ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

21.02.2025м. СумиСправа № 920/1527/24

Господарський суд Сумської області у складі судді Ковтуна В.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін матеріали справи № 920/1527/24

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Тепловодпостач

(вул. Вирівська, 60, м. Конотоп, Сумська область, 41612,

)

до відповідача Фізичної особи підприємця ОСОБА_1

( АДРЕСА_1 ,

РНОКПП НОМЕР_1 )

про стягнення 17 387 грн 97 коп.,

Суть спору: 26.12.2024 позивач через систему Електронний суд подав до суду позовну заяву, в якій просить стягнути з відповідача на свою користь 17 387 грн 97 коп., з яких: 14 976 грн 11 коп. за спожиті послуги з постачання теплової енергії, витраченої на загальнобудинкові потреби опалення на вбудоване нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 за період з жовтня 2022 року по листопад 2024 року, 442 грн 49 коп. пені, 538 грн 05 коп. 3% річних, 1 431 грн 32 коп. інфляційних втрат, а також просить стягнути судові витрати судовий збір у розмірі 2 422 грн 40 коп.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.12.2024, справу № 920/1527/24 розподілено до розгляду судді Ковтуну Володимиру Миколайовичу.

Ухвалою суду від 27.12.2024 позовна заява була прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання), встановлено сторонам строки для надання процесуальних документів (відзиву, відповіді на відзив, заперечення на відповідь на відзив).

10.01.2025 відповідач надав до суду через систему «Електронний суд» відзив на позовну заяву (вх. № 101 від 10.01.2025) відповідно до змісту якого окрім іншого зазначає, що він не користується послугами з постачання теплової енергії, а має індивідуальне опалення магазину і вважає що застосовувати тариф для оплати теплової енергії витраченої на загальнобудинкові потреби, як іншим споживачам (по тарифу для підприємців) незаконним. В зв`язку з означеним відповідач просить суд відмовити у задоволення позовних вимог по справі.

14.01.2025 позивачем через систему «Електронний суд» надано до суду відповідь на відзив (вх. № 154 від 14.01.2025), відповідно до змісту якої заперечує проти доводів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву.

20.01.2025 відповідач надав до суду через систему «Електронний суд» заперечення на відповідь на відзив (вх. № 239 від 20.01.2025) відповідно до змісту якого відповідач зазначає, що він не користується послугами теплопостачання на опалення магазину від ТОВ «Тепловодпостач» то і не має бути іншим споживачем цих послуг, які йому рахує позивач, тому просить у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 ГПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідно до ст. 252 ГПК України ні від позивача ні від відповідача до суду не надходило.

Матеріали справи свідчать, що всім учасникам справи надано можливість для висловлення своєї правової позиції по суті позовних вимог та судом дотримано, під час розгляду справи, обумовлені чинним ГПК України процесуальні строки для звернення із заявами по суті справи та іншими заявами з процесуальних питань.

Отже, за висновками суду, в матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд встановив наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Тепловодпостач» є одним із надавачів послуг централізованого опалення та послуг з постачання теплової енергії у місті Конотоп Сумської області, що не заперечується сторонами у справі.

Судом також встановлено та визнається сторонами у справі, що у багатоквартирному будинку АДРЕСА_2 знаходиться ціле вбудоване приміщення магазину, площею 80,7 кв.м, яке належить ОСОБА_1 на підставі договору дарування ВКЕ № 431572 від 08.02.2008, що підтверджене інформаційною довідкою №363804726 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с.17).

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 01.10.2024, ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , з 06.12.1997 зареєстрований як фізична особа- підприємець. Види діяльності: 47.19 Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазина (основний), 56.30 Обслуговування напоями, 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами.

Сторонами у справі також визнається, що ціле вбудоване приміщення магазину Відповідача не приєднане до мереж централізованого опалення будинку.

22.10.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю «Тепловодпостач» на офіційному вебсайті Конотопської міської ради (https://konotop-rada/gov.ua) опублікувало договір про надання послуги з постачання теплової енергії, який відповідає типовому індивідуальному договору про надання послуги з постачання теплової енергії, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 830 від 21.08.2019.

Цей договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови надання послуги з постачання теплової енергії для потреб опалення або на індивідуальний тепловий пункт для потреб опалення та приготування гарячої води (далі - послуга) індивідуальному споживачу (далі - споживач). Цей договір укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України (пункт 1 договору).

Даний договір є публічним договором приєднання, який набирає чинності через 30 днів з моменту розміщення на офіційному сайті Конотопської міської ради Сумської області (https://konotop-rada/gov.ua) (пункт 2 договору).

