ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" лютого 2025 р. Справа№ 910/11714/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Майданевича А.Г.

Суліма В.В.

без виклику сторін,

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко"

на рішення Господарського суду міста Києва від 27.11.2024 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2024

у справі № 910/11714/24 (суддя - Паламар П.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Косметика і аксесуари"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко"

про стягнення неустойки, сум за прострочення виконання боржником грошового зобов`язання, ціна позову 76 951,07 грн.

Відповідно до ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімум для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Розглянувши справу в порядку ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст поданої заяви та рух справи

Товариство з обмеженою відповідальністю "Косметика і аксесуари" (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко" (надалі - відповідач).

В обґрунтування позовних вимог заявник зазначав, що між ним і відповідачем укладено договір поставки № 14624К від 01 січня 2017 з протоколом розбіжностей до цього договору, згідно з умовами якого він протягом листопада 2020-лютого 2021 років передав відповідачу товар вартістю 137 710,28 грн. Водночас, всупереч умов договору відповідач прострочив оплату одержаного товару.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції та довдткового рішення у даній справі

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.11.2024 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Косметика і аксесуари" задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Косметика і аксесуари" 59 121,62 грн збитків внаслідок інфляції за час прострочення, 13 021,41 грн три проценти річних з простроченої суми, 1 000 грн. пені, 2 422,40 грн витрат по оплаті судового збору. У позові в іншій частині відмовлено.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 09.12.2024 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Косметика і аксесуари" про прийняття додаткового рішення задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Косметика і аксесуари" 10 000 грн витрат на професійну правничу допомогу. У заяві в іншій частині відмовлено.

3. Надходження апеляційної скарги на розгляд Північного апеляційного господарського суду

Не погодившись з ухваленим рішенням та додатковим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Еко" 10.12.2024 (через Електронний суд) звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить її задовольнити та скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 27.11.2024 та додаткове рішення від 09.12.2024 у справі № 910/11714/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Косметика і Аксесуари». Ухвалити нові рішення (основне та додаткове), якими відмовити позивачу в позовних вимогах в повному обсязі. Стягнути з позивача на користь відповідача судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 3 633,60 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.12.2024 було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.11.2024 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2024 у справі № 910/11714/24; призначено до розгляду вказану апеляційну скаргу у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників.

27.12.2024 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Косметика і аксесуари" надійшов відзив на апеляційну скаргу у даній справі, який прийнято судом апеляційної інстанції в порядку ст. 263 ГПК України. Також сторона заявила про понесення витрат на професійна правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 5 000,00 грн.

4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених у ній доводів

Апелянт не погоджується з оскаржуваним рішенням та додатковим рішенням, вважає їх такими, що прийняті з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, при неповному з`ясуванні судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених в рішенні, обставинам справи, що є підставою для їх скасування, з огляду на наступне.

Так, скаржник вважає, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення Господарський суд міста Києва у рішенні від 27.11.2024 у справі № 910/11714/24 неправильно визначив умови договору поставки щодо строків оплати товару.

Так, відповідно до додаткової угоди № 7/1 від 15.12.2020, оплата здійснюється не пізніше 14 днів після реалізації товару кінцевому споживачу та за умови реєстрації податкової накладної. А тому, за доводами скаржника, суд дійшов необґрунтованого висновку, що строки оплати не були визначені, і зобов`язав відповідача оплатити товар негайно після його отримання, що суперечить умовам договору.

Окрім цього, апелянт вважає, що позивач не довів прострочення оплати відповідачем, а отже, неправомірно було стягнуто інфляційні втрати, 3% річних та навіть зменшену суму пені. Висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, а рішення є незаконним та необґрунтованим.

Також скаржник зазначив, що судові витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн. були покладені на відповідача без належного обґрунтування. Позивач не надав деталізованого розрахунку витрат та доказів їхньої фактичної сплати, що суперечить вимогам ГПК України. Суд не врахував критерії співмірності витрат зі складністю справи, що робить їх відшкодування безпідставним.

Враховуючи викладене, відповідач просив скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 27.11.2024 та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

У поданому відзиві на апеляційну скаргу, позивач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з урахуванням наступного.

