РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.02.2025Справа № 910/3676/24

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Мандриченка О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін,

справу № 910/3676/24

За позовом Державного науково-дослідного інституту Міністерства внутрішніх справ України;

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Проектно-виробничий центр "Сервіт";

про стягнення 66 213,48 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державний науково-дослідний інститут Міністерства внутрішніх справ України звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом, в якому просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Проектно-виробничий центр "Сервіт" штраф у розмірі 66 213,48 грн за невиконання зобов`язань за договором від 14.07.2021 № 418 на виконання робіт з розроблення проектно-кошторисної документації.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.01.2024 відкрито провадження у справі № 910/566/24, справу ухвалено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали.

22.04.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю "Проектно-виробничий центр "Сервіт" подало до господарського суду відзив на позовну заяву, в якому просило відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

01.05.2024 до господарського суду від Державного науково-дослідного інституту Міністерства внутрішніх справ України надійшла відповідь на відзив Товариства з обмеженою відповідальністю "Проектно-виробничий центр "Сервіт" на позов.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Державним науково-дослідним інститутом Міністерства внутрішніх справ України (далі також - позивач) відповідно до Закону України "Про публічні закупівлі" проведено спрощену закупівлю згідно з оголошенням про проведення спрощеної закупівлі UA-2021-06-17-005481-c.

За результатами зазначеної спрощеної закупівлі визначено переможцем Товариство з обмеженою відповідальністю "Проектно-виробничий центр "Сервіт" (далі також - відповідач).

14.07.2021 між Державним науково-дослідним інститутом Міністерства внутрішніх справ України (далі також - замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Проектно-виробничий центр "Сервіт" (далі також - виконавець) укладено договір № 418 на виконання роботи з розроблення проектно-кошторисної документації (далі - договір), відповідно до п. 1.1. якого, виконавець зобов`язується своїми силами і засобами виконати роботи з розроблення проектно-кошторисної документації на стадії "Робочий проект" по об`єкту: "Реконструкція теплових мереж для підключення адміністративно-виробничої будівлі ДНДІ МВС України за адресою: вул. Митрофана Довнар-Запольського, 8, м. Київ до теплових мереж КП "Київтеплоенерго", (ДСТУ Б. Д.1.1-1:2013 "Правила визначення вартості будівництва", код за ДК 021:2015 - 71240000-2 "Архітектурні, інженерні та планувальні послуги"), далі - "Роботи", а замовник - прийняти й оплатити виконані Роботи в порядку та на умовах, визначених договором.

Як передбачено п. 1.2. договору, обсяг, вартість та перелік Робіт, що доручаються виконавцю, визначені у завданні на проектування (додаток 1) та кошторисі (додаток 4), які є невід`ємними частинами даного договору.

Пунктом 1.3. договору визначено, що замовник надає виконавцю право передавати проектно-кошторисну документацію по об`єкту: "Реконструкція теплових мереж для підключення адміністративно-виробничої будівлі ДНДІ МВС України за адресою: вул. Митрофана Довнар-Запольського, 8, м. Київ до теплових мереж КП "Київтеплоенерго" для її погодження, затвердження та проведення її експертизи в установленому законодавством порядку до відповідних уповноважених юридичних осіб та фізичних осіб в ході виконання робіт за даним договором.

Згідно з п. 2.1. договору, загальна вартість Робіт згідно даного договору визначена на підставі протоколу узгодження договірної ціни (додаток № 2), зведеного кошторису (додаток № 3), кошторису (додаток 4) і становить: без ПДВ - 275 889,48 грн. (двісті сімдесят п`ять тисяч вісімсот вісімдесят дев`ять грн. 48 коп.); ПДВ - 55 177,90 грн. (п`ятдесят п`ять тисяч сто сімдесят сім грн. 90 коп.); загальна вартість - 331 067,38 грн. (триста тридцять одна тисяча шістдесят сім грн. 38 коп.)

Підставою для оплати за виконані Роботи є підписаний уповноваженими представниками сторін акт здавання-приймання виконаних робіт (п. 2.2. договору).

