ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" лютого 2025 р. Справа№ 910/3812/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Козир Т.П.

Скрипки І.М.

при секретарі судового засідання Линник А.М.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Електроград"

на рішення Господарського суду міста Києва від 01.08.2024

у справі № 910/3812/24 (суддя Є.В. Павленко)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Гарант Енерджи"

до Приватного акціонерного товариства "Електроград"

про стягнення 2 100 000,00 грн,

за участю представників сторін згідно з протоколом судового засідання, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Гарант Енерджи" (далі - ТОВ "Гарант Енерджи") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Електроград" (далі - ПрАТ "Електроград") про стягнення 2 100 000,00 грн попередньої оплати, перерахованої відповідачеві на виконання договору, укладеного у спрощений спосіб та наявності підстав для повернення коштів у зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язання з поставки товару.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.08.2024 у справі №910/3812/24 позовні вимоги задоволено. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Електроград" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Гарант Енерджи" 2 100 000,00 грн попередньої оплати та 25 200,00 грн судового збору.

Рішення суду вмотивоване доведеністю позивачем заявленої вимоги та обставин тривалої непоставки відповідачем товару.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, Приватне акціонерне товариство "Електроград" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, вказуючи, що рішення судом прийнято з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, оскільки неповно з`ясовано обставини справи, що призвело до неправильного вирішення справи та порушення прав відповідача.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом не було враховано, що замовлені позивачем трансформатори є виготовленими на 90%, а задоволення позову призведе до порушення прав відповідача, оскільки на їх виготовлення відповідачем витрачено значну суму коштів; строк виготовлення товару сторонами не визначався, відтак посилання суду про наявність у відповідача обов`язку поставити товар у строк 7 днів після пред`явлення вимоги є некоректним; суд не надав оцінки доводам відповідача про об`єктивну неможливість здійснення поставки оплаченого товару через дію форс-мажорних обставин - військову агресію Російської Федерації проти України; суд прийняв в якості належних доказів листи, що направлялися на електронну пошту та отримувалися сторонами з поштових скриньок, які не є офіційними електронними адресами позивача та відповідача, відомості про які внесені до ЄДР юридичних осіб, а тому не можуть визнаватися офіційними повідомленнями від імені юридичних осіб.

Відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.09.2024 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Електроград" передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Мальченко А.О., суддів Агрикової О.В., Козир Т.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.09.2024 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/3812/24; відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Електроград" на рішення Господарського суду міста Києва від 01.08.2024 у справі № 910/3812/24 до надходження матеріалів справи з Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.09.2024 відмовлено у задоволенні клопотання Приватного акціонерного товариства "Електроград" про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги; апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Електроград" на рішення Господарського суду міста Києва від 01.08.2024 у справі № 910/3812/24 залишено без руху та надано строк для усунення встановлених при поданні апеляційної скарги недоліків протягом 10 (десяти) днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.10.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Електроград" на рішення Господарського суду міста Києва від 01.08.2024 у справі №910/3812/24, розгляд апеляційної скарги призначено на 13.11.2024, Товариству з обмеженою відповідальністю "Гарант Енерджи" встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу до 25.10.2024.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.10.2024 задоволено клопотання представника Приватного акціонерного товариства "Електроград" Пантелєєва О.В. про участь у судовому засіданні 13.11.2024 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням підсистеми відеоконференцзв`язку Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

24.10.2024 через систему "Електронний суд" від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому сторона, заперечуючи проти апеляційних доводів, зазначила, що направлений відповідачем рахунок від 09.11.2021 містив істотні умови договору - предмет (найменування трансформаторів, їх характеристики та кількість), ціну (ціна за 1трансформатор та загальна сума за 4 трансформатори), найменування і місцезнаходження позивача, а також всі необхідні для оплати платіжні реквізити відповідача та вказано про дійсність рахунку протягом 2 календарних днів з моменту виписки, отже з моменту прийняття позивачем пропозиції та здійснення попередньої оплати товару, договір поставки між сторонами є укладеним у спрощеній формі, відповідно виникли зобов`язальні відносини. Відповідач прийняв попередню оплату товару, тобто засвідчив такими діями свій намір виконати договір, а тому такий договір не можна вважати неукладеним після його повного чи часткового виконання сторонами. Відповідач, вказуючи на здійснення сторонами листування з використанням неофіційних електронних адрес, обґрунтовуючи свою позицію, все ж посилався на частину таких листів, що вказує на його суперечливу поведінку. Стосовно того, що задоволення позовних вимог призведе до порушення прав відповідача, позивач зауважив, що часткове виготовлення товару не звільняє відповідача від зобов`язання повернути суму безпідставно збережених коштів попередньої оплати.

