УХВАЛА

04 лютого 2025 року

м. Київ

cправа № 910/8819/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Могил С. К. - головуючий (доповідач), Волковицька Н.О., Случ О.В.,

за участю секретаря судового засідання: Амірханяна Р.К.,

та представників:

позивача - Савченко О. В.,

відповідача - Балабана Д. О.,

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог

щодо предмета спору, на стороні відповідача - Прокопіва Н. М., Франюка А. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Солар Енерджі Інвестментс Україна"

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.10.2024

та рішення Господарського суду міста Києва від 13.11.2023

у справі № 910/8819/23

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Солар Енерджі Інвестментс Україна"

до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Державного підприємства "Гарантований покупець"

про стягнення 1 387 359, 94 грн,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Солар Енерджі Інвестментс Україна" (далі - ТОВ "Солар Енерджі Інвестментс Україна"; позивач) звернулось до Господарського суду м. Києва із позовом про стягнення з Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП; відповідач) 1 387 359,94 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15.01.2021 відповідач прийняв постанову № 46 "Про затвердження змін до постанови НКРЕКП від 26.04.2019 № 641", пп. 8 п. 1 якої внесено зміни до формули визначення частки вартості врегулювання небалансу в розрахунковому періоді. Водночас, Окружний адміністративний суд м. Києва рішенням від 16.07.2021 у справі № 640/4069/21, яке набрало законної сили, пп. 8 п. 1 відповідної постанови визнав протиправним і нечинним. З урахуванням вищезазначеного, позивач звернувся до господарського суду із позовом до НКРЕКП про стягнення шкоди.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 13.11.2023 (суддя - Грєхова О. А.) у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 02.10.2024 (головуючий суддя - Сулім В. В., судді - Майданевич А. Г., Коротун О. М.) змінено рішення суду першої інстанції та викладено його мотивувальну частину в редакції постанови апеляційного господарського суду. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що 31.07.2017 між Державним підприємством "Енергоринок" (ДПЕ) і ТОВ "Солар Енерджі Інвестментс Україна" (ВАД) було укладено договір № 13899/01 (договір - 1), за умовами якого ВАД зобов`язувалося продавати, а ДПЕ - купувати електроенергію, вироблену ВАД, та здійснювати її оплату відповідно до умов цього договору.

10.07.2019 ДП "Енергоринок", ДП "Гарантований покупець", ТОВ "Солар Енерджі Інвестментс Україна" підписали додаткову угоду № 419/01 до договору від 31.07.2017 № 13899/01, в якій згодили в преамбулі договору слова: "ДП "Енергоринок", що діє на підставі ліцензії на право здійснення підприємницької діяльності з оптового постачання електричної енергії від 18.01.2012 № 579645 та має статус платника податку на прибуток на загальних умовах" замінити на слова: "ДП "Гарантований покупець" (гарантований покупець), що діє на підставі ліцензії на провадження господарської діяльності зі здійснення функцій гарантованого покупця".

У п. 2 додаткової угоди сторони дійшли згоди ст. ст. 1-10 договору замінити ст. ст. 1-8 в новій редакції. Так, за п. 1.1 договору -1, в редакції додаткової угоди, виробник за "зеленим" тарифом зобов`язується продавати, а гарантований покупець - купувати всю відпущену електричну енергію, вироблену виробником за "зеленим" тарифом, та здійснювати її оплату відповідно до умов цього договору та законодавства України, у тому числі Порядку купівлі електричної енергії за "зеленим" тарифом, затвердженого постановою НКРЕКП від 26.04.2019 № 641 (далі - Порядок).

Відповідно до п. 2.1 договору -1, в редакції додаткової угоди, сторони визнають свої зобов`язання згідно з Законом України "Про ринок електричної енергії", Порядком, Правилами ринку, затвердженими постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 307, та керуються їх положеннями та положеннями законодавства України при виконанні цього договору.

Згідно з п. 2.3 договору -1, в редакції додаткової угоди, виробник за "зеленим" тарифом зобов`язується продавати, а гарантований покупець - купувати всю відпущену електричну енергію виробника в точках комерційного обліку електричної енергії генеруючих одиниць виробника за встановленим йому "зеленим" тарифом з урахуванням надбавки до тарифу. Виробник за "зеленим" тарифом продає гарантованому покупцеві електричну енергію відповідно до Порядку за тарифами, величини яких для кожної генеруючої одиниці за "зеленим" тарифом встановлені НКРЕКП, у національній валюті України. Вартість електричної енергії, купленої гарантованим покупцем у виробників за "зеленим" тарифом у розрахунковому місяці, визначається відповідно до гл. 10 Порядку на підставі тарифів, встановлених НКРЕКП, для кожної генеруючої одиниці за "зеленим" тарифом (п. п. 2.4, 2.5 договору -1, в редакції додаткової угоди).

