ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

про закриття провадження у справі

"18" лютого 2025 р.м. Одеса Справа № 916/1614/24

Господарський суд Одеської області у складі: суддя Волков Р.В.,

при секретарі судового засідання Чолак Ю.В.,

розглянувши клопотання (вх. № 4509/25 від 10.02.2025) представника Головного управління Національної поліції в Одеській області про закриття провадження у справі № 916/1614/24

за позовом Громадської організації Товариство ВОСТОК (67300, Березівський район, м. Березівка, вул. 31 Березня, буд. 69; )

до відповідачів

1) Держави Україна в особі Головного управління Національної поліції в Одеській області (65080, Одеська обл., м. Одеса, вул. Академіка Філатова, буд. 15-А; ),

2) Южненської міської ради Одеського району Одеської області (65481, Одеська обл., м. Южне, проспект Григорівського Десанту, буд. 18; )

про відшкодування шкоди у розмірі 1 600 000,00 грн;

представники сторін:

від позивача Абрамович О.В. (в режимі відеоконференції),

від відповідача-1 Міняйло О.М.,

від відповідача-2 не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

Громадська організація Товариство ВОСТОК звернулась до Господарського суду Одеської області з позовом до Держави Україна в особі Головного управління Національної поліції в Одеській області про відшкодування шкоди у розмірі 1 600 000,00 грн, завданої бездіяльністю ГУНП в Одеській області впродовж п`яти років.

Ухвалою від 22.04.2024 позовну заяву Громадської організації Товариство ВОСТОК повернуто заявнику на підставі пункту 1 частини 5 статті 174 Господарського процесуального кодексу України.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 01.10.2024 ухвалу від 22.04.2024 скасовано, матеріали справи № 916/1614/24 направлено до Господарського суду Одеської області для вирішення питання про відкриття провадження.

Абзацом 2 ч. 7 ст. 174 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі скасування ухвали про повернення позовної заяви та направлення справи для продовження розгляду, суд не має права повторно повертати позовну заяву.

Ухвалою від 18.10.2024 позовну заяву Громадської організації Товариство ВОСТОК залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення виявлених недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня вручення даної ухвали шляхом надання до суду: попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи; обґрунтування або уточнення ціни позову.

21.10.2024 до суду надійшла заява позивача про усунення недоліків.

Ухвалою від 28.10.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 916/1614/24, яку вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 27.11.2024, запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву.

12.11.2024 відповідач, Головне управління Національної поліції в Одеській області (далі відповідач-1, ГУНП), подав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого з позовними вимогами не погодився та просив відмовити у їх задоволенні.

29.10.2024 до суду надійшла заява представника позивача про участь у судових засіданнях у даній справі в режимі відеоконференції, яка ухвалою від 31.10.2024 судом була задоволена.

29.10.2024 до суду надійшло клопотання представника позивача про залучення до участі у справі співвідповідача Южненської міської ради Одеського району Одеської області.

Ухвалою від 27.11.2024 суд, задовольнивши клопотання позивача, залучив до участі у справі № 916/1614/24 Южненську міську раду Одеського району Одеської області у якості співвідповідача (далі відповідач-2, міськрада). Цією ж ухвалою відкладено підготовче судове засідання на 18.12.2024.

28.11.2024 позивач подав до суду заяву з уточненими позовними вимогами, згідно яких просить стягнути з Держави Україна (ГУ НП в Одеській області) та Южненської міської ради кошти в сумі 1 600 000,00 грн (в рівних частинах). Розгляд справи було продовжено судом із врахуванням вказаної заяви.

16.12.2024 до суду надійшов відзив відповідача-2 на позовну заяву, в якому міськрада вважає позовні вимоги необґрунтованими та просить відмовити у їх задоволенні.

16.12.2024 від позивача надійшла відповідь на відзив відповідача-2.

18.12.2024 представник відповідача-2 подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі.

Судове засідання, призначене на 18.12.2024, не відбулося у зв`язку з анонімним повідомленням про закладення вибухового пристрою в адміністративній будівлі суду.

Ухвалою від 18.12.2024 повідомлено сторін про те, що підготовче судове засідання призначено на 15.01.2025.

