що надати суду докази в десятиденний строк.

18.11.2024 (через Електронний суд) до суду апеляційної інстанції від скаржника надійшла заява про виконання вимог ухвали суду, до якої скаржник долучив докази сплати судового збору, що підтверджується платіжною інструкцією за № 0.0..1 від 18.11.2024. Заяву подано в строк, встановлений судом.

26.11.2024 Північний апеляційний господарський суд постановив ухвалу, якою відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 07.10.2024 у справі №910/4384/24. Розгляд справи було призначено на 17.12.2024.

26.11.2024 (через Електронний суд) до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_4 надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, поза межами приміщення суду.

28.11.2024 Північний апеляційний господарський суд постановив ухвалу, якою задоволено заяву ОСОБА_4 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

01.12.2024 (через Електронний суд) від третьої особи 2 на стороні відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу (був зареєстрований 02.12.2024), який було прийнято судом апеляційної інстанції в порядку ст. 263 ГПК України.

13.12.2024 (через Електронний суд) від відповідача надійшла заява про розгляд справи в режимі відеоконференції, яка була реалізована судом апеляційної інстанції.

13.12.2024 (через Електронний суд) від позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

17.12.2024 Північний апеляційний господарський суд постановив ухвалу, якою продовжено строк розгляду апеляційної скарги. Відкладено розгляд апеляційної скарги ОСОБА_2 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 07.10.2024 у справі №910/4384/24 на 21.01.2025, в режимі ВКЗ. Здійснено публікацію на сайті Судової Влади . Здійснено відповідні запити щодо місця реєстрації ОСОБА_3 .

17.12.2024 (через Електронний суд) від третьої особи 2 на стороні відповідача надійшла заява про повідомлення адреси третьої особи 1 на стороні відповідача (була зареєстрована 18.12.2024), за якою і здійснювалась відправка засобами поштового зв`язку судом апеляційної інстанції.

03.01.2025 (через Електронний суд) від позивача надійшли додаткові пояснення (були зареєстровані 06.01.2025).

17.01.2025 (через Електронний суд) від третьої особи 2 на стороні відповідача надійшли додаткові пояснення (були зареєстровані 20.01.2025).

17.01.2025 (через Електронний суд) від третьої особи 2 на стороні відповідача надійшло клопотання про залишення додаткових пояснень позивача від 03.01.2025 без розгляду.

21.01.2025 у судове засідання з`явилися представники позивача, відповідача, третьої особи 2 на стороні відповідача. Представники третьої особи 1 на стороні відповідача у судове засідання не з`явились. Про дату, час та місце судового засідання повідомлялись. Водночас, поштове повідомлення до суду апеляційної інстанції повернулось з відміткою: «за закінченням терміну зберігання».

21.01.2025 суд в судовому засіданні розпочав розгляд апеляційної скарги по суті, заслухав пояснення та заперечення сторін щодо поданої апеляційної скарги. А також ознайомився з технічним записом судового процесу, протоколом судового засідання від 07.10.2024 (суду першої інстанції) у справі № 910/4384/24. Також суд апеляційної інстанції дослідив матеріали справи та докази. Закінчивши з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність оголошення перерви в порядку ч. 2 ст. 216 ГПК України перед судовими дебатами.

В судовому засіданні 11.02.2025 представник апелянта свою скаргу підтримав, просив її задовольнити, оскаржувану ухвалу скасувати, передавши справу для подальшого розгляду до суду першої інстанції. Представник відповідача - зазначив, що залишає вказане питання на розсуд суду. Третя особа в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечували, просили залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Справа була розглянута в розумний строк (в розумінні ст. 6 Конвенції) з незалежних від суду причин, враховуючи по віденки сторін, з метою забезпечення рівності сторін, враховуючи узгодження сторонами продовження строку розгляду апеляційної скарги, з урахуванням дії воєнного стану в Україні, обставини оголошення сигналу "повітряна тривога" та інші чинники.

3. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених у ній доводів

Апелянт не погоджується з оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції, вважає її такою, що ухвалена з порушенням норм процесуального права з урахуванням наступного.

Так, скаржник зазначив про недоведеність використання судового рішення в інших провадженнях, оскільки, на його думку, суд першої інстанції помилково вважав, що позов подано з метою використання рішення в інших справах, хоча ця обставина не підтверджена жодними доказами. Повноваження позивача як президента ФВСУ вже підтверджені рішеннями судів, що набрали законної сили, тому потреби в додатковому рішенні не було.