13.11.2024 розгляд справи № 910/3812/24 не відбувся у зв`язку з перебуванням судді Агрикової О.В. у відпустці.

Після виходу судді Агрикової О.В. з відпустки, ухвалою від 25.11.2024 колегією суддів апеляційну скаргу призначено до розгляду на 11.12.2024.

10.12.2024 від Пантелєєва О.ВА., представника відповідача через «Електронний суд» надійшло клопотання про відкладення розгляду справи через об`єктивну неможливість з`явитися в судове засідання у зв`язку з розглядом 11.12.2024 Дніпровським апеляційним судом за його участі апеляційної скарги у кримінальному провадженні. При цьому представник висловив клопотання проводити наступне судове засідання за його участі в режимі відеоконференції з використанням ним власного обладнання.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.12.2024 задоволено клопотання представника відповідача про відкладення судового розгляду справи, розгляд апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Електроград" на рішення Господарського суду міста Києва від 01.08.2024 у справі № 910/3812/24 відкладено на 22.01.2025.

22.01.2025 розгляд справи № 910/3812/24 не відбувся у зв`язку з перебуванням судді Агрикової О.В. у відпустці.

На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/304/25 від 23.01.2025 у зв`язку перебуванням судді Агрикової О.В., яка входить до складу колегії суддів у відпустці з 06.01.2025 по 30.01.2025, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/3812/24.

Відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.01.2025 апеляційну скаргу у справі № 910/3812/24 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Мальченко А.О., суддів Козир Т.П., Скрипки І.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.01.2025 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Електроград" на рішення Господарського суду міста Києва від 01.08.2024 у справі № 910/3812/24 прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючого судді Мальченко А.О., суддів Козир Т.П., Скрипки І.М., призначено апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Електроград" до розгляду на 05.02.2025.

05.02.2025 відповідач свого уповноваженого представника в судове засідання не направив, натомість його повноважним представником надано клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв`язку наявністю на те поважних причин, а саме його участі у судовому засіданні у Дніпровському апеляційному суді, докази на підтвердження даних обставин будуть надані ним апеляційному господарському суду пізніше.

Колегія суддів, вислухавши в судовому засіданні думку представника позивача щодо обґрунтованості поданого представником відповідача клопотання, погоджується з позицією представника ТОВ "Гарант Енерджи" про відсутність підстав для відкладення розгляду справи, оскільки представником відповідача не наведено поважності причин для цього, та ухвалила здійснювати апеляційний розгляд справи без участі відповідача.

Так, відповідно до частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає її розгляду.

За приписами ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку у разі першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Водночас, пунктом 2 частини 3 статті 202 ГПК України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Апеляційний господарський суд визнає неявку представника ПрАТ «Електроград» Пантелєєва О.В. у судові засідання 11.12.2024 та 05.02.2025 неповажними, оскільки останній у клопотанні від 10.12.2024 запевняв суд про надання у подальшому доказів, що підтверджують його участь у судовому засіданні у Дніпровському апеляційному суді, втім жодних документів представник відповідача суду апеляційної інстанції не надав. Колегія суддів також наголошує на тому, що такими доказами є відомості з сайту Судової влади про дату, місце та час розгляду судом конкретної справи, які завчасно публікуються, перебувають у вільному доступі, а також ордер адвоката, яким підтверджується надання останнім професійної правничої допомоги клієнтові (конкретній фізичній/юридичній особі) у справі, якій присвоєно індивідуальний номер, а не «повістка з відміткою про прийняття участі в розгляді справи», як про це зазначає представник відповідача. Таким чином, до тверджень представника відповідача про неможливість завчасного подання ним доказів, що підтверджують поважність причин нез`явлення в судові засідання, судова колегія ставить критично.