27.12.2024 до суду надійшли заперечення відповідача-2 на відповідь на відзив, згідно яких міськрада, серед іншого, висловила думку щодо наявності правових підстав для закриття провадження у справі у зв`язку з тим, що даний спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

06.01.2025 позивач подав до суду додаткові письмові пояснення щодо заперечень відповідача-2 на відповідь на відзив.

14.01.2025 позивач подав до суду заяву про остаточне визначення предмета спору та позовних вимог, згідно якої просив: 1) стягнути з Держави Україна та Южненської міської ради на користь ГО Товариство ВОСТОК кошти в сумі 1 600 000,00 грн (в рівних частинах) в якості компенсації за завдану шкоду; 2) громадські слухання, проведені з 17.01.2020 по 17.02.2020, про затвердження проекту внесення змін до детального плану територій мікрорайону № 1.6 м. Южного Одеської області Южненською міською радою (рішення № 1691-VII від 05.02.2020 року) Управлінням архітектури та містобудування Южненської міської ради щодо врахування громадських інтересів під час розроблення проектів містобудівної документації на місцевому рівні, опублікованих на міському сайті (http://yuzhny.gov.ua/ogoloshenya/50941), визнати такими, що не відбулися.

15.01.2025 до суду надійшла заява представника відповідача-1 про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням у відпустці.

Протокольною ухвалою від 15.01.2025 суд задовольнив клопотання представника відповідача-1 та відклав судове засідання на 29.01.2025.

Протокольною ухвалою від 29.01.2025 суд прийняв до розгляду заяву позивача від 14.01.2025 про остаточне визначення предмета спору та відклав підготовче судове засідання на 18.02.2025 з метою надання відповідачам можливості подання відзивів з урахуванням зміненого предмета спору.

10.02.2025 відповідачем-1 подано до суду відзив на позовну заяву.

Цього ж дня відповідач-1 також подав до суду клопотання про закриття провадження у справі стосовно ГУНП на підставі п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України, посилаючись на те, що даний спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства. В обґрунтування своєї позиції відповідач-1 посилається на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 25.04.2024 у справі № 910/17395/23.

17.02.2025 представник відповідача-2 подав до суду заяву про розгляд справи без його участі.

У судовому засіданні, яке відбулось 18.02.2025, представник відповідача-1 підтримав клопотання про закриття провадження у справі та просив його задовольнити.

Представник позивача заперечив проти клопотання про закриття провадження у справі, мотивуючи свою позицію тим, що суд апеляційної інстанції вже розглядав таке питання при перегляді ухвали від 22.04.2024 про повернення позовної заяви, яку постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 01.10.2024 було скасовано. Вважає, що у зв`язку з повторним заявленням подібного клопотання суд має залишити його без розгляду. На його переконання, відповідачу-1 у відзиві на апеляційну скаргу нічого не заважало поставити питання щодо закриття провадження у справі, а звернення з відповідним клопотанням на даному етапі вважає затягуванням процесу.

18.02.2025 суд оголосив вступну та резолютивну частини ухвали.

Разом з тим, слід зазначити, що при оголошенні вступної та резолютивної частини ухвали, у зв`язку з нестабільним інтернет-з`єднанням, фіксування судового засідання технічними засобами та відеоконференцзв`язок з представником позивача було перервано, про що секретарем судового засідання складено відповідний акт. Після відновлення інтернет-з`єднання відеоконференцзв`язок та фіксування судового засідання було відновлено, після чого за участю представника позивача оголошено вступну та резолютивну частини ухвали.

Розглянувши клопотання представника відповідача-1 про закриття провадження у справі, суд дійшов наступних висновків.

Клопотання про закриття провадження у справі відповідач-1 мотивував тим, що даний спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

З цього приводу господарський суд зазначає, що відповідно до статті 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Європейський суд з прав людини (далі по тексту - ЄСПЛ) у параграфі 24 свого рішення від 20.07.2006 у справі "Сокуренко і Стригун проти України" зазначив, що фраза "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін "суд, встановлений законом" у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів, визначені статтею 20 ГПК України. Зокрема, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер, а також коли належність справ до юрисдикції господарських судів прямо передбачено положеннями законодавства.