Окрім цього, щодо недослідження суттєвих обставин справи, скаржник зазначив, що суд не дослідив факти перебування позивача на посаді президента ФВСУ та неправомірно вважав, що його позов не спрямований на захист прав. Водночас наявний спір стосується правової невизначеності у питанні управління юридичною особою через суперечливі рішення, які мали силу до моменту їх скасування.

Також апелянт зазначив про порушення норм процесуального та матеріального права, оскільки суд першої інстанції безпідставно визнав подання позову зловживанням процесуальними правами, не врахувавши обставини справи. Вказане, за доводами скаржника, суперечить ст. 43 ГПК України, ст. 55 Конституції України та правовим висновкам Верховного Суду, оскільки обмежує право позивача на судовий захист. А тому скаржник просив оскаржувану ухвалу скасувати, а справу направити для подальшого розгляду до суду першої інстанції.

4. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу третя особа ( ОСОБА_4 ) зазначив, що не погоджується з доводами апеляційної скарги, вважає її необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню з урахуванням наступного.

Так, за доводами третьої особи, в судовому засіданні 07.10.2024 ОСОБА_2 особисто підтвердив, що позов подано з метою подальшого використання судового рішення в інших судових справах, що зафіксовано у відеозаписі та протоколі судового засідання.

Окрім цього, третя особа зазначила про наявність спору щодо повноважень Президента ФВСУ. Так, позивач помилково вважає, що наказ №5 від 15.09.2022 був виданий особою, яка не займала на той час посаду Президента ФВСУ. Він вважає, що саме він був легітимним керівником відповідно до рішення Конференції від 20.08.2019, і наказ порушує його право на управління організацією. Однак, третя особа зазначає про відсутність порушеного права позивача та штучність поданого позову у даній справі. А тому третя особа просила апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.

ПОЗИЦІЯ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ

5. Мотиви, з яких виходить Північний апеляційний господарський суд, та застосовані ним положення законодавства

Відповідно до частин 1 і 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави; суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Частиною 1 статті 4 ГПК України передбачено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Відповідно до ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Також, як зазначено в ч. 2 ст. 14 ГПК України, учасники справи розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 і 3 ст. 43 ГПК України учасники процесу та їх представники повинні добросовісно користуватись процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню господарського судочинства, зокрема:

1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, спрямованих на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;

2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;

3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер;

4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи, або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою;

5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Водночас, положення Господарського процесуального кодексу України не містять критеріїв визначення безпідставного або штучного позову, а тому однозначно встановити, що позов є штучним або завідомо безпідставним, без дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, не завжди вбачається за можливе.

Висновок про штучний характер позову або про те, що він є завідомо (для позивача) безпідставним, не повинен ґрунтуватися на припущеннях. В іншому разі висновок про те, що подання такого позову є зловживанням процесуальними правами, не буде переконливим і, відповідно, залишення позовної заяви без розгляду може бути розцінене як порушення права позивача на судовий захист.

Разом з цим, залишаючи позовну заяву ОСОБА_2 без розгляду, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку, що спір у цій справі має штучний характер, оскільки не спрямований на реальний захист прав, поданий з метою використання рішення суду в інших провадженнях, відповідач, в особі Президента ФВСУ Грівко Андрія Аскольдовича визнав свій же позов, ОСОБА_2 , поданий на захист начебто непорушених прав ОСОБА_2 як Президента ФВСУ так і члена ФВСУ. Зазначені обставини, за висновком суду першої інстанції - стали підставою для залишення позову без розгляду на підставі ч.3 ст.43 Господарського процесуального кодексу України.

Суд апеляційної інстанції вважає передчасним такий висновок суду першої інстанції з урахуванням наступного.

Отже, гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Наявність права на пред`явлення позову не є безумовною підставою для здійснення судового захисту, а є лише однією з необхідних умов реалізації встановленого права.

Згідно з ч. 1 ст. 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції зазначає, що предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Тобто, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

При цьому, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Аналогічна правова позиція зазначена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №761/41071/19 від 08 квітня 2020 року, Великої Палати Верховного Суду від 26 вересня 2024 року у справі № 990/220/24, Верховного Суду від 10.07.2024 у справі № 916/1055/23).