Виконавець має право змінити умови договору. У разі зміни виконавцем умов, крім зміни ціни договору, вони вступають в силу через 30 днів з моменту розміщення змінених умов на офіційному сайті Конотопської міської ради Сумської області (https://konotop-rada/gov.ua) (пункт 2 договору). Інформування споживача про намір зміни ціни/тарифу на послугу здійснюється виконавцем відповідно до Порядку інформування споживачів про намір зміни цін/тарифів на комунальні послуги з обґрунтуванням такої необхідності, який затверджений наказом Мінрегіону №130 від 05.06.2018 (пункт 3 договору).

Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його намір укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання (додаток), сплата рахунка за надану послугу, факт отримання послуги (п. 4 Договору).

Відповідно до п. 5 Договору виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором.

Обсяг спожитої споживачем послуги визначається як частина обсягу теплової енергії, спожитої у будинку для потреб опалення, визначеної та розподіленої згідно з вимогами Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», та складається з:

1) обсягу теплової енергії на опалення приміщення споживача безпосередньо;

2) частини обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку;

3) обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення.

Обсяг теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення розподіляється також на споживачів, приміщення яких обладнані індивідуальними системами опалення.

Обсяг спожитої у будинку послуги визначається, як обсяг теплової енергії, спожитої в будинку за показаннями засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону №315 від 22.11.2018 (далі - Методика розподілу). Якщо будинок оснащено двома та більше вузлами комерційного обліку теплової енергії відповідно до вимог Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», обсяг спожитої послуги у будинку визначається як сума показань таких вузлів обліку. За рішенням співвласників багатоквартирного будинку розподіл обсягу спожитої теплової енергії здійснюється для кожної окремої частини будинку, обладнаної вузлом комерційного обліку послуги. Одиницею вимірювання обсягу спожитої послуги є гігакалорія (Гкал) (пункт 11 договору).

Зняття показань засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку теплової енергії здійснюється виконавцем щомісяця (пункт 17 договору).

Розподіл обсягу теплової енергії, спожитої в будинку, згідно з вимогами Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» здійснює виконавець (пункт 22 договору).

Згідно з п. 30 Договору Споживач вносить однією сумою плату виконавцю, яка складається з:

плати за послугу, яка визначена відповідно до Правил надання послуги з постачання теплової енергії, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України №830 від 21.08.2019 (Офіційний вісник України, 2019 №71, стаття 2507), - в редакції постанови Кабінету Міністрів України №1022 від 08.09.2021 та Методики розподілу, що розраховується виходячи з розміру затвердженого уповноваженим органом тарифу та обсягу її споживання;

плати за абонентське обслуговування у розмірі, визначеному виконавцем, але не вище граничного розміру, визначеного Кабінетом Міністрів України, інформація про яку розміщується на офіційному сайті Конотопської міської ради Сумської області (https://konotop-rada/gov.ua).

У разі застосування двоставкового тарифу на послугу з постачання теплової енергії плата за послугу з постачання теплової енергії визначається як сума плати, розрахованої виходячи з умовно-змінної частини тарифу (протягом опалювального періоду), а також умовно-постійної частини тарифу (протягом року).

Вартістю послуги є встановлений відповідно до законодавства тариф на теплову енергію, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Розмір тарифу зазначається на офіційному сайті Конотопської міської ради Сумської області (https://konotop-rada/gov.ua) та або на вебсайті виконавця. У разі зміни зазначеного тарифу протягом строку дії цього договору новий розмір тарифу застосовується з моменту його введення в дію без внесення сторонами додаткових змін до цього договору. Виконавець зобов`язаний забезпечити їх оприлюднення на офіційному сайті Конотопської міської ради Сумської області (https://konotop-rada/gov.ua) та або на своєму вебсайті. У разі прийняття уповноваженим органом рішення про зміну ціни/тарифу на послугу виконавець у строк, що не перевищує 15 днів з дати введення їх у дію, повідомляє про це споживачу з посиланням на рішення відповідного органу (пункт 31 договору).

Розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої послуги є календарний місяць. Плата за абонентське обслуговування нараховується щомісяця. У разі застосування двоставкових тарифів умовно-постійна частина тарифу нараховується щомісяця. Початок і закінчення розрахункового періоду для розрахунку за платою за абонентське обслуговування завжди збігаються з початком і закінченням календарного місяця відповідно (пункт 32 договору).