Пунктам 3.1-3.3 договору -1, в редакції додаткової угоди, встановлено, що обсяг фактично проданої та купленої електричної енергії визначається відповідно до положень гл. 8 Порядку на підставі даних обліку, наданих гарантованому покупцю адміністратором комерційного обліку на підставі даних обліку, наданих гарантованому покупцю адміністратором комерційного обліку відповідно до гл. 7 Порядку. Розрахунок за куплену гарантованим покупцем електроенергію здійснюється грошовими коштами, що перераховуються на поточний рахунок виробника за "зеленим" тарифом, з урахуванням ПДВ. Оплата товарної продукції (електричної енергії), купленої гарантованим покупцем у виробників за "зеленим" тарифом у розрахунковому місяці, та формування актів купівлі-продажу електричної енергії та актів купівлі-продажу відшкодування частки вартості врегулювання небалансу електричної енергії здійснюються відповідно до положень гл. 10 Порядку.

Відповідно до п. 4.5 договору- 1, в редакції додаткової угоди, гарантований покупець зобов`язувався купувати у виробника за "зеленим" тарифом вироблену електричну енергію за винятком обсягів електричної енергії, необхідних для власних потреб; у повному обсязі здійснювати своєчасні розрахунки за куплену у виробника за "зеленим" тарифом електричну енергію, а також нараховувати розмір відшкодування частки вартості врегулювання небалансу електричної енергії виробнику за "зеленим" тарифом відповідно до положень гл. 9 Порядку.

Гарантований покупець несе відповідальність за порушення порядку оплати виробникам за "зеленим" тарифом, що визначений у гл. 10 Порядку. Гарантованому покупцю нараховується пеня в розмірі 0,1% від неоплаченої згідно з Порядком суми (але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє на день розрахунку) за кожен день прострочення оплати. З гарантованого покупця може стягуватися додатково штраф у розмірі 7% від неоплаченої згідно з Порядком суми за ненадходження понад 30 днів на рахунок виробника за "зеленим" тарифом належних коштів відповідно до порядку оплати. Сплата гарантованим покупцем пені та штрафу здійснюється з поточних рахунків гарантованого покупця на поточні рахунки виробників за "зеленим" тарифом (п. 4.6 договору- 1, в редакції додаткової угоди).

Пунктом 7.4 договору -1, в редакції додаткової угоди, встановлено, якщо виробник за "зеленим" тарифом є суб`єктом господарювання, який має ліцензію на провадження господарської діяльності з виробництва електричної енергії і регулятор вже встановив "зелений" тариф виробнику, договір набирає чинності з дати його підписання сторонами та діє на строк дії "зеленого" тарифу (до 01.01.2030).

28.12.2019 між ДП "Гарантований покупець" (гарантований покупець) і ТОВ "Солар Енерджі Інвестментс Україна" (виробник за "зеленим" тарифом) було укладено договір № 1800/01 (далі - договір-2), за умовами якого виробник за "зеленим" тарифом зобов`язувався продавати, а гарантований покупець - купувати всю відпущену електричну енергію, вироблену виробником за "зеленим" тарифом, та здійснювати її оплату відповідно до умов цього договору та законодавства України, у тому числі Порядку.

У п. 2.1 договору - 2 сторони досягли згоди, що визнають свої зобов`язання згідно з Законом України "Про ринок електричної енергії", Порядком, Правилами ринку, затвердженими постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 307 та керуються їх положеннями та положеннями законодавства України при виконанні цього договору.