У розділі 3 договору сторони погодили, що виконавець зобов`язується виконати Роботи у повному обсязі власними, силами, засобами, у порядку, строки та у спосіб, передбачені даним договором. Замовник протягом 1 (одного) робочого дня з дати підписання Сторонами даного договору надає виконавцю всю необхідну інформацію та документацію для виконання Роботи, що є предметом даного договору. Виконавець зобов`язується виконати Роботи до 30 вересня 2021 року (включно). Виконавець має право достроково виконати Роботи та передати результат замовнику. Роботи за даним договором вважаються виконаними після погодження проектно-кошторисної документації з відповідними юридичними особами, уповноваженими здійснювати погодження та отримання виконавцем позитивного експертного звіту проекту у порядку, визначеному законодавством і передання готової проектно-кошторисної документації та експертного звіту замовникові. Вартість відповідних погоджень та експертизи проекту включено до загальної вартості Робіт даного договору. Виконавець зобов`язується нести ризики та витрати пов`язані з підготовкою та безпосереднім виконанням Роботи, податків, інших зборів та платежів у відповідності до вимог законодавства.

У п. 4.1., 4.2. договору сторони погодили, що після закінчення (у тому числі дострокового) виконання Роботи визначеної договором, виконавець подає замовнику два примірники акту здавання-приймання виконаних робіт, а також проектну документацію (в чотирьох паперових примірниках та 1 (одному) екземплярі на електронному носії інформації), експертного звіту щодо розгляду кошторисної частини проектної документації (1 примірник) згідно з накладною та звітні матеріали щодо проведення Робіт. Передача замовнику проектної документації здійснюється тільки з супровідними документами виконавця. Замовник протягом 10 (десяти) днів із дня одержання акту здавання-приймання виконаних робіт та документів, згідно з п. 4.1 договору зобов`язаний прийняти належним чином виконані Роботи, шляхом підписання зі свого боку акту здавання-приймання виконаних робіт; або надати обґрунтовану письмову відмову від приймання виконаних Робіт із зазначенням відповідних недоліків та/або посиланням на невиконані пункти договору.

Пунктом 6.1. договору, встановлено, що виконавець зобов`язується, зокрема: виконувати Роботи відповідно до завдання на проектування та згідно з договором; виконати Роботи в строки, встановлені цим договором; забезпечити виконання Робіт належної якості відповідно до вимог договору.

Як визначено п. 7.2. договору, за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за даним договором щодо якості Роботи виконавець сплачує замовнику одноразово штраф у розмірі 20% від загальної вартості договору.

Договір набирає чинності з дати підписання його сторонами та реєстрації у замовника і діє до 31 грудня 2021 року, а в частині взаєморозрахунків до повного їх виконання сторонами (п. 12.1. договору).

04.10.2021 між сторонами укладено додаткову угоду № 1/519 до договору, в п. 1 якої сторони дійшли згоди розірвати договір на виконання роботи з розроблення проектно-кошторисної документації № 418 від 14.07.2021, в зв`язку з невиконанням виконавцем належним чином умов договору у встановлений строк.

Пунктом 2 вказаної додаткової угоди визначено, що з моменту набрання чинності цією додатковою угодою зобов`язання сторін, що виникли з договору, припиняються і сторони не вважають себе пов`язаними будь-якими правами та обов`язками, що виникли за договором.

Позивач вказує, що виконавцем не було виконано своє зобов`язання за договором належним чином у встановлений договором строк, у зв`язку з чим та на підставі п. 7.2. позивач просить стягнути з виконавця штраф у розмірі 66 213,48 грн.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, вказує, що 04.10.2021 між сторонами була укладена додаткова угода про розірвання договору, відповідно до п. 2 якої, з моменту набрання чинності цією додатковою угодою зобов`язання сторін, що виникли з договору, припиняються і сторони не вважають себе пов`язаними будь-якими правами та обов`язками, що виникли за договором.

А відтак, на думку відповідача, відсутні правові підстави для стягнення з нього штрафу за неналежне виконання договору, оскільки такий договір є розірваним.

Крім того відповідач зазначає, що ним було повідомлено замовника про те, що виконавець не вкладається в строки, а об`є таких робіт є більшим ніж очікувалося.

Також відповідач вказує, що ним було виконано роботи на 50 % але замовник все одно наполіг на розірванні договору.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Внаслідок укладення договору на виконання роботи з розроблення проектно-кошторисної документації № 418 від 14.07.2021 між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов`язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 193 Господарського кодексу України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до частин 1, 2 статті 837 Цивільного кодексу України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Пунктом 3.5. договору визначено, що Роботи за даним договором вважаються виконаними після погодження проектно-кошторисної документації з відповідними юридичними особами, уповноваженими здійснювати погодження та отримання виконавцем позитивного експертного звіту проекту у порядку, визначеному законодавством і передання готової проектно-кошторисної документації та експертного звіту замовникові.