Виконавець формує та надає рахунок на оплату спожитої послуги споживачу не пізніше ніж за десять днів до граничного строку внесення плати за спожиту послугу. Рахунок надається на паперовому носії. На вимогу або за згодою споживача рахунок може надаватися в електронній формі, у тому числі за допомогою доступу до електронних систем обліку розрахунків споживачів (пункт 33 договору).

Споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше 28-го числа місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу (пункт 34 договору).

У разі коли споживач вніс плату виконавцю за розрахунковий період не в повному обсязі або більшому, ніж зазначено в рахунку, обсязі, виконавець здійснює зарахування коштів згідно з призначенням платежу. За відсутності призначення платежу - у такому порядку: в першу чергу - в рахунок плати за послугу; в другу чергу - в рахунок плати за абонентське обслуговування (пункт 37 договору).

Споживач зобов`язаний оплачувати надану послугу за ціною/тарифом, встановленими відповідно до законодавства, а також вносити плату за абонентське обслуговування у строки, встановлені цим договором (підпункт 3 пункту 41 договору).

Цей договір набирає чинності з моменту акцептування його споживачем, але не раніше ніж через 30 днів з моменту опублікування і діє протягом одного року з дати набрання чинності (пункт 51 договору).

Якщо за один місяць до закінчення строку дії цього договору жодна із сторін не повідомить письмово іншій стороні про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк (пункт 52 договору).

Відповідач, як власник цілого вбудованого приміщення магазину, розташованого у будинку АДРЕСА_2 не прийняв рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклав з постачальником послуг з теплопостачання (Позивачем) договір. Тобто, з 22.11.2021 договір про надання послуги з постачання теплової енергії (далі - договір) вважається укладеним, у тому числі і з власником нежитлових приміщень цього будинку.

ТОВ «Тепловодпостач» надає послуги з постачання теплової енергії споживачам у опалювальні періоди, терміни яких встановлюються рішеннями органу місцевої влади.

Опалювальний сезон 2022-2023 рр. розпочався з 27 жовтня 2022 року за розпорядженням міського голови від 25.10.2022 року № 243-ОД «Про початок опалювального сезону 2022-2023 років», а закінчився 11 квітня 2023 року за розпорядженням міського голови від 11.04.2023 року № 58-ОД «Про закінчення опалювального сезону 2022-2023 років».

Опалювальний сезон 2023-2024 рр. розпочався з 21 жовтня 2023 року на підставі рішення Виконавчого комітету Конотопської міської ради від 13.10.2023 року № 241 «Про початок опалювального сезону 2023-2024 років», а закінчився 02 квітня 2024 року на підставі рішення Виконавчого комітету Конотопської міської ради від 28.03.2024 року № 71 «Про закінчення опалювального сезону 2023-2024 років».

Опалювальний сезон 2024-2025 рр. розпочався з 29 жовтня 2024 року на підставі рішення Виконавчого комітету Конотопської міської ради від 16.10.2024 року № 242 «Про початок опалювального сезону 2024-2025 років».

Рішеннями Виконавчого комітету Конотопської міської ради Товариству з обмеженою відповідальністю «Тепловодпостач» встановлено тарифи на теплову енергію, її виробництво та транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії, зокрема, для категорії «Інші споживачі» (з ПДВ):

- Рішення Виконавчого комітету Конотопської міської ради № 29 від 31.01.2022 року, тариф з 01лютого 2022 року складає для потреб «інших споживачів» 4 527,33 грн за 1 Гкал (без ПДВ), 5432,80 грн за 1 Гкал (з ПДВ).

- Рішення Виконавчого комітету Конотопської міської ради від 13.10.2023 року № 242 тариф з 17 жовтня 2023 року складає для потреб «інших споживачів» 3 525,66 грн за 1 Гкал (без ПДВ), 4 230,79 грн за 1 Гкал (з ПДВ).

- Рішення Виконавчого комітету Конотопської міської ради від 20.11.2023 року № 278 тариф з 21 листопада 2023 року складає для потреб «інших споживачів» 3597,22 грн за 1 Гкал (без ПДВ), 4 316,66 грн. за 1 Гкал (з ПДВ).

- Рішення Виконавчого комітету Конотопської міської ради від 12.02.2024 року № 25 тариф з 13 лютого 2023 року складає для потреб «інших споживачів» 3 675,55 грн за 1 Гкал (без ПДВ), 4 410,66 грн за 1 Гкал (з ПДВ).