Згідно з п. 2.3 договору - 2 виробник за "зеленим" тарифом зобов`язувався продавати, а гарантований покупець - купувати всю відпущену електричну енергію виробника в точках комерційного обліку електричної енергії генеруючих одиниць виробника за встановленим йому "зеленим" тарифом з урахуванням надбавки до тарифу. Виробник за "зеленим" тарифом продає гарантованому покупцеві електричну енергію відповідно до Порядку за тарифами, величини яких для кожної генеруючої одиниці за "зеленим" тарифом встановлені НКРЕКП, у національній валюті України. Вартість електричної енергії, купленої гарантованим покупцем у виробників за "зеленим" тарифом у розрахунковому місяці, визначається відповідно до гл. 10 Порядку на підставі тарифів, встановлених НКРЕКП для кожної генеруючої одиниці за "зеленим" тарифом (п. п. 2.4, 2.5 договору - 2).

Пунктам 3.1-3.3 договору - 2 встановлено, що обсяг фактично проданої та купленої електричної енергії визначається відповідно до положень гл. 8 Порядку на підставі даних обліку, наданих гарантованому покупцю адміністратором комерційного обліку на підставі даних обліку, наданих гарантованому покупцю адміністратором комерційного обліку відповідно до гл. 7 Порядку. Розрахунок за куплену гарантованим покупцем електроенергію здійснюється грошовими коштами, що перераховуються на поточний рахунок виробника за "зеленим" тарифом, з урахуванням ПДВ. Оплата товарної продукції (електричної енергії), купленої гарантованим покупцем у виробників за "зеленим" тарифом у розрахунковому місяці, та формування актів купівлі-продажу електричної енергії та актів купівлі-продажу відшкодування частки вартості врегулювання небалансу електричної енергії здійснюються відповідно до положень гл. 10 Порядку.

За п. 4.5 договору- 2 гарантований покупець зобов`язувався купувати у виробника за "зеленим" тарифом вироблену електричну енергію за винятком обсягів електричної енергії, необхідних для власних потреб; у повному обсязі здійснювати своєчасні розрахунки за куплену у виробника за "зеленим" тарифом електричну енергію, а також нараховувати розмір відшкодування частки вартості врегулювання небалансу електричної енергії виробнику за "зеленим" тарифом відповідно до положень гл. 9 Порядку.

Гарантований покупець несе відповідальність за порушення порядку оплати виробникам за "зеленим" тарифом, що визначений у гл. 10 Порядку. Гарантованому покупцю нараховується пеня в розмірі 0,1% від неоплаченої згідно з Порядком суми (але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє на день розрахунку) за кожен день прострочення оплати. З гарантованого покупця може стягуватися додатково штраф у розмірі 7% від неоплаченої згідно з Порядком суми за ненадходження понад 30 днів на рахунок виробника за "зеленим" тарифом належних коштів відповідно до порядку оплати. Сплата гарантованим покупцем пені та штрафу здійснюється з поточних рахунків гарантованого покупця на поточні рахунки виробників за "зеленим" тарифом (п. 4.6 договору -2).

Пунктом 7.4 договору - 2 встановлено, якщо виробник за "зеленим" тарифом є суб`єктом господарювання, який має ліцензію на провадження господарської діяльності з виробництва електричної енергії і регулятор вже встановив "зелений" тариф виробнику, договір набирає чинності з дати його підписання сторонами та діє на строк дії "зеленого" тарифу (до 01.01.2030).

Суд апеляційної інстанції також зазначив таке:

- гарантований покупець є стороною, відповідальною за баланс всіх учасників балансуючої групи гарантованого покупця, які здійснюють продаж електричної енергії за "зеленим" тарифом або за аукціонною ціною, а відшкодування частки вартості врегулювання небалансу електричної енергії гарантованого покупця виробниками, які входять до балансуючої групи гарантованого покупця, ставиться в залежність від відхилення фактичних погодинних обсягів відпуску електричної енергії названих виробників від їх погодинних графіків відпуску електричної енергії, тобто від власних небалансів виробників;

- механізм визначення суми небалансів та їх відшкодування передбачено відповідним Порядком; гл. 9 Порядку встановлено, що продавцями та споживачами за "зеленим" тарифом здійснюється відшкодування гарантованому покупцю частки вартості врегулювання небалансу відповідно до Закону та цього Порядку. Обсяг відшкодування продавцем або споживачами за "зеленим" тарифом гарантованому покупцю частки вартості врегулювання небалансу в розрахунковому періоді розраховується за формулами, наведеними у вказаному розділі;