Відповідно до п. 4.1. договору, після закінчення (у тому числі дострокового) виконання Роботи визначеної договором, виконавець подає замовнику два примірники акту здавання-приймання виконаних робіт, а також проектну документацію (в чотирьох паперових примірниках та 1 (одному) екземплярі на електронному носії інформації), експертного звіту щодо розгляду кошторисної частини проектної документації (1 примірник) згідно з накладною та звітні матеріали щодо проведення Робіт. Передача замовнику проектної документації здійснюється тільки з супровідними документами виконавця.

Тобто, договором визначені умови, дотримання яких може свідчити про виконання робіт виконавцем. Це, зокрема, погодження проектно-кошторисної документації з відповідними юридичними особами, уповноваженими здійснювати погодження та отримання виконавцем позитивного експертного звіту проекту у порядку, визначеному законодавством і передання готової проектно-кошторисної документації та експертного звіту замовникові.

Суд звертає увагу відповідача, що умовами договору не передбачене виконання Робіт частково, а належним виконанням зобов`язання є його виконання в повній мірі і шляхом, визначеним договором, зокрема, подання виконавцем замовнику два примірники акту здавання-приймання виконаних робіт, а також проектну документацію (в чотирьох паперових примірниках та 1 (одному) екземплярі на електронному носії інформації), експертного звіту щодо розгляду кошторисної частини проектної документації (1 примірник) згідно з накладною та звітні матеріали щодо проведення Робіт.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, встановлено судом та не заперечується сторонами, відповідач, у строки, визначені п. 3.3. договору, Роботи не виконав.

При цьому сам відповідач вказує, що Роботи були виконані лише частково, а саме на 50 %.

04.10.2021 між сторонами укладено додаткову угоду № 1/519 до договору, в п. 1 якої сторони дійшли згоди розірвати договір на виконання роботи з розроблення проектно-кошторисної документації № 418 від 14.07.2021, в зв`язку з невиконанням виконавцем належним чином умов договору у встановлений строк.

Таким чином, договір розірвано саме з причин не виконання виконавцем належним чином умов договору у встановлений строк і таку обставину визнано відповідачем, про що свідчить його дії з підписання вказаної додаткової угоди.

Суд вказує, що зазначена додаткова угода складена та підписана уповноваженими представниками сторін та скріплена їхніми печатками.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідачем було порушене своє зобов`язання в частині виконання робіт у строки, визначені договором, що і стало підставою для укладення сторонами додаткової угоди про розірвання договору № 418 від 04.10.2021 та про що зазначено у її п. 1.

При цьому суд зазначає, що розірвання договору № 418 від 04.10.2021 не звільняє відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання в період дії такого договору.

Частиною 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Як визначено п. 7.2. договору, за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за даним договором щодо якості Роботи виконавець сплачує замовнику одноразово штраф у розмірі 20% від загальної вартості договору.

Пунктом 7.7. договору передбачено, що сторони домовилися, що строк позовної давності три роки застосовується для вимог про стягнення із виконавця штрафних санкцій (неустойка, штраф, пеня).

Тобто, при укладанні договору сторони визначили відповідальність виконавця за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за даним договором щодо якості Робіт, які визначені у договорі.

Дослідивши та перевіривши наданий позивачем розрахунок суми штрафу, господарський суд дійшов висновку, що він є обґрунтованим, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача штрафу у розмірі 66 213,48 грн підлягають задоволенню.

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням вищевикладеного, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України, у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994 Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (№ 37801/97 від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" №49684/99 від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постановах від 13.03.2018, від 24.04.2019 Верховного Суду по справах №910/13407/17 та №915/370/16.

З огляду на вищевикладене, всі інші заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як законодавчо необґрунтовані та безпідставні.

Враховуючи зібрані докази по справі, пояснення представників сторін та керуючись статтями 129, 232, 236-241 Господарського процесуального кодексу України

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Проектно-виробничий центр "Сервіт" (04123, місто Київ, вулиця Світлицького, будинок 35, нежиле приміщення № 90/7 (в літері "З"), ідентифікаційний код юридичної особи 39074813) на користь Державного науково-дослідного інституту Міністерства внутрішніх справ України (01011, місто Київ, провулок Євгена Гуцала, будинок 4-А, ідентифікаційний код юридичної особи 34045600) штраф у розмірі 66 213 (шістдесят шість тисяч двісті тринадцять) грн 48 коп. та судовий збір у розмірі 3 028 (три тисячі двадцять вісім) грн 00 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду протягом 20 (двадцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Мандриченко