На виконання Постанови КМУ від 10.11.2021 №1209 «Деякі питання нарахування (визначення) плати за теплову енергію, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води у зв`язку зі зміною ціни природного газу» ТОВ «Тепловодпостач» здійснило перерахунок розміру нарахувань за теплову енергію, послуги з постачання теплової енергії споживачам (крім населення, бюджетних установ, релігійних організацій):

- тариф за жовтень місяць 2023 року складає для потреб «інших споживачів» 4039,85 грн за 1 Гкал (без ПДВ), 4 847,82 грн за 1 Гкал (з ПДВ),

- тариф за листопад місяць 2023 року складає для потреб «інших споживачів» 3976,46 грн за 1 Гкал (без ПДВ), 4 771,75 грн за 1 Гкал (з ПДВ), 4 048,02 грн за 1 Гкал (без ПДВ), 4 194,30 грн за 1 Гкал (з ПДВ),

- тариф за грудень місяць 2023 року складає для потреб «інших споживачів» 3824,85 грн за 1 Гкал (без ПДВ), 4 771,75 грн за 1 Гкал (з ПДВ),

- тариф за січень місяць 2024 року складає для потреб «інших споживачів» 3714,51 грн за 1 Гкал (без ПДВ), 4 457,41 грн за 1 Гкал (з ПДВ),

- тариф за лютий місяць 2024 року складає для потреб «інших споживачів» 3610,97 грн за 1 Гкал (без ПДВ), 4 333,16 грн за 1 Гкал (з ПДВ), 3 689,30 грн. за 1 Гкал (без ПДВ), 4 427,16 грн за 1 Гкал (з ПДВ),

- тариф за березень місяць 2024 року складає для потреб «інших споживачів» 3587,67 грн за 1 Гкал (без ПДВ), 4 305,12 грн за 1 Гкал (з ПДВ),

- тариф за квітень місяць 2024 року складає для потреб «інших споживачів» 3471,79 грн за 1 Гкал (без ПДВ), 4 166,15 грн за 1 Гкал (з ПДВ),

Рішення Виконавчого комітету Конотопської міської ради № 243 від 16.10.2024 року, тариф з 17 жовтня 2024 року складає для потреб «інших споживачів» 3 940,52 грн за 1 Гкал (без ПДВ), 4 728,62 грн за 1 Гкал (з ПДВ).

На виконання Постанови КМУ від 10.11.2021 №1209 «Деякі питання нарахування (визначення) плати за теплову енергію, послуги з постачання теплової енергіїта постачання гарячої води у зв`язку зі зміною ціни природного газу» ТОВ «Тепловодпостач» здійснило перерахунок розміру нарахувань за теплову енергію, послуги з постачання теплової енергії споживачам (крім населення, бюджетних установ, релігійних організацій):

- тариф за жовтень місяць 2024 року складає для потреб «інших споживачів» 4234,05 грн за 1 Гкал (без ПДВ), 5 080,86 грн за 1 Гкал (з ПДВ),

- тариф за листопд місяць 2024 року складає для потреб «інших споживачів» 4284,17 грн за 1 Гкал (без ПДВ), 5 141,00 грн за 1 Гкал (з ПДВ).

Отримання Споживачем теплової енергії в опалювальний сезон 2022-2023 рр. підтверджується Актами виконаних робіт (наданих послуг), зокрема:

- Акт № 127 від 31.10.2022 р. (за жовтень 2022 р.) на суму 222,74;

- Акт № 164 від 30.11.2022 р. (за листопад 2022 р.) на суму 1184,35;

- Акт № 199 від 30.12.2022 р. (за грудень 2022 р.) на суму 1303,87;

- Акт № 27 від 31.01.2023 р. (за січень 2023 р.) на суму 1678,73;

- Акт № 57 від 28.02.2023 р. (за лютий 2023 р.) на суму 1396,22;

- Акт № 91 від 31.03.2023 р. (за березень 2023 р.) на суму 1037,66;

- Акт № 119 від 17.04.2023р. (за квітень 2023 р.) на суму 239,04.

Отримання Споживачем теплової енергії в опалювальний сезон 2023-2024 рр. підтверджується Актами виконаних робіт (наданих послуг), зокрема:

- Акт № 165 від 31.10.2023 р. (за жовтень 2023 р.) на суму 252,08;

- Акт № 200 від 30.11.2023 р. (за листопад 2023 р.) на суму 993,67;

- Акт № 234 від 29.12.2023 р. (за грудень 2023 р.) на суму 1280,56;

- Акт № 27 від 31.01.2024 р. (за січень 2024 р.) на суму 1649,24;

- Акт № 61 від 29.02.2024 р. (за лютий 2024 р.) на суму 1222,10;

- Акт № 92 від 29.03.2024 р. (за березень 2024 р.) на суму 1050,44;

- Акт № 112 від 29.04.2024 р.(за квітень 2024 р.) на суму 79,15.