- 15.01.2021 НКРЕКП прийнято постанову № 46 "Про затвердження змін до постанови НКРЕКП від 26.04.2019 № 641"; підпунктом 8 п. 1 змін у гл. 9 Порядку п. п. 9.2 - 9.4 замінено п`ятьма новими пунктами, зокрема, за п. 9.2 Порядку продавцями та споживачами за "зеленим" тарифом здійснюється відшкодування гарантованому покупцю частки вартості врегулювання небалансу гарантованого покупця відповідно до Закону та цього Порядку. Відповідно до п. 9.3 Порядку, в редакції станом на 16.01.2021, обсяг частки відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії гарантованого покупця продавцем та споживачами за "зеленим" тарифом p, що входять до балансуючої групи гарантованого покупця GB, у розрахунковому періоді t торгової зони z розраховується за формулою, наведеною у цьому пункті; згідно з абз. 2 п. 9.3 гл. 9 Порядку, у редакції станом на 16.01.2021, у випадку отримання оновлених даних комерційного обліку по генеруючих одиницях продавця або споживача за "зеленим" тарифом p, що входять до балансуючої групи гарантованого покупця, розрахунок обсягу відшкодування здійснюється з урахуванням таких даних;

- рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.07.2021 у справі № 640/4069/21 визнано протиправним та нечинним пп. 8 п. 1 змін до постанови НКРЕКП від 26.04.2019 № 641, затверджених постановою від 15.01.2021 № 46, у частині викладення у новій редакції п. 9.3 гл. 9 Порядку купівлі гарантованим покупцем електричної енергії, виробленої з альтернативних джерел енергії;

- постановою Верховного Суду від 08.09.2022 у справі № 640/4069/21 скасовано постанову апеляційного адміністративного суду від 19.10.2021, якою відмовлено у задоволенні позову і залишено в силі рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.07.2021.

Відмовляючи у задоволенні позову у справі № 910/8819/23, суд першої інстанції виходив з того, що у спірний період діяла редакція пп. 8 п. 1 змін до постанови НКРЕКП від 26.04.2019 № 641, затверджена постановою 15.01.2021 № 46, та, що позивачем не було доведено в діях відповідача наявності всіх елементів складу правопорушення, необхідних для стягнення шкоди.

Апеляційний господарський суд погодився із висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову з мотивів, викладених у постанові. Зазначив про те, що за період з січня 2021 по вересень 2022 ДП "Гарантований покупець" (а не відповідачем у справі) нараховано, а позивачем частково сплачено йому відшкодування вартості небалансів електричної енергії. Тобто, отримувачем коштів, які ніби-то надмірно перераховані позивачем, є ДП "Гарантований покупець", а не НКРЕКП. Суд також зазначив, що позивач не позбавлений права звернутись до ДП "Гарантований покупець" із вимогою про повернення безпідставно набутого майна; тоді як, позовні вимоги про стягнення з відповідача збитків не відповідають суті порушеного права, яке захищає позивач у цій справі.

Не погоджуючись із ухваленими у справі судовими рішеннями, ТОВ "Солар Енерджі Інвестментс Україна" звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить їх скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

У касаційній скарзі скаржник посилається на п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України і на те, що суди попередніх інстанцій ухвалили оскаржувані судові рішення без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах, а саме: від 10.03.2020 у справі № 160/1088/19, від 25.08.2022 у справі № 903/357/21, від 31.05.2023 у справі № 909/433/21, від 08.02.2022 у справі № 1540/3828/18, від 09.06.2022 у справі № 520/2098/19, від 12.03.2019 у справі № 913/204/18, від 09.11.2021 у справі № 920/1236/19, від 20.11.2024 у справі № 910/15990/23, від 15.06.2021 у справі № 904/5726/19 та інших. Стверджує також про те, що: справа має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; позивач звернувся із ефективним способом захисту своїх прав, які вважає порушеними і довів усі елементи складу цивільного правопорушення, необхідні для стягнення з відповідача шкоди згідно з ст. ст. 1173, 1175 ЦК України.

Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 17.12.2024 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ "Солар Енерджі Інвестментс Україна" на вказані судові рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу до 06.01.2025.

