ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.02.2025 Справа № 914/2567/24

Господарський суд Львівської області у складі судді Запотічняк О.Д.

за участю секретаря судового засідання Волошин Р. Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу

за позовом: Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, м. Львів,

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «СБК - Захід», м. Львів,

про: стягнення 3 517 348, 70 грн

за участю представників сторін:

від позивача: Шмотолоха О.П.;

від відповідача: Вус О. І.;

Хід розгляду справи.

Департамент економічного розвитку Львівської міської ради звернувся до Господарського суду Львівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «СБК - Захід» про стягнення 3 517 348, 70 грн.

Ухвалою від 21.10.2024 суд відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче засідання на 26.11.2024.

26.11.2024 представник відповідача на «Електронний кабінет суду» направив клопотання про об`єднання справ в одне провадження (Вх. № 28560/24).

Ухвалою від 26.11.2024 суд відклав підготовче засідання до 16.12.2024.

Ухвалою без виклику сторін від 16.12.2024 суд відмовив у задоволенні клопотання Товариства з обмеженню відповідальністю СБК - Захід вх. № 28560/24 від 26.11.2024 про об`єднання справ в одне провадження.

Ухвалою від 16.12.2024 суд відклав судове засідання на 07.01.2025.

07.01.2025 представник відповідача на «Електронний кабінет суду» направив заяву від (Вх. № 932/25).

07.01.2025 в судовому засіданні оголошувалась перерва до 14.01.2025

Ухвалою від 14.01.2025 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 04.02.2025.

В судове засідання 04.02.2025 з`явилась представник позивача, яка надала пояснення по суті спору, просила позов задоволити. Однак, зазначила, що при здійсненні розрахунків позивачем було неправильно арифметично визначено початковий період нарахування 3% річних та пені, які, на думку позивача, мають нараховуватися з 11.04.2023 відповідно.

Відповідач у судове засідання з`явився, позовні вимоги визнав частково у розмірі 1 813 331,06 грн основного боргу. Водночас, щодо нарахування пені, інфляційних втрат та 3% річних відповідач не погодився з розрахунками позивача, вважаючи їх необґрунтованими. У заяві від 07.01.2025 (Вх. № 932/25) ним було подано власний контррозрахунок, який, на його думку, відповідає вимогам законодавства та фактичним обставинам справи.

В судовому засіданні 04.02.2025 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Правова позиція позивача.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач не виконав у повному обсязі свої зобов`язання за договором про пайову участь № 17 від 25.01.2019, укладеним між Департаментом економічного розвитку Львівської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю «СБК - Захід».

Відповідно до умов договору, відповідач зобов`язався сплатити пайовий внесок у розмірі 1 863 331, 06 грн до 20.12.2024 або не пізніше дати прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію. Однак, як вбачається з матеріалів справи, відповідач здійснив лише часткову оплату пайового внеску у розмірі 50 000, 00 грн.

Відповідно до витягу з Реєстру документів Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва (ЄДЕССБ), 10.04.2023 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю було видано сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єкта «Нове будівництво ТОВ «СБК - Захід» багатоквартирного житлового будинку № 5 на генплані з вбудованою у рівні першого поверху дитячою дошкільною установою з короткочасним перебуванням дітей на вул. Величковського, 70 у м. Львові».

З огляду на вищезазначене, позивач звернувся до господарського суду з метою стягнення з відповідача залишку пайового внеску у розмірі 1 813 331, 06 грн.

За несвоєчасне виконання зобов`язання щодо сплати основного боргу, позивач нарахував відповідачу 427 548, 69 грн пені, 1 197 733, 41 грн інфляційних втрат та 78 735, 54 грн - 3 % річних.

Правова позиція відповідача.

Відповідач не заперечує проти суми основного боргу. Відзиву на позовну заяву не подавав, однак брав участь у судових засіданнях та подав заяву від 07.01.2025 (Вх. № 932/25), в якій навів власний контррозрахунок щодо нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат.

За результатами ознайомлення з матеріалами справи та розрахунками позивача, відповідач виявив математичну неточність, що призвела до завищення заявлених до стягнення сум.