Водночас, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що представник відповідача, у випадку зайнятості в іншому судовому засіданні, мав можливість скористатися участю у розгляді апеляційної скарги ПрАТ «Електроград» в судовому засіданні в режимі відеоконференції, використовуючи власні засоби зв`язку, оскільки це клопотання було вирішене ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.10.2024, і про проведення судових засідань у справі №910/3812/24, призначених на 22.01.2025 та 05.02.2025 в режимі відеоконференції, сторони повідомлялись завчасно, що підтверджується довідками про доставку ухвал Північного апеляційного господарського суду від 25.11.2024, 11.12.2024, 24.01.2025 до електронних кабінетів позивача та відповідача 12.12.2024, 28.01.2025 відповідно.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу на те, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представника сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Крім того, враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

В судовому засіданні представник позивача вимоги апеляційної скарги не визнав, вказав, що доводи, на яких вона ґрунтується, є надуманими та необґрунтованими, просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити та залишити судове рішення без змін.

05.02.2025 року у судовому засіданні колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Обговоривши доводи апеляційної скарги ПрАТ «Електроград» на рішення Господарського суду міста Києва від 01.08.2024, відзиву на апеляційну скаргу, дослідивши докази наявні у справі, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, судова колегія апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 09.11.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю "Гарант Енерджи" отримало від Акціонерного товариства "Електроград" (яке в подальшому перейменоване на ПрАТ "Електроград") від цієї ж дати рахунок на оплату № ОФ00-00125 на суму 2 100 000,00 грн, який міститься в матеріалах даної справи.

Предметом оплати згідно з рахунком є: трансформатори сухі TDA-NWR 1000 KVA 10-0,4 KV ECO design ELECTROGRAD (втрати холостого ходу 1350, при навантаженні 75% - 7650) у кількості 4 (чотирьох) штук, загальною вартістю 2 100 000,00 грн з ПДВ. Також рахунок містив реквізити банківського рахунку відповідача, а саме: НОМЕР_1 у ПрАТ "Альфа-Банк", МФО 300346.

10.11.2021 позивач здійснив оплату вищезазначеного рахунку на користь відповідача, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжного доручення від вказаної дати № 3358 на суму 2 100 000,00 грн з призначення платежу: "за трансформатор з-но рах. № ОФ00-00125 від 09.11.2021 у т.ч. ПДВ 20 % - 350 000,00 грн". Обставина перерахування позивачем вказаних грошових коштів та отримання їх відповідачем останнім ані в ході розгляду справи судом першої інстанції, ані в апеляційній скарзі не заперечується.

У подальшому відповідач листами від 11.04.2022 вих. № 030, від 28.04.2023 № 037, від 04.09.2023 № 066, від 04.10.2023 вих. № 1145, від 20.03.2024 вих. № 19 повідомляв ТОВ "Гарант Енерджи" про настання обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин), що зумовили несвоєчасну поставку трансформаторів та просив не застосовувати через це до нього будь-яких санкцій, а також підтверджував свої наміри щодо поставки обумовленого сторонами товару по завершенню підготовчих робіт щодо його укомплектування. Копії вищевказаних листів відповідача підписані директором ПрАТ "Електроград" Захарченком Ю.М. та наявні в матеріалах справи.

05.03.2024 позивач звернувся до відповідача з вимогою № б/н про поставку оплаченого за вищевказаним рахунком товару у строк протягом 7-ми календарних днів з дня отримання вказаної вимоги.

Дана вимога була отримана уповноваженою особою відповідача 14.03.2024, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 273.

Докази, які свідчать про повернення відповідачем ТОВ "Гарант Енерджи" вказаної суми грошових коштів, у матеріалах справи відсутні.

Оскільки ПрАТ "Електроград" оплачений позивачем товар останньому не поставило та не має наміру повертати на вимогу позивача сплачені ним кошти, ТОВ "Гарант Енерджи" звернулося з даним позовом до суду про стягнення попередньої оплати.

Вивчивши доводи апеляційної скарги, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, та безпосередньому їх дослідженні, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною 1 статті 181 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (частина 2 статті 638 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно до частини 1 статті 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом (частина 2 статті 642 ЦК України).