У відзивах на касаційну скаргу відповідач, третя особа просять залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення представників учасників справи, перевіривши наявність зазначеної у касаційній скарзі підстави касаційного оскарження судового рішення (п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України), дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про наявність підстав закриття касаційного провадження з огляду на п. 5 ч. 1 ст. 296 ГПК України.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у п. п. 1, 4 ч. 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Здійснюючи аналіз вказаної вище норми ГПК України, Велика Палата Верховного Суду неодноразово висновувала таке:

- неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права полягає, зокрема, у такому: у різному тлумаченні судами змісту відповідних норм, що зумовлює відмінність у висновках про наявність чи відсутність суб`єктивних прав та обов`язків учасників певних правовідносин; у різному застосуванні правил вирішення колізій між нормами права з урахуванням їх юридичної сили, а також дії у часі, просторі та за колом осіб; у застосуванні різних норм права для регулювання аналогічних правовідносин або у поширенні дії норми на певні відносини в одних випадках і незастосуванні цієї норми до аналогічних відносин в інших випадках; у різному застосуванні аналогії права чи закону у подібних правовідносинах (див., зокрема, постанову від 29.05.2020 у справі № 367/2022/15-ц);

- зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи (див. п. 60 постанови від 23.06.2020 у справі № 696/1693/15-ц).

Верховний Суд звертає увагу на те, що підставою для касаційного оскарження - п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції на обґрунтування мотивувальної частини постанови. Саме лише зазначення у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах. Цитування скаржником окремих висновків, наведених у постановах Верховного Суду, не є належним правовим обґрунтуванням підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України (див., зокрема, ухвалу Верховного Суду від 08.10.2024 у справі № 274/1477/20). Не можна посилатися на неврахування висновку Верховного Суду як на підставу для касаційного оскарження, якщо відмінність у судових рішеннях зумовлена не неправильним (різним) застосуванням норми, а неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення (див., зокрема, підхід в частині оцінювання спірних правовідносин на предмет подібності, який застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 у справі № 199/8324/19).

Касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження. Самим скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначаються підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема, п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України, покладається на скаржника.

На обґрунтування підстави касаційного оскарження, позивач посилається на те, що судами попередніх інстанцій не враховано висновків Верховного Суду, наведених у касаційній скарзі. Проаналізувавши ці висновки, Верховний Суд зазначає таке.

Так, у справі № 160/1088/19 відповідачем було Головне управління ДФС в місті Києві (податковий орган), а предметом спору - скасування податкових повідомлень-рішень (актів індивідуальної дії). Задовольняючи позов, суди попередніх інстанцій у справі № 160/1088/19 дійшли висновку про те, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки позивач, на виконання укладених договорів оренди земельних ділянок, сплачував орендну плату відповідно до положень рішення органу місцевого самоврядування, а після його скасування рішенням Окружного адміністративного суду, подав уточнюючі податкові декларації, визначивши в них суму орендної плати без врахування ставок, встановлених рішенням органу місцевого самоврядування, так як його застосування в частині ставок земельного податку неможливе не лише після його скасування, а й виключає можливість покладення на платників обов`язку його виконувати, оскільки, як було встановлено судами, таке рішення ще у момент його прийняття було протиправним. Отже, предмет спору у справі № 160/1088/19 не стосувався стягнення шкоди з органу, який прийняв акт, яким, за твердженням позивача, йому було завдано шкоди. Відповідно, до предмета доказування у справі № 160/1088/19 не входило встановлення обставин наявності/відсутності складу правопорушення в діях органу, який видав незаконний акт, та підстав для стягнення з такого органу шкоди. Фактичні обставини, за яких ухвалювалися судові рішення у цій справі і справі, яка переглядається, не є подібними.

Щодо посилання скаржника на справу № 1540/3828/18, то у ній позивачі звернулися до адміністративного суду з позовом, у якому просили визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету селищної ради. У межах справи № 1540/3828/18 також не вирішувалося питання щодо стягнення з селищної ради шкоди, завданої внаслідок прийняття нею незаконного рішення.

У справі № 903/357/21 товариство звернулося до господарського суду з позовом про стягнення з Комунального підприємства "Луцькреклама" безпідставно набутих коштів відповідно до ст. 1212 ЦК України, а також 3 % річних, інфляційних втрат. У справі № 903/357/21 позовні вимоги обґрунтовано безпідставним утриманням відповідачем сплачених позивачем коштів за тимчасове договірне користування місцем розміщення засобу зовнішньої реклами на підставі рішень виконавчого комітету міської ради, оскільки такі рішення були скасовані в судовому порядку. Отже, у справі № 903/357/21 позовні вимоги про стягнення коштів були заявлені не до органу, який видав незаконний акт, а до особи, яка безпідставно збагатилась у зв`язку з прийняттям радою незаконного рішення. До предмета доказування у справі № 903/357/21 не входило встановлення обставин наявності/відсутності складу правопорушення в діях органу, який видав незаконний акт та підстав для стягнення з цього органу шкоди.