Отримання Споживачем теплової енергії в опалювальний сезон 2024-2025 рр підтверджується Актами виконаних робіт (наданих послуг), зокрема:

- Акт № 163 від 31.10.2024 р. (за жовтень 2024 р.) на суму 152,42;

- Акт № 198 від 29.11.2024 р. (за листопад 2024 р.) на суму 1233,84.

Всього надано послуг на загальну суму 14 976 грн 11 коп.

Як зазначає позивач, протягом опалювального сезону 2022-2023 років, 2023-2024 років та 2024-2025 років кожного опалювального місяця до 10-го числа, ТОВ «Тепловодпостач» направляло Споживачу рахунки за спожиту теплову енергію, акти прийому-передачі теплової енергії у двох примірниках для підписання та оплати. Однак, акти наданих послуг не повертались Споживачем на адресу ТОВ «Тепловодпостач» ані з підписом, а ні з вмотивованою відмовою від підписання.

Разом з претензією про погашення заборгованості від 02.10.2024р. №178 Споживачу підприємством повторно направлено акти виконаних робіт та рахунки.

У добровільному порядку заборгованість у сумі 14976 грн 11 коп. відповідачем не було сплачено, що і стало підставою для звернення позивача з цим позовом до суду для примусового її стягнення разом із нарахованими на неї пенею, інфляційними та річними.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд при прийнятті рішення та оцінка аргументів учасників справи.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність;

Відповідно до статті 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.

Тлумачення положень частини 1 статті 714 та інших норм глави 54 Цивільного кодексу України дозволяє стверджувати, що по своїй суті договір, на підставі якого відбувається постачання теплової енергії споживачу, є видом договору купівлі-продажу. Такий же висновок можливо зробити й при тлумаченні норм, закріплених в Законі України «Про теплопостачання».

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Відповідно до абзаців 1 та 2 частини 5 статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.

Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному вебсайті органу місцевого самоврядування та/або на вебсайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.

Відповідно до статті 24 Закону України «Про теплопостачання», основними обов`язками споживача теплової енергії є: своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії; додержання вимог договору та нормативно-правових актів; забезпечення безпечної експлуатації систем теплоспоживання; забезпечення безперешкодного доступу до власного теплового обладнання, вузлів обліку представникам теплогенеруючої чи теплопостачальної організації, за умови пред`явлення відповідного посвідчення при виконанні службових обов`язків; недопущення провадження будь-яких видів господарської діяльності в охоронних зонах теплових мереж без погодження з власником об`єкта теплопостачання.

Відповідно до абзацу 6 статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

З викладеного слідує, що на споживачів законом покладено обов`язок укласти договір та вносити плату за постачання теплової енергії; а тому у випадку відсутності прийняття оферти шляхом погодження на укладання договору на постачання теплової енергії або конклюдентних дій, які свідчать про прийняття пропозиції, таке прийняття може бути також у вигляді мовчання.

Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання Виконавцю підписаної заяви-приєднання (додаток), сплата рахунка за надану послуги, факт отримання послуги.

Водночас, факт відсутності договору сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 у справі №6-2951цс15, постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 у справі №751/3840/15-ц, постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 21.04.2020 у справі №910/7968/19, від 11.04.2018 у справі №904/2238/17 та від 16.10.2018 у справі №904/7377/17.

Як зазначалось судом вище, у багатоквартирному будинку АДРЕСА_2 знаходиться нежитлове приміщення ціле вбудоване приміщення магазину, площею 80,7 кв.м, яке належить ОСОБА_1 . Оскільки належне відповідачу нерухоме майно є частиною багатоповерхового будинку, який є споживачем, відповідно і відповідач є споживачем теплової енергії, що подається на цей будинок (включаючи місця загального користування, підвали), що підтверджує факт отримання послуги відповідачем.

Отже, власник в силу прямої норми закону несе тягар утримання належного йому майна, в тому числі й щодо сплати комунальних послуг.

Відповідно до частини 2 статті 4 Закону України «По особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку. А частина 1 статті 5 цього Закону вказує, що спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Пункт 2 частини 1 статті 12 передбачає, що управління багатоквартирним будинком включають витрати на оплату комунальних послуг стосовно спільного майна багатоквартирного будинку. Згідно з ЦК України система опалення будинку відноситься до сантехнічного обладнання і належить на праві спільної сумісної власності, якщо вона обслуговує більше однієї квартири.