За змістом частин першої третьої статті 3 Господарського кодексу України (далі - ГК України) під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, яка здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність). Діяльність негосподарюючих суб`єктів, спрямована на створення і підтримання необхідних матеріально-технічних умов їх функціонування, що здійснюється за участю або без участі суб`єктів господарювання, є господарчим забезпеченням діяльності негосподарюючих суб`єктів.

Вирішуючи питання про те, чи можна вважати правовідносини та відповідний спір господарськими, слід керуватися ознаками, наведеними у статті 3 ГК України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 910/8729/18 (провадження № 12-294гс18) визначено ознаки спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду: наявність між сторонами господарських відносин, урегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, та спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Водночас, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.08.2019 у справі № 646/6644/17 (провадження № 14-352цс19) зроблено висновок про те, що при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду подібних справ визначальним є характер правовідносин, з яких виник спір. Суб`єктний склад спірних правовідносин є формальним критерієм, який має бути оцінений належним судом.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про громадські об`єднання" громадське об`єднання - це добровільне об`єднання фізичних осіб та/або юридичних осіб приватного права для здійснення та захисту прав і свобод, задоволення суспільних, зокрема економічних, соціальних, культурних, екологічних, та інших інтересів; за організаційно-правовою формою воно утворюється як громадська організація або громадська спілка. Громадська організація - це громадське об`єднання, засновниками та членами (учасниками) якого є фізичні особи. Громадське об`єднання зі статусом юридичної особи є непідприємницьким товариством, основною метою якого не є одержання прибутку.

Статут громадського об`єднання, зокрема, має містити відомості про мету (цілі) та напрями його діяльності; повноваження керівника, вищого органу управління, інших органів управління громадського об`єднання, порядок їх формування та зміни складу, термін повноважень, а також порядок визначення особи, уповноваженої представляти громадське об`єднання, та її заміни (для громадських об`єднань, що не мають статусу юридичної особи) (стаття 11 Закону України "Про громадські об`єднання").

Частиною другою статті 21 цього Закону встановлено, що громадське об`єднання зі статусом юридичної особи наділено правами бути учасником цивільно-правових відносин, набувати майнові і немайнові права відповідно до законодавства; здійснювати відповідно до закону підприємницьку діяльність безпосередньо, якщо це передбачено статутом громадського об`єднання, або через створені в порядку, передбаченому законом, юридичні особи (товариства, підприємства), якщо така діяльність відповідає меті (цілям) громадського об`єднання та сприяє її досягненню. Відомості про здійснення підприємницької діяльності громадським об`єднанням включаються до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Отже, засновники (учасники) громадського об`єднання зі статусом юридичної особи наділяють таке об`єднання певними повноваженнями (компетенцією), що не виключає делегування йому функцій представництва для захисту їхніх прав та інтересів у правовідносинах із третіми особами, в тому числі щодо судового захисту.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, ГО Товариство ВОСТОК звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідачів у цій справі матеріальної та моральної шкоди у загальному розмірі 1 600 000,00 грн.

В обґрунтування позову покликається на звернення 13.12.2019 до ГУНП в Одеській області із заявою щодо незаконного встановлення шлагбауму на земельній ділянці м. Южного Одеської області в районі АЗС «Shell», ігнорування керівництвом ГУНП в Одеській області вказаної заяви шляхом не складання протоколу за ст. 186 КУпАП (самоуправство), підтвердження рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18.11.2020 у справі № 420/3793/20 незаконності дій ГУНП в Одеській області, відсутність реакції останнього на скаргу від 30.09.2023 щодо порушення Южненською міською радою приписів ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», а також на ігнорування ГУНП в Одеській області ухвалення Одеським окружним адміністративним судом рішення від 18.11.2020 у справі № 420/3793/20, наслідком чого, як зазначає позивач, є наступні обставини: наявність шлагбауму на своєму місці; продовження поборів з членів ГО Товариство ВОСТОК; відсутність договору оренди земельної ділянки, на якій розташовані гаражі ГО Товариство ВОСТОК; земельна ділянка не сформована як об`єкт цивільних прав (відсутній кадастровий номер); право власності на гаражі, які збудовані громадянами (членами ГО Товариство ВОСТОК) за власні кошти, не зареєстровано за жодним суб`єктом в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та не визнається Южненською міською радою.