Щодо посилання скаржника на справу № 909/433/21, то необхідно зазначити, що у ній товариство звернулось до господарського суду з позовом до Долинського виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства (перейменовано на Комунальне підприємство "Водоканал" Долинської міської ради) про: 1) зобов`язання здійснити по абоненту помісячний перерахунок за період включно за послугу з постачання питної води відповідно до рішення районної ради; 2) зобов`язання здійснити по абоненту зарахування наявної переплати коштів у рахунок майбутніх платежів, і надати позивачу примірник помісячного перерахунку за послугу з постачання питної води за відповідний період. Позов обґрунтовано тим, що рішенням Окружного адміністративного суду визнано протиправним та нечинним рішення районної ради в частині встановлення тарифу на централізоване водопостачання, яке надається виробничим управлінням водопровідно-каналізаційного господарства, для підприємств, установ, організацій, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів, суб`єктів підприємницької діяльності та інших підприємств, установ, організацій, а тому наявні правові підстави для перерахунку тарифів за надані послуги з постачання питної води відповідно до рішення районної ради за тарифом та зарахування наявної переплати коштів у рахунок майбутніх платежів. Тобто, предмет спору у справі № 909/433/21 не стосувався стягнення шкоди із органу, який прийняв визнаний протиправним судом акт, а позовні вимоги у цій справі були заявлені до особи, яка отримала вигоду від протиправного акта, а не до суб`єкта його видання. Відповідно, до предмета доказування у цій справі не входило встановлення обставин наявності/відсутності складу правопорушення в діях органу, який видав незаконний акт та підстав для стягнення з такого органу шкоди.

У справі № 520/2098/19 позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив: визнати протиправною бездіяльність обласного військового комісаріату (далі - ОВК), яка полягає у невиготовленні та ненаправленні до Головного управління Пенсійного фонду України в області нової довідки про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсій з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення на підставі ст. ст. 43, 8, 10, 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", за формою, передбаченою додатком 2 до постанови Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 № 45 "Про затвердження Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", та внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393", з урахуванням змін у грошовому забезпеченні, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб"; зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 скласти та направити до Головного управління Пенсійного фонду України нову довідку про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсії, відповідно до постанови № 704 з повною інформацією за формою, передбаченою додатком 2 до порядку № 45, для перерахунку та виплати пенсії на підставі ст. ст. 43, 8, 10, 63 Закону № 2262-ХІІ з урахуванням додаткових видів грошового забезпечення: надбавки за особливості проходження служби (50 % від посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років на підставі постанови № 704); надбавки за роботу в умовах режимних обмежень (15% від посадового окладу), премії (у розмірі 10% посадового окладу) (на підставі постанови № 704). Отже, у справі № 520/2098/19 і справі, яка переглядається, предмет спору і фактичні обставини, що формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права не є подібними.

У справі № 913/204/18 заступник прокурора Луганської області в інтересах держави в особі Міністерства освіти і науки України звернувся до Господарського суду Луганської області з позовом до приватного підприємства (орендар), Регіонального відділення Фонду державного майна України, третя особа - державний навчальний заклад, про визнання недійсним договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, укладеного між РВ ФДМУ та приватним підприємством, і зобов`язання орендаря звільнити державне окреме індивідуально визначене майно. Позовна заява обґрунтована тим, що договір оренди укладено з порушенням ч. 4 ст. 80 Закону України "Про освіту", ч. 2 ст. 4 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", а саме тим, що здійснення в орендованому приміщенні навчального закладу підприємницької діяльності з надання медичних (стоматологічних) послуг жодним чином не пов`язано з освітнім призначенням державного закладу освіти. Тобто предмет, підстави та фактичні обставини, за яких ухвалювалися рішення у справі № 913/204/18 і справі № 910/8819/23 також не є подібними.