Згідно частини 6 статті 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення, розподіляється відповідно до правил, встановлених цією статтею, також на власників (співвласників) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення.

Згідно з частиною 2 статті 382 Цивільного кодексу України, усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Постановою Кабінету Міністрів України №830 від 21.08.2019 затверджено Правила надання послуги з постачання теплової енергії (зі змінами та доповненнями), які регулюють відносини між суб`єктом господарювання, що провадить господарську діяльність з постачання теплової енергії та індивідуальним і колективним споживачем, який отримує або має намір отримати послугу з постачання теплової енергії, та визначають вимоги до якості послуги, одиниці вимірювання обсягу спожитої споживачем теплової енергії, порядок оплати.

Відповідно до пункту 14 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою КМУ від 21.08.2019 № 830 відокремлення від мереж централізованого опалення не звільняє власників квартир та нежитлових приміщень від обов`язку відшкодування витрат за обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень та на функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі. Такий обсяг теплової енергії розраховується та розподіляється між всіма споживачами відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої Наказом Мінрегіону № 315 від 22.11.2018 р. (оновлена редакція Методики затверджена Наказом Мінрегіону № 358 від 28.12.2021 р.).

Згідно абзаців третього та четвертого пункту 24 Постанови КМУ № 830: «Визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку (а у випадках, передбачених частиною другою статті 9 Закону України Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання, - за розрахунковим або середнім обсягом споживання) обсяг спожитої у будівлі теплової енергії включає обсяги теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами нерухомого майна, опалення місць загального користування, гаряче водопостачання (у разі ведення обліку теплової енергії у гарячій воді), забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) та розподіляється між споживачами в порядку, визначеному статтею 10 Закону України Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання.

Розділом IV Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої Наказом Мінрегіону № 315 (зі змінами від 28.12.2021 р.) встановлено порядок визначення та розподілу обсягу спожитої у будинку теплової енергії на загальнобудинкові потреби опалення.

Пунктом 12 розділу IV цієї Методики передбачено, що обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будинку, розподіляється між усіма власниками (співвласниками) приміщень будинку (включаючи приміщення з індивідуальним опаленням) пропорційно до загальних/опалювальних площ їх житлових/нежитлових приміщень.

Згідно пункту 5 розділу IV цієї Методики у разі відсутності встановлених вузлів розподільного обліку/приладіврозподілювачів теплової енергії у МЗК та допоміжних приміщеннях обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будинку, визначається відповідно до проекту будинку або за результатом енергоаудиту.

Пунктом 7 розділу IV Методики встановлено, що обсяг спожитої у будинку теплової енергії на загальнобудинкові потреби у разі відсутності у виконавця розподілу комунальних послуг проекту на будинок та результатів енергоаудиту може визначатися розрахунково за формулою.

Визначений розрахунково за формулою обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будинку додатково скорегований із застосування кофіцієнту, що враховує площу приміщень з індивідуальним опаленням у будинку у відповідності до пункту 9 розділу IV Методики.

Отже, оскільки у підприємства є відсутнім проект та результати енергоаудиту багатоповерхового будинку за адресою АДРЕСА_2 , визначення обсягу теплової енергії, витраченої на загальнобудинкові потреби опалення багатоквартирного будинку, в якому знаходиться вбудоване нежитлове приміщення Відповідача здійснується розрахунково за формулою згідно пункту 7 та пункту 9 розділу IV Методики, із застосуванням даних щодо загальної площі МЗК та довжини внутрішньобудинкової системи опалення будинку, отриманих від ЖРЕП «Житлосервіс».

ТОВ «Тепловодпостач» здійснює нарахування за послуги з теплопостачання місць загального користування та забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та не здійснює додаткових нарахувань, а виставляє нарахування за ту частку теплової енергії, яка надійшла до будівлі (врахована вузлом комерційного обліку) та в середині була витрачена на опалення місць загального користування та забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення.

Чинними номативно-правовими актами не передбачено звільнення споживачів від обов`язку оплати теплової енергії, витраченої на загальнобудинкові потреби опалення, у разі відсутності у них окремих опалювальних приладів, а також у випадку наявності окремого входу у вбудоване нежитлове приміщення.

Наявність окремого входу у нежитлове приміщення Відповідача та відокремлення від мереж централізованого опалення не звільняє Відповідача від обов`язку оплати послуг, оскільки загальнобудинкові потреби на опалення включають не лише витрати на опалення МЗК та допоміжних приміщень, а й витрати теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи опалення (абзац 3 пункту 2 Розділу I Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг затвердженої Наказом Мінрегіону № 315 від 22.11.2018 р. (оновлена редакція Методики затверджена Наказом Мінрегіону № 358 від 28.12.2021 р.).