Разом з цим, з метою перевірки обставин, на які посилався суд першої інстанції та про які зазначає на стадії апеляційного перегляду третя особа ОСОБА_4 в частині підтвердження особисто в судовому засіданні 07.10.2024 позивачем інформації щодо наміру використання встановлених у даній справі обставин як преюдиційних обставин в інших справах, суд апеляційної інстанції в судовому засіданні 21.01.2025 прослухав за участю представників учасників апеляційного провадження звукозапис протоколу судового засідання від 07.10.2024.

Так, судом апеляційної інстанції було встановлено, що на вказаному судовому засіданні 07.10.2024 позивачем (особисто) не було підтверджено наміру використання встановлених у даній справі обставин (як преюдиційних обставин) з метою їх використання в інших судових справах. Відповівши на таке питання головуючого судді - «ні». А тому як доводи третьої особи в цій частині, так і висновок суду першої інстанції - не знаходять свого підтвердження в матеріалах справи, викладене - є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції (п. 3 ч. 1 ст. 277 ГПК України).

В цій частині суд апеляційної інстанції також зазначає, що інших доказів в розумінні ст. 74, 76-79, 80, 86, 269 ГПК України «штучності позову», пов`язаність сторін, які зазвичай узгоджують свої дії, неспрямованість на реальний захист прав, дії, які своєю суттю та наслідками суперечать один одному - матеріали справи не містять. Навпаки, як вбачається з письмових пояснень, наданих позивачем, третьою особою, між сторонами дійсно наявний корпоративний спір щодо правової невизначеності у питанні управління юридичною особою. Вказані обставини безпосередньо підтверджуються наявністю судового спору в цивільній справі № 757/230/20, де різні судові інстанції неодноразово розглядали наявний між сторонами спір; заперечення третьої особи в цій справі. А тому суд апеляційної інстанції приймає доводи скаржника про передчасність та помилковість висновку суду першої інстанції про штучність поданого у даній справі позову.

Таким чином, суд апеляційної інстанції зазначає, що суд першої інстанції дійшов передчасного та помилкового висновку про те, що поданий позов не спрямований на реальний захист прав позивача, поданий з метою використання рішення суду в інших провадженнях.

Відповідно до ст. 6 Конвенції, яку суд апеляційної інстанції застосовує при перегляді даної ухвали, вважає помилковими висновки суду першої інстанції, що про «штучність поданого позову» свідчить визнання директором відповідача позову. Так, суд апеляційної інстанції зазначає, що чинний ГПК України передбачає право відповідача на визнання позову. Водночас, та обставина, що особа позивача та директора відповідача збігається, не спростовує можливості наявності між учасниками даної справи корпоративного спору щодо прийнятих рішень (в період, коли підписантом був не позивач, як директор відповідача). Саме вказаний період (коли рішення від імені відповідача підписувались не позивачем) і входить до предмету дослідження у даній справі. А тому вказані обставини не є підставою для беззаперечного визнання судом поданого позову «штучним».

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає, що висновок суду першої інстанції про наявність підстав для залишення позову без розгляду - є помилковим. А тому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню через неправильне застосування норм процесуального права, невідповідність висновків обставинам справи (п. 3 ч. 1, ч. 2 ст. 277 ГПК України, ч. 3 ст. 43 ГПК України), з передачею справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

8. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 280 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Положеннями частини 3 статті 271 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство, про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

За змістом пункту 6 статті 275 Господарського процесуального кодексу України апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

За таких обставин, Північний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що наведені місцевим судом обґрунтування оскарженої ухвали не можуть бути достатніми підставами для повернення позовної заяви, відтак апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, а ухвала місцевого суду - скасуванню з передачею справи на розгляд до суду першої інстанції.

9. Судові витрати

З огляду на передачу справи до суду першої інстанції для продовження розгляду, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, підлягають розподілу за результатами вирішення спору.

Керуючись ст. 2, 129, 269, 270, ст. 275, ст. 277, ст. 281 - 283 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Господарського суду міста Києва від 07.10.2024 у справі №910/4384/24 - задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 07.10.2024 у справі №910/4384/24 - скасувати, справу (позовну заяву) передати на розгляд суду першої інстанції.

3. Розподіл судового збору за розгляд даної апеляційної скарги доручити здійснити суду першої інстанції за результатами розгляду справи по суті.

4. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, передбаченому ст. 286 - 291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 17.02.2025.

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді В.В. Сулім

А.Г. Майданевич