Так, щодо строку оплати за договором поставки, позивач вважає, що апелянт безпідставно стверджує, що позивач не довів факт прострочення оплати. Так, суд правильно встановив, що умова договору про оплату після реалізації товару кінцевому споживачу не є визначеним строком у розумінні ст. 251 ЦК України. Отже, відповідач був зобов`язаний оплатити товар одразу після його отримання. Крім того, матеріали справи підтверджують, що відповідач визнав заборгованість, підписав акт звірки та здійснив оплату основного боргу, що спростовує його доводи про відсутність зобов`язань.

Щодо стягнення інфляційних втрат, 3% річних та пені, нарахування цих сум здійснено відповідно до договору та закону, а відповідач не надав доказів їхньої неправомірності.

Також позивач щодо судових витрат на правничу допомогу зазначив, що апеляційна скарга не містить конкретних доказів неспівмірності витрат. Витрати на правничу допомогу підтверджені відповідними документами, відповідають критеріям обґрунтованості та співмірності, а тому підлягають відшкодуванню. Враховуючи викладене, позивач просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення Господарського суду міста Києва - слід залишити без змін.

6. Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини справи; обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначення відповідно до них правовідносин

Як правомірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 01 січня 2017 року між сторонами у справі укладено договір поставки № 14624К з протоколом розбіжностей, додаткову угоду № 7/1 від 15 грудня 2020 р. до цього договору, згідно з умовами яких позивач зобов`язався передати відповідачу товар в асортименті, кількості та ціною, вказаними у специфікації, яка є невід`ємною частиною договору, а останній - прийняти та оплатити вартість одержаного товару на умовах договору.

Згідно п. 8.1.2 договору покупець оплачує поставлений постачальником товар по мірі реалізації товару покупцем кінцевому споживачу один раз на 30 календарних днів за реалізований покупцем товар на підставі звітів про залишки товару у покупця, які надаються постачальнику в електронному вигляді, шляхом направлення відповідного повідомлення на електронну адресу постачальника згідно п. 12.9.1. договору.

Строк дії договору відповідно до умов п. 12.1 договору встановлений з 1 січня 2017 і діє до 31 грудня 2019 років включно, а в частині невиконаних зобов`язань сторін, що виникли на момент дії договору - до їх повного виконання.

Вказані обставини підтверджуються наявними у матеріалах справи копіями вищезгаданого договору з протоколом розбіжностей, додатковою угодою до нього та не заперечується сторонами на стадії апеляційного перегляду.

Відповідно до наявних в матеріалах справи доказів, а саме наявними наступними видатковими накладними №№: 255, 256, 257, 258, 259, 260, 261, від 24 листопада 2020 р., 74, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 82, 83, 84, 85, 86, 87, 88, 89, 90, 91, 92, 93, 94 від 8 грудня 2020 р., 304, 306, 307, 308, 309, 310, 311, 312, 313, 314, 315, 316, 317, 318, 319, 320, 322, 323 від 22 грудня 2020 р., 49, 50, 51, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63, 64, 65, 66, 67, 68, 69 від 5 січня 2021 р., 165, 166, 168, 169, 170, 171, 172, 173, 174, 176, 177, 178, 179, 180, 181, 182, 183, 184, 185, 186 від 14 січня 2021 р., 262, 264, 265, 266, 267, 268, 269, 270, 271, 272, 273, 274 від 17 лютого 2021 р., податковими накладними №№ №№ 49, 50, 51, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63, 64, 65, 66, 67, 68, 69 від 5 січня 2021 р., 74, 76, 77, 78,79, 80, 81, 82, 83, 84, 85, 86, 87, 88, 89, 90, 91, 92, 93, 94 від 8 грудня 2020 р., 165, 166, 168, 169, 170, 171, 172, 173, 174, 176, 177, 178, 179, 180, 181, 182, 183, 184, 185, 186 від 14 січня 2021 р., 255, 256, 257, 258, 259, 260, 261 від 24 листопада 2020 р., 262, 264, 265, 266, 267, 268, 269, 270, 271, 272, 273, 274 від 17 лютого 2021 р., 304, 306, 307, 308, 309, 310, 311, 312, 313, 314, 315, 316, 317, 318, 319, 320, 322, 323 від 22 грудня 2020 - підтверджується факт передачі відповідачу товару за договором.

Окрім цього в матеріалах справи наявний двосторонній акт звірки взаємних розрахунків за період листопада 2023-березня 2024 років, яким стверджується факт передачі позивачем відповідачу протягом листопада 2020-лютого 2021 років товару вартістю 137710,28 грн.