Здійснивши ґрунтовний аналіз розрахунку шкоди, суд з`ясував, що позивач визначає розмір матеріальної шкоди, виходячи з того, що з 11.04.2018 по сьогоднішній день на земельній ділянці в районі АЗС «Shell» м. Южне Одеської області без будь-яких підстав самовільно встановлено шлагбаум при в`їзді на зазначену земельну ділянку, при цьому здійснюється збирання коштів з членів ГО Товариство ВОСТОК по 100 грн в місяць з кожного учасника.

Формула запропонованого позивачем розрахунку виглядає наступним чином:

240 * 100 * 65 1 560 000,00 грн, де

240 кількість членів ГО Товариство ВОСТОК,

100 сума, котра збиралась з кожного учасника ГО Товариство ВОСТОК в місяць,

65 кількість місяців від 19.06.2018 по 19.11.2023.

Відтак, розмір матеріальної шкоди згідно розрахунку позивача становить 1 560 000,00 грн.

Моральну шкоду позивач, з посиланням на ст. 23 ЦК України, оцінює в 40 000,00 грн, про що також зазначає в розрахунку.

При цьому, обґрунтовуючи вимоги в частині стягнення моральної шкоди, позивач зазначає, що члени ГО Товариство ВОСТОК потерпали від дій Южненської міської ради щодо порушення принципу «доброго врядування», а ГУНП на такі протиправні дії не реагує.

Вимогу про визнання громадських слухань, проведених з 17.01.2020 по 17.02.2020, такими, що не відбулися, позивач обґрунтовує тими ж підставами, що і вимогу про стягнення з відповідачів 1 600 000,00 грн шкоди, про що представник позивача зазначив у судовому засіданні 29.01.2025.

Так, суд констатує, що позов у справі № 916/1614/24 фактично спрямовано на захист прав фізичних осіб членів ГО Товариство ВОСТОК.

За змістом Статуту ГО "Восток", затвердженого протоколом № 1 від 06.02.2020 (далі - Статут) та розміщеного у відкритому доступі на сайті Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, вбачається таке:

- п. 1.3. Статуту - Товариство є неприбутковою організацією. Доходи (прибутки) неприбуткової організації використовуються виключно для фінансування видатків на утримання такої неприбуткової організації, реалізації мети (цілей, завдань) та напрямів діяльності, визначених її установчими документами;

- п. 2.1 Статуту - Товариство є юридичною особою з дати його державної реєстрації;

- п. 2.3. Статуту - Товариство може представляти свої інтереси та інтереси членів ГО "Восток", вести будь-які справи у всіх державних органах виконавчої влади, установах, судах України усіх рівнів (господарських судах усіх рівнів, Верховному Суді України, Судах загальної юрисдикції, Адміністративних судах) а також наглядових інспекціях, у будь-яких інших державних та недержавних установах та організаціях з усіма правами, які надані чинним законодавством України позивачу, відповідачу, третій особі;

- п. 3.1. Статуту - Товариство створено з метою задоволення економічних, соціальних та інших потреб його членів на основі поєднання їх особистих та колективних інтересів, розвитку їх самоорганізації, самоуправління та самоконтролю, поділу між ними витрат та можливих ризиків;

Також відповідно до п. 10.4. Статуту Товариство у всіх державних органах виконавчої влади та установах, у судових органах всіх рівнів, органах прокуратури, у будь-яких інших державних та недержавних установах та організаціях з усіма правами, які надані Законом України позивачу, відповідачу, третій особі представляє Голова правління.

Отже, виконання судового рішення у цій справі пов`язане із задоволенням майнових вимог щодо фізичних осіб, оскільки у зазначеному спорі позивач у статусі громадської організації захищає не власні інтереси як юридичної особи, а фактично діє в інтересах фізичних осіб - членів ГО «Товариство «Восток» та представляє їхні інтереси в суді на підставі положень Закону України "Про громадські об`єднання" (статті 11, 21), а також відповідно до статутних завдань такої організації (пункти 1.3., 2.1., 3.1., 10.4. Статуту).

Водночас, як свідчать матеріали справи, між позивачем та відповідачами відсутні господарські правовідносини в розумінні статті 3 ГК України, наявність яких є визначальним при віднесенні спору між юридичними особами до компетенції господарських судів.