Завдяки функціонуванню внутрішньобудинкової системи опалення за рахунок тепловиділень від ізольованих розподільчих трубопроводів, що розташовані в будинку, створюються сприятливі умови для нормальної роботи інших інженерних комунікацій, системи водопроводу та каналізації будинку з метою уникнення їх перемерзання та руйнування самого будинку від різкої зміни температур.

Підтримання температури вище 0° C протягом всього року, особливо в зимовий час, в загальних та технічних приміщеннях будинку є важливим чинником для підтримання належного технічного стану багатоквартирного будинку, в якому знаходиться вбудоване нежитлове приміщенні Відповідача, та інженерних споруд, системи водопроводу та каналізації всього будинку, з метою уникнення їх промерзання та руйнування самого будинку від різкої зміни температур. Також, у будинку, в якому знаходиться приміщення Відповідача, належний температурний режим вище 0° C підтримується за рахунок тепловтрат трубопроводів розподільчої системи, яка знаходиться в підвальному приміщенні будинку.

Відсутність приладів опалення в під`їздах багатоквартирного будинку не підтверджує відсутність системи опалення у місцях загального користування всього будинку (правовий висновок Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові №357/4664/15- ц від 20 листопада 2019 року).

При проектуванні та будівництві житлових будинків забудовник здійснює вибір системи теплозабечення і теплоспоживання будинку, з врахуванням техніко- економічної доцільності та вимог законодавства. В тому числі проектом на житловий будинок могло бути передбачено невстановлення окремих опалювальних приладів у місцях загального користування.

Наведені правові норми доводять, що хоча приміщення відповідача від`єднане від централізованого опалення будинку, у якому воно розміщене, водночас, вбудоване нежитлове приміщення належне Відповідачу знаходиться у багатоквартирному будинку та не є окремою будівлею, а тому на нього розповсюджуються норми права щодо споживання послуги з постачання теплової енергії багатоквартирним будинком, а тому він зобов`язаний нести витрати з утримання та обслуговування будинку спільно з іншими власниками квартир цього будинку, отже здійснювати оплату своєї частки теплової енергії спожитої багатоквартирним будинком.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 26.09.2018 р. по справі №703/58/16-ц, постанові Верховного Суду України від 07.02.2018 р. у справі № 703/58/16-ц, постанові Верховного Суду України від 03.10.2019 р. у справі №539/2966/15-ц, постанові Верховного Суду від 22.12.2020 р. по справі № 311/3489/18, у правовому висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові №357/4664/15-ц від 20.11.2019 р.

Окрім цього, у встановленому законом порядку (Постанова Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та житлово-комунальних послуг «Про затвердження Порядку формування тарифу на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання» № 1174 від 25.06.2029 року, Постанова КМУ «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на комунальні послуги» № 869 від 01.06.2011р.) підприємству затверджені тарифи на послуги з постачання теплової енергії для кожної категорії споживачів:

1) населення;

2) інші споживачі (крім населення);

3) бюджетні організації.;

4) релігійні організації.

До категорії споживачів «населення» відносяться власники (співвласники, наймачі, орендарі) житлових приміщень.

Власники (співвласники, користувачі, орендарі) нежитлових приміщень/будівель, якими можуть бути фізичні особи, фізичні особи-підприємці, комунальні підприємства, інші юридичні особи різних форм власності (окрім бюджетної сфери), відносяться до такої категорії споживачів послуги з постачання теплової енергії як «інші споживачі (крім населення)».

Відповідно, до розрахунків за послуги з постачання теплової енергії, витраченої на загальнобудинкові потреби опалення зі Споживачем фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 застосовується тариф як для «інших споживачів (крім населення)», оскільки об`єкт який перебуває у власності Споживача є вбудоване нежитлове приміщення:

Відповідно до умов договору розподіл обсягу теплової енергії, спожитої в будинку, здійснює виконавець. Споживач вносить однією сумою плату виконавцю, яка складається з плати за послугу з постачання теплової енергії, що розраховується виходячи з розміру затвердженого уповноваженим органом тарифу та обсягу її споживання та плати за абонентське обслуговування.

Розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої послуги є календарний місяць. Плата за абонентське обслуговування нараховується щомісяця.

Споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше 28-го числа місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу.

Суд враховує правову позицію викладену у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.12.2020 у справі №311/3489/18 про те, що незважаючи на укладення чи не укладення споживачем договору на теплопостачання місць загального користування, за умови отримання ним відповідних послуг, він несе обов`язок щодо оплати отриманої теплової енергії.