26 серпня 2024 р. за результатами розгляду заяви господарським судом м. Києва видано судовий наказ у справі № 910/10385/24 про стягнення з ТОВ "Еко" на користь ТОВ "Косметика і аксесуари" 137710, 28 грн. заборгованості, 4817,04 грн. пені, 59121,62 грн. інфляційних втрат, 13012,41 грн. 3% річних, 302,80 грн. судового збору.

Платіжною інструкцією № 10058 від 28 серпня 2024 р. відповідач сплатив позивачу 137710, 28 грн. основної заборгованості. Ухвалою суду від 2 вересня 2024 р. вищевказаний судовий наказ було скасовано.

З указаних підстав, позивач просив задовольнити позов, стягнувши з відповідача на свою користь 59121,62 грн. збитків внаслідок інфляції за час прострочення, 13021,41 грн. три проценти річних з простроченої суми, 4817,04 грн. пені.

ПОЗИЦІЯ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ

7. Мотиви, з яких виходить Північний апеляційний господарський суд, та застосовані ним положення законодавства

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності зі статтями 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За змістом пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України договори та інші правочини є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Договором є домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

За приписами статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (частина перша статті 655 ЦК України).

Частиною першою статті 691 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до статті 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Щодо строку виникнення зобов`язання з відповідача щодо оплати постановленого товару, суд апеляційної інстанції враховує, що згідно п. 8.1.2 договору покупець оплачує поставлений постачальником товар по мірі реалізації товару покупцем кінцевому споживачу один раз на 30 календарних днів за реалізований покупцем товар на підставі звітів про залишки товару у покупця, які надаються постачальнику в електронному вигляді, шляхом направлення відповідного повідомлення на електронну адресу постачальника згідно п. 12.9.1. договору.

Разом з цим, відповідно до додаткової угоди № 7/1 від 15 грудня 2020 р. до договору оплата товару здійснюється по мірі його реалізації кінцевому споживачу, не пізніше 14 календарних днів з дати реалізації поставленого товару та за умови наявності зареєстрованої постачальником податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановленому чинним законодавством порядку.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду, що визначені сторонами строки - не є такими, які неминуче мають настати, і в силу вимог ст. 530 ЦК України не є визначеним строком виконання зобов`язання.

Таким чином, сторони фактично не дійшли згоди щодо строку оплати товару за договором поставки № 14624К від 1 січня 2017 р. в розумінні ст. 251 ЦК України, про що правомірно зазначив позивач у відзиві.

А тому правомірним є застосування положень ч. 1 ст. 692 ЦК України, в відповідно до якої, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Доводи апеляційної скарги вказаного висновку не спростовують, тому відхиляються судом.

Таким чином, відповідач був зобов`язаний оплатити вартість товару негайно після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього. Окрім цього, доказів повернення нереалізованого товару за договором не надано.

Таким чином, з урахуванням наявних в матеріалах справи видаткових накладних, зареєстрованих податкових накладних та підписаного двостороннього акту звірки взаємних розрахунків за період листопада 2023-березня 2024 років, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що початок прострочення почалось з 20.03.2021 (з урахуванням того, що остання передача товару відбулась 17.02.2021, а 20.03.2021 - є 31 днем, виходячи із п. 8.1.2 договору), суд врахував оплату суми основної заборгованості у розмірі 137 710, 28 грн (згідно платіжної інструкцією № 10058 від 28 серпня 2024 року).

Так, перевіривши розмір нарахованої інфляційної складової боргу у розмірі 59 121,62 грн збитків внаслідок інфляції за заявлений час прострочення, 13 021,41 грн три проценти річних з простроченої суми, суд апеляційної інстанції погоджується з його арифметичною вірністю, а тому позовні вимоги в цій частині обґрунтовано було задоволено судом першої інстанції. Контррозрахунок надано не було.

Судом відхиляються доводи апелянта, що навіть зменшена судом першої інстанції пеня до 1 000,00 грн. - була стягнута безпідставно з урахуванням наступного.

Згідно п. 10.1 договору у разі порушення стороною договору строків виконання грошового зобов`язання, передбаченого договором, вина сторона зобов`язана сплатити пеню в розмірі облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення виконання, нараховану на суму грошового зобов`язання, за кожен день прострочення.

При цьому, внаслідок прострочення відповідачем оплати одержаного товару за договором позивач набув права вимагати від того сплати належної відповідно до умов п. 10.1 договору 4 817,04 грн. пені.