Щодо посилання на справу № 920/1236/19, то необхідно зазначити, що у ній предметом спору було стягнення з міського бюджету м. Суми шляхом списання з відповідного рахунку, відкритого в Управлінні Державної казначейської служби України у м. Сумах Сумської області, на користь позивача шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що шкода завдана позивачу внаслідок прийняття Сумською міською радою рішення "Про встановлення ставок та пільг із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в м. Суми", яким неправомірно встановлено на 2019 рік для торгових центрів, універмагів та магазинів ІІ зони розміщення, власниками яких є юридичні особи, що зареєстровані за межами м. Суми, дискримінаційну та незаконну ставку податку на нерухоме майно у розмірі 1,5% від розміру мінімальної заробітної плати за 1 кв. м. У справі № 920/1236/19 фактичні обставини, за яких ухвалювалися судові рішення, не є подібними як у справі, яка переглядається.

Верховний Суд у постанові від 20.11.2024 у справі № 910/15990/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Санвін 13" до ДП "Гарантований покупець", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - НКРЕКП, про визнання протиправними та скасування актів та зобов`язання вчинити дії, звернув увагу на те, що положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувалися такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи, не повинні застосовуватися судами. Зазначив, що суди попередніх інстанцій помилково застосували п. 9.3 гл. 9 Порядку в редакції від 16.01.2021 у періоди лютий 2022 року - вересень 2022 року до правовідносин ТОВ "Санвін 13" і ДП "Гарантований покупець" з відшкодування частки вартості врегулювання небалансу. Верховний Суд, зазначив і те, що у цій справі обраний ТОВ "Санвін 13" спосіб захисту частково зводиться до зобов`язання відповідача оформити первинний документ, що не є ефективним. Предметом позову не може бути встановлення обставини, зокрема, обов`язок оформлення документів, які є доказами в справі. Акти приймання-передачі підтверджують наявність або відсутність юридичних фактів, які входять до підстав позову. Водночас у частині зобов`язання ДП "Гарантований покупець" перерахувати заборгованість ТОВ "Санвін 13" за відшкодування вартості врегулювання небалансу електричної енергії відповідно до договору за період лютий-вересень 2022 року позовні вимоги відповідають вимогам ефективності.

На відміну від справи № 910/15990/23, у справі, яка переглядається, позивач звернувся із позовом до НКРЕКП про стягнення шкоди, а не з відповідним позовом до ДП "Гарантований покупець". Предмет спору і фактичні обставини у справі № 910/15990/23 і справі, яка переглядається, не є подібними.

Щодо посилання на справу № 904/5726/19, то необхідно зазначити, що у ній предметом спору було стягнення заборгованості за договором фінансового лізингу, а не шкоди з огляду на ст. ст. 1173, 1174, 1175 ЦК України.

Отже, здійснивши аналіз висновків Верховного Суду, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, колегія суддів вважає, що на відмінну від вказаних скаржником справ, у справі № 910/8819/23 позивач звернувся до суду із позовом саме до органу, який видав акт, визнаний судом протиправним, і доводить наявність складу правопорушення в діях цього органу, а також підстави для стягнення з останнього шкоди. З урахуванням такого предмета і підстав позову, суди попередніх інстанцій під час вирішення спору у справі № 910/8819/23 надали оцінку фактичним обставинам справи та дійшли відповідних висновків. У більшості зі справ, наведених скаржником у касаційній скарзі, зі справою, яка переглядається, відмінними є підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а в деяких - взагалі не ставилося питання про стягнення шкоди з органу, який прийняв протиправний нормативний акт, на підставі ст. ст. 1173, 1174, 1175 ЦК України. Тобто вказані скаржником постанови касаційного суду не є релевантними до спірних правовідносин.

Верховний Суд дійшов висновку, що наведена скаржником підстава касаційного оскарження не знайшла свого підтвердження.

Суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними (п. 5 ч. 1 ст. 296 ГПК України).

Оскільки наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена у п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України, не знайшла свого підтвердження після відкриття касаційного провадження, Верховний Суд відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 296 цього Кодексу дійшов висновку про необхідність закриття касаційного провадження у справі № 910/8819/23 за касаційною скаргою скаржника (див. також ухвали Верховного Суду від 26.06.2024 у справі № 910/9299//23, від 13.06.2024 у справі № 910/9295/23).

Керуючись ст. ст. 234, 235, 296 ГПК України, Верховний Суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Солар Енерджі Інвестментс Україна" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 02.10.2024 та рішення Господарського суду міста Києва від 13.11.2023 у справі № 910/8819/23 закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Могил С.К.

Судді: Волковицька Н.О.

Случ О.В.