Судом встановлено, що позивач з жовтня 2022 року до листопада 2024 року в опалювальний період надавав послуги з опалення, що підтверджується актами про подачу теплової енергії за загальний період з жовтня 2022 року до листопад 2024 року (а.с. 68-85) за адресою АДРЕСА_2 та виставляв Відповідачу рахунки на оплату вартості наданих ним послуг, які останній не оплатив.

Відповідно до частини 6 статті 25 Закону України «Про теплопостачання», у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.

Отже, враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення 14976,11 грн основного боргу є обґрунтованою та підтвердженою належними та допустимими доказами, а тому є такою, що підлягає задоволенню.

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За порушення строків оплати за отримані послуги Позивачем нараховано Відповідачу пеню.

За приписами статті 230 Господарського кодексу України визначено, що порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня). Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

За умовами п. 45 договору, у разі несвоєчасного здійснення платежів споживач зобов`язаний сплати пеню в розмірі 0,01 відсотка від суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір пені не може перевищувати 100 відсотків загальної суми боргу.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» № 2921-ІІІ від 10.01.2002р., розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня.

Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно з поданим розрахунком, за несвоєчасну оплату теплової енергії Позивач нарахував Відповідачу пеню в загальній сумі 442 грн 49 коп. за загальний період розрахунку з 29.02.2023 до 20.12.2024, з урахуванням строків розрахунків, визначених договором.

Відповідач контррозрахунку штрафних санкцій суду не надав.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд встановив, що він є арифметично правильним.

Беручи до уваги те, що судом було встановлено факт порушення з боку Відповідача грошового зобов`язання за отримані послуги, а стягнення штрафних санкцій (пені) передбачена умовами договору та нормами чинного законодавства, суд приходить до висновку про правомірність позовних вимог в частині стягнення з відповідача 442 грн 49 коп. пені.

Також позивачем заявлено до стягнення 538 грн 05 коп. 3% річних та 1431 грн 32 коп. інфляційних втрат.

За умовами частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

При цьому застосування положень частини другої названої статті не передбачає наявність вини боржника, оскільки згідно частини першої цієї ж статті боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Слід зазначити, що виходячи з положень ст. 625 Цивільного кодексу України, право кредитора на стягнення процентів річних не залежить від моменту пред`явлення вимоги про таке стягнення (до моменту погашення боргу або після цього). При цьому визначальним є наявність факту порушення боржником строків виконання грошового зобов`язання. Таким чином, право кредитора на стягнення процентів річних може бути реалізовано у будь-який момент при наявності вищезазначених вимог, передбачених законодавством.

Відповідачем контррозрахунок 3% річних та інфляційних нарахувань надано не було.

Перевіривши наданий Позивачем розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, судом встановив, що їх здійснено арифметично правильно, тому суд задовольняє позовні вимоги у цій частині у розмірі, що заявлені Позивачем, шляхом стагнення з Відповідача 538 грн 05 коп. 3% річних та 1431 грн 32 коп. інфляційних втрат.

Згідно з частинами першою, третьою статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною першою, третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною першою статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до статті 78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 79 ГПК України).

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України.

Згідно зі ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Серявін та інші проти України» вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України»).

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що Позивачем доведено належними та допустимими доказами ті обставини, на які він посилався, як на підставу позову, в зв`язку з чим суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, шляхом стягнення з відповідача 14976 грн 11 коп. суми основного боргу, 442 грн 49 коп. пені, 538 грн 05 коп. 3% річних, 1431 грн 32 коп. інфляційних втрат.

При ухваленні рішення в справі, суд, у тому числі, вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами.

Нормою статті 129 ГПК України встановлено, що судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що позовні вимоги задоволено повністю, витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422 грн 40 коп. покладаються на Відповідача.

Керуючись ст. ст. 2, 13, 123, 129, 231, 232, 233, 236, 238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю Тепловодпостач до Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 про про стягнення 17387 грн 97 коп - задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Тепловодпостач (вул. Вирівська, 60, м. Конотоп, Сумська область, 41612, ) 14976 грн 11 коп. суми основного боргу, 442 грн 49 коп. пені, 538 грн 05 коп. 3% річних, 1431 грн 32 коп. інфляційних втрат, 2422 грн 40 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно зі ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.

Суд звертає увагу учасників справи, що відповідно до частини 7 статті 6 ГПК України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Повне рішення складене та підписане суддею 21.02.2025.

Суддя В.М. Ковтун