З огляду на це відповідач просить суд врахувати поданий ним контррозрахунок та визначити належні до стягнення суми відповідно до правильних розрахунків.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

25.01.2019 між Департаментом економічної розвитку Львівської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю «СБК - Захід» (замовник за договором) укладено договір про пайову участь № 17 про будівництво багатоквартирного житлового будинку з вбудованими у рівні першого поверху дитячою дошкільною установою з короткочасним перебуванням дітей на вул. Величковського, 70 у м. Львові, за яким замовник зобов`язався здійснити відрахування у створення і розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста шляхом сплати пайового внеску на умовах і у порядку, передбаченому цим договором.

Згідно з п. 2.1. договору, відповідач був зобов`язаний здійснити будівництво об`єкта містобудування відповідно до погодженої проектно-кошторисної документації з дотриманням державних будівельних норм і правил та інших нормативних вимог у визначені терміни, а саме завершення "грудень 2024 року".

Відповідно до п. 2.2. договору, відповідач зобов`язаний сплатити пайовий внесок на створення і розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Львова в сумі 1 863 331, 06 грн - по 20.12.2024 (але не пізніше дати прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію).

Згідно витягу з Реєстру документів Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва (за реєстраційним номером в ЄДЕССБ ПВ7), 10.04.2023 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю видано сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів «Нове будівництво ТОВ «СБК - Захід» багатоквартирного житлового будинку № 5 на генплані з вбудованою у рівні першого поверху дитячою дошкільною установою з короткочасним перебуванням дітей на вул. Величковського, 70 у м. Львові».

Відповідно до Реєстру, датою початку будівництва об`єкта «Нове будівництво ТОВ «СБК - Захід» багатоквартирного житлового будинку № 5 на генплані з вбудованою у рівні першого поверху дитячою дошкільною установою з короткочасним перебуванням дітей на вул. Величковського, 70 у м. Львові» є 08.07.2021, датою завершення будівництва - 01.04.2023 та датою введення в експлуатацію - 10.04.2023.

Як зазначає позивач, відповідачем сплачено пайовий внесок в сумі 50 000, 00 грн. Докази сплати пайового внеску в повному обсязі згідно договору про пайову участь № 17 від 25.01.2019 в матеріалах справи відсутні.

Внаслідок неналежного виконання договірних зобов`язань щодо оплати пайового внеску, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 427 548, 69 грн за період з 10.04.2023 по 09.10.2023, 1 197 733, 41 грн інфляційних втрат за період з 25.01.2019 по 19.09.2024 та 78 735, 54 грн - 3 % річних, нарахованих за період з 10.04.2023 по 19.09.2024.

Оцінка суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно ч.1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 40 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» (у редакції, чинній станом на час укладення договору) порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону. Замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

Положеннями ч. 5 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (у редакції, чинній станом на час укладення договору) встановлено, що величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об`єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами.

Як встановлено судом, на виконання вимог закону, 25.01.2019 між Департаментом економічного розвитку Львівської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю «СБК - Захід» укладено договір про пайову участь № 17.

Відповідно до ч.ч. 9-10 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (у редакції, чинній станом на час укладення договору), невід`ємною частиною договору є розрахунок величини пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту. Кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту сплачуються в повному обсязі до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію єдиним платежем або частинами за графіком, що визначається договором. Кошти, отримані як пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, можуть використовуватися виключно для створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури відповідного населеного пункту.

Оскільки істотними умовами договору пайової участі є розмір пайової участі та строк (графік) сплати пайової участі (ч. 9 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у редакції, чинній на час укладення договору), то їх невиконання сторонами є порушенням умов договору. Відповідно, обов`язку замовника укласти договір про пайову участь та сплатити кошти пайової участі у відповідному розмірі кореспондує право органу місцевого самоврядування вимагати від замовника сплатити на підставі цього договору кошти пайової участі у розвитку інфраструктури відповідного населеного пункту.

Разом з тим, 01.01.2020 набули чинності норми Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» від 20.09.2019 №132-ІХ (далі - Закон №132- IX), якими статтю 40 Закону №3038-УІ виключено. Згідно з пунктом 2 Розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №132-ІХ договори про сплату пайової участі, укладені до 01.01.2020, є дійсними та продовжують свою дію до моменту їх повного виконання.