Частинами 1 та 2 статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір, правильно визначив правову природу правовідносин, що склалися між сторонами, зазначивши, що такі мають ознаки договору поставки, за яким у відповідності до статті 712 ЦК України продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 статті 712 ЦК України визначено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Стаття 655 ЦК України визначає, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Положеннями статті 530 ЦК України передбачено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

У разі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу (частина 1 статті 665 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 693 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати (частина 2 статті 693 ЦК України).

Можливість обрання варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця.

Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця.

Оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі - позову.

Як вже зазначалося вище у постанові, відповідач виставив позивачеві рахунок на оплату № ОФ00-00125 09.11.2021.

При цьому, апеляційний господарський суд зауважує, що даний рахунок містить необхідні для договору істотні умови, такі як предмет, ціна, найменування та місцезнаходження позивача, а також всі необхідні платіжні реквізити відповідача, у зв`язку з не погоджується з апеляційними доводами про те, що між сторонами відсутні правовідносини за договором поставки з огляду на неукладення сторонами письмового договору, як того вимагають приписи статей 207, 208 ЦК України.

10.11.2021 на підставі вищевказаного рахунка ТОВ "Гарант Енерджи" перерахувало відповідачеві грошові кошти у розмірі 2 100 000,00 грн.

Суд першої інстанції констатував у своєму рішенні, що на час вирішення даного спору відповідачем не було надано суду документів, які б свідчили про повернення попередньої оплати ТОВ "Гарант Енерджи" чи поставку йому погодженого між сторонами товару.

Колегія суддів поділяє позицію суду першої інстанції та одночасно відхиляє як необґрунтовані посилання відповідача в апеляційній скарзі на факт виставлення рахунка комерційним директором Одеської філії Захарченко Світланою Анатоліївною як неуповноваженою особою ПрАТ "Електроград", оскільки, як зазначає скаржник, голова правління зазначеного товариства не надавав будь-яких довіреностей на ім`я останньої на вчинення юридично значимих дій від імені товариства, а тому відповідач немає зобов`язання з поставки товару позивачеві.

Так, стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину та зазначає, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

При цьому, юридична особа повинна самостійно нести відповідальність за негативні наслідки дій своїх посадових осіб та уповноважена захистити свої порушені права шляхом, зокрема, пред`явлення вимог до такої посадової особи про відшкодування заподіяної шкоди.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у складі Касаційного господарського суду у постанові від 12.07.2023 в справі № 910/13536/21.

Крім наведеного, суд першої інстанції, надаючи оцінку наявним у справі доказам, правомірно врахував листування сторін, у якому, серед іншого, відповідач у своїх листах за підписом директора вказував як про дійсність намірів товариства поставити оплачений позивачем за вищевказаним рахунком товар, так і про вчинення підготовчих дій для виконання свого зобов`язання, що вказує на вчинення ПрАТ "Електроград" дій, направлених на схвалення раніше вчиненого ним правочину.

Варто зауважити, що в апеляційній скарзі відповідач повідомляє про те, що «чотири трансформатори, що замовлялися позивачем, виготовлені на 90 відсотків, до завершення їх виготовлення необхідні певні складові, які відсутні на території України, їх поставку відповідач очікує найближчим часом», що безсумнівно вказує на отримання товариством коштів від позивача за рахунком №ОФ00-00125 від 09.11.2021, і відповідно, на обов`язок товариства поставити товар позивачеві.

Частиною 1 статті 267 ГК України встановлено, що договір поставки може бути укладений на один рік, на строк більше одного року (довгостроковий договір) або на інший строк, визначений угодою сторін. Якщо в договорі строк його дії не визначений, він вважається укладеним на один рік. Оскільки сторонами не визначено іншого строку, укладений між ними договір поставки припинив свою дію 10.11.2022.

Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За умовами частини 1 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 ЦК України, свідчить про необхідність встановлення так званої "абсолютної" безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду в складі Касаційного господарського суду від 6 серпня 2019 року в справі № 910/5027/18.

Зважаючи на те, що сума перерахованої позивачем попередньої оплати у розмірі 2 100 000,00 грн підтверджена належними доказами, наявними у справі, а відповідач на момент прийняття судом рішення не надав документів, що свідчать про погашення вказаної заборгованості перед ТОВ "Гарант Енерджи" чи поставку погодженого між сторонами товару, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для повернення сплачених позивачем коштів у розмірі 2 100 000,00 грн на підставі статті 1212 ЦК України.