Отже, позов у цій справі фактично подано в інтересах фізичних осіб, які є членами Товариства, а не на захист власних інтересів позивача як юридичної особи.

Аналізуючи характер правовідносин, з яких виник спір у цій справі, суд зауважує, що спірні правовідносини виникли між фізичними особами, які, стверджуючи про заподіяння їм матеріальних збитків та моральної шкоди за результатами бездіяльності відповідача - юридичної особи, уповноважили на представництво своїх інтересів створену ними громадську організацію.

У зазначеному спорі громадська організація, звернувшись з позовом до відповідачів про відшкодування збитків та моральної шкоди, реалізувала передбачені її статутними завданнями представницькі функції щодо захисту прав фізичних осіб - членів такої організації, які, на думку представника фізичних осіб в особі керівника ГО «Товариство «Восток», було порушено відповідачами.

Отже, сторони в цій справі, незважаючи на наявність у них статусу юридичних осіб, не були пов`язані господарськими правовідносинами в розумінні статті 3 ГК України.

Наведене також узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 25.04.2024 у справі № 910/17395/23 за позовом Громадської організації "Товариство "Восток" до Держави України в особі Національного агентства з питань запобігання корупції про відшкодування шкоди, у якій суд встановив обставини стосовно того, що позивач ГО «Товариство «Восток» у статусі громадської організації захищає не власні інтереси як юридичної особи, а фактично діє в інтересах фізичних осіб членів ГО «Восток», які відповідно до частини четвертої статті 75 ГПК України є преюдиційними для справи № 916/1614/24.

Згідно зі статтею 36 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

Відповідно до частини шостої статті 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Частиною четвертою статті 236 ГПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норми права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 25.04.2024 у справі № 910/17395/23 є обов`язковими для застосування іншими судами та, відповідно, застосовуються Господарським судом Одеської області при розгляді справи № 916/1614/24.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

За таких обставин, з огляду на викладене вище, суд приходить до висновку, що справа № 916/1614/24 не підлягає вирішенню в господарських судах України, оскільки, по-перше, між позивачем та відповідачами відсутні господарські правовідносини в розумінні статті 3 ГК України, та, по-друге, позов у цій справі фактично подано в інтересах фізичних осіб, які є членами ГО «Товариство «Восток», а не на захист власних інтересів позивача як юридичної особи, що є підставою для закриття провадження у справі згідно п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України, у зв`язку з чим відповідне клопотання представника відповідача-1 підлягає задоволенню.

Водночас, оскільки представник відповідача-1 заявив клопотання про закриття провадження лише стосовно вимог до ГУНП, суд зазначає, що провадження підлягає закриттю і в частині вимог до міськради з аналогічних підстав, які наведені вище по тексту ухвали.

За приписами ч. 2 ст. 231 ГПК України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Водночас, згідно з ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Відтак, суд роз`яснює позивачу, що вирішення даного спору в частині стягнення з відповідачів 1 600 000,00 грн шкоди віднесено до юрисдикції загальних судів, а в частині визнання громадських слухань, проведених з 17.01.2020 по 17.02.2020, такими, що не відбулися, - до юрисдикції адміністративних судів.

Згідно з ч. 4 ст. 231 ГПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Разом з тим, суд зазначає, що питання про розподіл між сторонами судових витрат та повернення судового збору з бюджету судом не вирішується, оскільки такі витрати, як свідчать заяви по суті справи, сторонами понесено не було, а позивач був звільнений від сплати судового збору на підставі п. 11 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 231, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Клопотання (вх. № 4509/25 від 10.02.2025) представника Головного управління Національної поліції в Одеській області про закриття провадження у справі № 916/1614/24 задовольнити.

2. Закрити провадження у справі № 916/1614/24 за позовом Громадської організації Товариство ВОСТОК до Держави Україна в особі Головного управління Національної поліції в Одеській області, Южненської міської ради Одеського району Одеської області про відшкодування шкоди у розмірі 1 600 000,00 грн.

Вступну та резолютивну частини ухвали оголошено у судовому засіданні 18 лютого 2025 р. Повну ухвалу складено та підписано 21 лютого 2025 р.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення та може бути оскаржена до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги в строк, визначений ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Р.В. Волков