УХВАЛА

14 лютого 2025 року

м. Київ

cправа № 904/3993/19 (910/15952/18)

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Картере В.І.,

розглянувши матеріали касаційної скарги ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Аргос стандарт" арбітражного керуючого Камінської Анни Анатоліївни

постанову Центрального апеляційного господарського суду від 14.01.2025 (колегія суддів у складі: Чередко А.Є. - головуючий, Кощеєв І.М., Чус О.В.)

у справі № 904/3993/19 (910/15952/18)

за позовом ОСОБА_1

до 1) ОСОБА_2 ; 2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Аргос стандарт"; 3) Комунального підприємства "Новозаводське" Мартинівської сільської ради Пулинського району

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - Товариства з обмеженою відповідальністю "Бенфолд"

про визнання недійсним договору про відчуження частки в статутному капіталі товариства та скасування реєстраційних дій,

в межах справи № 904/3993/19

про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрос стандарт",

ВСТАНОВИВ:

Ліквідатор Товариства з обмеженою відповідальністю "Аргос стандарт" арбітражний керуючий Камінська Анна Анатоліївна (далі - арбітражний керуючий Камінська А.А.) 10.02.2025 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 14.01.2025 у справі № 904/3993/19 (910/15952/18). Також скаржником подано до суду клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження.

Перевіривши матеріали касаційної скарги арбітражного керуючого Камінської А.А., Верховний Суд дійшов висновку, що вона підлягає залишенню без руху з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 2 частині 4 статті 290 ГПК України до скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України "Про судовий збір".

Згідно з частиною 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 1 січня 2018 встановлений у розмірі 1762,00 грн.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 19.07.2022 у справі № 904/3993/19 (910/15952/18) в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 14.01.2025 рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.07.2022 у справі № 904/3993/19 (910/15952/18) - скасовано, ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково, визнано недійсним договір про відчуження частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Бенфолд" від 26.06.2018 про відчуження частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Бенфолд" номінальною вартістю 7004550 грн, укладений між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрос Стандарт". В решті позову - відмовлено.

Скаржник просить скасувати постанову Центрального апеляційного господарського суду від 14.01.2025 в частині задоволення позовних вимог та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Відповідно до підпункту 2 пункту 2 частині 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за подання позовної заяви немайнового характеру становить один розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з підпунктом 5 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за подання касаційної скарги на рішення суду становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Частиною 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір" визначено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Отже, арбітражний керуючий Камінська А.А. повинна була надати суду докази сплати судового збору за подання касаційної скарги до Верховного Суду у розмірі 2819,20 грн (1762 х 200% х 0.8), проте до касаційної скарги не додано доказів, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку та розмірі.

Крім того, відповідно до положень частини 2 статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

Згідно з вимогами пункту 5 частини 2 статті 290 ГПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав). Зокрема, у разі подання касаційної скарги на підставі п. 1 ч. 2 ст. 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини 2 статті 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

При цьому заявник касаційної скарги повинен враховувати, що за змістом пункту 1 частини 3 статті 310 ГПК України скасування судових рішень через недослідження зібраних у справі доказів можливе лише за умови наявності у касаційній скарзі інших обґрунтованих підстав касаційного оскарження, передбачених пункти 1, 2, 3 частини 2 статті 287 ГПК України.

Отже, процесуальний закон покладає на скаржника обов`язок зазначати про неправильне застосування конкретних норм матеріального права чи порушення норм процесуального права судами при прийнятті оскаржуваних судових рішень, в чому саме полягає таке порушення або неправильне застосування, яким чином воно вплинуло на прийняття цих рішень, а також зазначити виключний (виключні) випадок (випадки), передбачений (передбачені) пункти 1 - 4 частини 2 статті 287 ГПК України щодо підстави (підстав), на якій (яких) подано касаційну скаргу.

Арбітражний керуючий Камінська А.А., звертаючись з касаційною скаргою зазначає, що суд апеляційної інстанції розглянув справу без урахування висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах від 18.12.2024 у справі № 916/379/23, від 01.03.2023 у справі № 522/22473/15-ц (пункт 1 частини 2 статті 287 ГПК України). Також скаржник вказує, що суд апеляційної інстанції встановив обставини, що мають суттєво значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини 3 статті 310 ГПК України).