При цьому, слід звернути увагу, що законодавець надає суду право зменшувати розмір неустойки, а не звільняти боржника від її сплати. Поряд з цим сукупність обставин у конкретних правовідносинах (формальні ознаки прострочення боржника, порушення зобов`язання з вини кредитора - стаття 616 ЦК України, тощо) можуть вказувати на несправедливість стягнення з боржника неустойки в будь-якому істотному розмірі. Визначення справедливого розміру неустойки належить до дискреційних повноважень суду. Аналогічна правова позиці міститься в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.01.2024 у справі №911/2269/22.

Отже, в питаннях підстав для зменшення розміру неустойки правовідносини у кожному спорі про її стягнення є відмінними, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій, які водночас мають узгоджуватись з положенням статті 233 ГК України і частині 3 статті 551 ЦК України, а також досліджуватись та оцінюватись судом в порядку статей 86, 210, 237 ГПК України.

Такі висновки викладені в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.01.2024 у справі №911/2269/22 та в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.06.2024 у справі №910/12247/23.

Водночас, апелянтом не спростовано обґрунтованості висновку суду першої інстанції (з урахуванням встановлених судом обставин щодо ступеня виконання зобов`язання, характеру вчиненого правопорушення, про правомірність відповідно до вимог ст. 233 ГК України, ст. 616 ЦК України зменшення розміру неустойки, що підлягає стягненню до 1000 грн. А тому загальні доводи скаржника в цій частині про незгоду з рішенням - відхиляються через безпідставність.

Щодо доводів скаржника про судові витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн. були покладені на відповідача без належного обґрунтування, без деталізованого розрахунку витрат та доказів їхньої фактичної сплати, що суперечить вимогам ГПК України, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Судові витрати - це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи (аналогічний висновок міститься у п. 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 242/4741/16-ц).

За змістом ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 124 ГПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 126 ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (ст. 129 ГПК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Разом із тим, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 129 ГПК України).

Щодо відсутності детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, Велика Палата ВС (в постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21) виснувала, що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.

Саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у разі домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару).

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що позивачем було подано детальний опис робіт (наданих послуг) - а.с. 303. А тому доводи скаржника в цій частині відхиляються через необґрунтованість.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції зазначає, що фактичне скасування (за ініціативою відповідача) судового наказу у справі № 910/10385/24 - сприяло понесенню позивачем додаткових фінансових витрат в частині підготовки позовної заяви та стягнення суми боргу в загальному позовному провадженні. А тому суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було обґрунтовано зазначено, що з урахуванням характеру спору, складності справи, обсягу наданих позивачу по справі адвокатом послуг (написання позовної заяви, додаткових пояснень, заперечення на клопотання відповідача), розумності розміру витрат на професійну правничу допомогу, а також того, що спір виник внаслідок неправильних дій саме відповідача та в результаті скасування судового наказу відповідачем, обґрунтованим розміром витрат на професійна правничу допомогу в суді першої інстанції в розмірі 10 000 грн. Доводи скаржника в цій частині не спростовують вказаного висновку.

Отже, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого господарського суду про обґрунтованість позовних вимог. Тоді як інші доводи апеляційної скарги фактично направлені на переоцінку обставин, які були досліджені судом першої інстанції. Суд апеляційної інстанції переглядав справу в межах ст. 269 ГПК України. Суд апеляційної інстанції зазначає, що підстав для виходу за межі вимог та доводів апеляційної скарги (в розумінні ч. 4 ст. 269 ГПК України) суд апеляційної інстанції не встановив.

8. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення. Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про обґрунтованість позовних вимог.

Таким чином, на підставі ст. 2, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276 ГПК України - суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність залишення апеляційної скарги у даній справі без задоволення, а рішення суду першої інстанції (в оскаржуваній частині) - без змін.

9. Судові витрати

З урахуванням відмови в задоволенні апеляційної скарги, понесені судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладаються на скаржника в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. 2, 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281, 282 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Еко" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.11.2024 та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2024 у справі № 910/11714/24 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 27.11.2024 та додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 09.12.2024 у справі № 910/11714/24 - залишити без змін.

3. Судовий збір, у зв`язку з переглядом рішення у суді апеляційної інстанції, покласти на апелянта.

4. Матеріали справи №910/11714/24 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді А.Г. Майданевич

В.В. Сулім