В апеляційній скарзі відповідач наголошує, що задоволення судом вимог позивача призведе до порушення прав відповідача, яким фактично здійснено виготовлення замовленого обладнання на 90 %, а тому сума попередньої оплати не може бути повернена у повному обсязі.

З приводу цього суд апеляційної інстанції зазначає, що в силу приписів ч. 1 статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, а положеннями статті 1212 ЦК України не передбачено часткового повернення суми безпідставно збережених коштів, а також не закріплюється залежність суми

безпідставно збережених коштів, які підлягають поверненню, від витрат понесених особою, яка такі кошти безпідставно зберегла.

Так, Верховний Суд у постанові від 11.07.2023 у справі № 910/18432/21 висловив наступну правовову позицію: « 51. ..за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю. Тому у випадках порушення грошового зобов`язання суди не повинні приймати доводи боржника з посиланням на неможливість виконання грошового зобов`язання через відсутність необхідних коштів (стаття 607 Цивільного кодексу України) або відсутністю вини (статті 614, 617 Цивільного кодексу України чи стаття 218 ГК України).

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 25.06.2020

у справі № 910/4926/19, від 30.03.2020 у справі № 910/3011/19 та від 12.04.2017 у справі № 913/869/14.

Отже, часткове виготовлення товару не звільняє відповідача від зобов`язання повернути суму безпідставно збережених коштів попередньої оплати у повному обсязі. До того ж, відсутність грошових коштів у відповідача у зв`язку із їх використанням, зміною курсу валют та недостатнім надходженням на рахунки жодним чином не звільняє останнього від обов`язку повернути грошові кошти. Таким чином посилання відповідача на вищезазначені обставини не звільняє його від виконання грошового зобов`язання.

Зокрема, відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.

За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до частини 1 статті 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

За змістом частини 2 статті 218 ГК України підставою для звільнення від відповідальності є тільки непереборна сила, що одночасно має ознаки надзвичайності та невідворотності.

Колегія суддів вважає правильними дії суду першої інстанції в частині надання належної оцінки та визнання необґрунтованими посилання відповідача на настання форс-мажорних обставин, оскільки приписи частини 1 статті 617 ЦК України та частини 2 статті 218 ГК України передбачають лише умови звільнення сторони від відповідальності за порушення зобов`язання внаслідок дії обставин непереборної дії та не звільняють особу від виконання основного зобов`язання.

Місцевий господарський суд правильно зауважив, що необхідно розмежовувати умови виконання зобов`язання та підстави звільнення від відповідальності за невиконання зобов`язання.

Як правильно встановив суд, позивачем було заявлено лише вимогу про стягнення суми передоплати, що за своєю природою є грошовим зобов`язанням. Останнім не заявлялось жодних вимог про притягнення відповідача до відповідальності за порушення зобов`язання, звільнення від якої могло б відбутись у разі доведення наявності форс-мажорних обставин.

Повернення суми безпідставно збережених коштів попередньої оплати не є видом відповідальності за порушення зобов`язання, а тому необґрунтованим є посилання відповідача на настання форс-мажорних обставин.

Враховуючи встановлене судом першої інстанції, колегія суддів відхиляє посилання відповідача в апеляційній скарзі на неврахування судом першої інстанції обставин настання форс-мажорних обставин (військової агресії Російської федерації проти України), пошкодження у зв`язку з цим виробництва, недостатність коштів та порушення логістичних зв`язків, що перешкодило належному виконанню зобов`язання щодо поставки товару.

Згідно зі ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною 1 ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи усі фактичні обставини справи, встановлені місцевим господарським судом та судом апеляційної інстанції, а також доводи апеляційної скарги ПрАТ «Електроград», колегія суддів дійшла висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 01.08.2024 у справі №910/3812/24 відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доказів і доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.

За змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України», очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно зі ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору за розгляд справи в апеляційній інстанції покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 253-254, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Електроград" на рішення Господарського суду міста Києва від 01.08.2024 у справі №910/3812/24 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 01.08.2024 у справі №910/3812/24 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/3812/24 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 17.02.2025.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді Т.П. Козир

І.М. Скрипка