Разом з тим, Верховний Суд зазначає, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини 2 статті 287 ГПК України в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. У цьому випадку необхідно чітко вказати:

- норму права (з посиланням на статтю, частину, абзац тощо), яку суд апеляційної інстанції застосував в оскаржуваному судовому рішенні;

- навести висновок щодо застосування цієї норми права в оскаржуваному судовому рішенні;

- навести висновок щодо її застосування у постанові Верховного Суду, зазначити дату її прийняття та номер справи;

- обґрунтувати подібність правовідносин у справі, що розглядається, та у справі, в якій Верховний Суд виклав свій висновок.

Проте, арбітражний керуючий Камінська А.А. не дотрималася вимог пункту 5 частини 2 статті 290 ГПК України, оскільки при поданні касаційної скарги на підставі пункту 1 частини 2 статті 287 ГПК України скаржником не зазначено норму права (абзац, пункт, частина статті, стаття), яку було застосовано судом без врахування висновку Верховного Суду у вказаних скаржником постановах.

Крім того, відповідно до пунктів 4 та 6 частини 2 статті 290 ГПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено судові рішення, що оскаржуються та вимоги особи, яка подає скаргу.

Вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, повинні кореспондуватися з повноваженнями суду касаційної інстанції, передбаченими положеннями статті 308 ГПК України. Аналіз положень зазначеної статті дає підстави для висновку, що вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, повинні бути повними та однозначними, тобто містити інформацію про те, які судові рішення оскаржуються та які повноваження суд касаційної інстанції повинен застосувати за результатами перегляду оскаржуваних рішень.

Проте подана касаційна скарга зазначеним вимогам не відповідає, оскільки в порушення вимог пункту 6 частини 2 статті 290 ГПК України, прохальна частина касаційної скарги арбітражного керуючого Камінської А.А. не містить чітких вимог щодо судового рішення першої інстанції з урахуванням повноважень суду касаційної інстанції, передбачених статтею 308 ГПК України.

З огляду на принципи диспозитивності, рівності, змагальності та межі касаційного перегляду закріплені у статті 300 ГПК України, Верховний Суд не наділений повноваженнями доповнювати касаційну скаргу міркуваннями, які скаржник не навів у її тексті, або самостійно визначати вимоги особи, яка подає скаргу.

Оскільки правильність оформлення касаційної скарги, її змісту та форми покладається саме на заявника касаційної скарги, суд звертає увагу скаржника на необхідність уточнити/конкретизувати вимоги касаційної скарги щодо рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.07.2022.

Також, згідно зі статтею 291 ГПК України особа, яка подає касаційну скаргу, надсилає іншим учасникам справи копії цієї скарги і доданих до неї документів, які у них відсутні, з урахуванням положень статті 42 цього Кодексу.

Проте до касаційної скарги арбітражного керуючого Камінської А.А. не додано належних доказів надсилання копії касаційної скарги учасникам провадження у справі № 904/3993/19 (910/15952/18), а саме : Комунальному підприємству "Новозаводське" Мартинівської сільської ради Пулинського району та Товариству з обмеженою відповідальністю "Бенфолд".

Неповідомлення учасника судового процесу у справі про звернення з касаційною скаргою порушує процесуальні права цього учасника, принципи рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом та змагальності сторін, передбачені частини 3 статті 2 ГПК України.

Вимогами частини 2 статті 174 ГПК України передбачено, що в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

З огляду на викладене касаційна скарга арбітражного керуючого Камінської А.А. підлягає залишенню без руху на підставі частини 2 статті 292 ГПК України із наданням скаржнику строку для усунення зазначених недоліків, шляхом зазначення підстави (підстав), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статті 287 ГПК України підстави (підстав) у спосіб, передбачений пунктом 5 частини 2 статті 290 ГПК України. Також скаржнику належить надати докази сплати судового збору у встановленому порядку в розмірі 2819,20 грн, надати докази направлення копії касаційної скарги іншим учасникам провадження у справі, а також зазначити вимоги щодо рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.07.2022 в цій справі.

Суд звертає увагу скаржника на те, що заяву про усунення недоліків касаційної скарги слід подати до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у встановлений цією ухвалою строк, а також надати суду докази надіслання копії заяви про усунення недоліків касаційної скарги іншим учасникам справи.

Клопотання скаржника про поновлення строку на касаційне оскарження судом не розглядається, оскільки касаційна скарга залишена без руху.

Керуючись статтями 174, 234, 235, 290, 292 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Аргос стандарт" арбітражного керуючого Камінської Анни Анатоліївни на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 14.01.2025 у справі № 904/3993/19 (910/15952/18) залишити без руху.

2. Встановити скаржнику строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення ухвали.

3. Роз`яснити скаржнику, що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде йому повернута.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Верховного Суду В. Картере