Суд зазначає, що відповідно до умов договору сторони погодили сплату пайового внеску у розмірі 1 863 331, 06 грн - до 20.12.2024, але не пізніше дати прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію. Як вказує позивач і що не заперечується відповідачем, останній сплатив лише 50 000 грн. Товариство з обмеженою відповідальністю «СБК Захід» не виконало зобов`язання за Договором про пайову участь № 17 від 25.01.2019 у повному обсязі, не сплативши кошти у розмірі 1 813 331,06 грн.

Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 39 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності (у редакції, чинній станом на час укладення договору), прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви. Датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта є дата реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації або видачі сертифіката.

Згідно витягу з Реєстру документів ЄДЕССБ, 10.04.2023 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю видано сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів «Нове будівництво ТОВ «СБК - Захід» багатоквартирного житлового будинку № 5 на генплані з вбудованою у рівні першого поверху дитячою дошкільною установою з короткочасним перебуванням дітей на вул. Величковського, 70 у м. Львові».

З наведеного суд констатує, що укладений між позивачем та відповідачем договір про пайову участь 25.01.2019 № 17 є дійсним та продовжує свою дію до моменту його повного виконання сторонами, рішень суду щодо внесення змін, або розірвання договору не постановлялося.

Враховуючи наведені обставини, суд доходить висновку, що у відповідача наявний обов`язок по сплаті пайового внеску і невиконання такого у встановлений договором строк порушує права та інтереси позивача.

Відтак, відповідач свої договірні зобов`язання по сплаті пайового внеску не виконує належним чином, у зв`язку з чим, станом на дату подання позовної заяви заборгованість відповідача перед позивачем зі сплати пайового внеску становить 1 813 331, 06 грн.

Окрім вищезазначеного, внаслідок неналежного виконання зобов`язання щодо оплати основного боргу, позивач просить стягнути з відповідача 427 548, 69 грн пені, 1 197 733, 41 грн інфляційних втрат та 78 735, 54 грн 3% річних.

Щодо стягнення пені, суд зазначає наступне.

Відповідно до матеріалів справи, позивачем здійснено нарахування пені за період з 10.04.2023 (з дати введення об`єкта в експлуатацію) по 09.10.2023.

Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойка (штраф, пеня) це грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредитору у разі порушення зобов`язання. Пеня є неустойкою, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення.

Відповідно до ст. 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Суд звертає увагу, що датою виконання зобов`язання щодо сплати пайового внеску є момент введення об`єкта в експлуатацію (10.04.2023).

Якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день (ч. 5 ст. 253 ЦК України). Відтак, строк нарахування пені повинен обчислюватися з 11.04.2023 (з наступного дня після введення об`єкта в експлуатацію) до 09.10.2023.

Позивач здійснив нарахування пені з 10.04.2023, що є передчасним. Враховуючи встановлений законом шестимісячний строк для нарахування пені, суд дійшов висновку, що період нарахування має обчислюватися з 11.04.2023.

Суд, здійснивши власний розрахунок пені, враховуючи вищевикладене, обраний позивачем період та суму боргу, встановлений законом шестимісячний строк для нарахування пені, дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені підлягають частковому задоволенню у розмірі 425 064, 67 грн, в задоволенні решти відмовити за безпідставністю.

Щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Стаття 625 ЦК України входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

За змістом ст. ст. 524, 533-535 та 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Норми ст. 625 ЦК України спрямовані в першу чергу на те, щоб через неправомірні дії боржника (прострочення) право власності кредитора не було порушене, оскільки внаслідок знецінення національної грошової одиниці купівельна спроможність коштів, які б кредитор міг одержати за належного виконання боржником своїх грошових зобов`язань, буде значно меншою, що має відповідно наслідком зменшення майнового блага кредитора.

Отже, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді трьох процентів річних та інфляційних втрат не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

У відповідності до позиції, викладеної у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.04.2024 у справі № 559/1622/19, суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань.

Позивачем нараховано 3% річних у розмірі 78 735, 54 грн за період з 10.04.2023 по 19.09.2024. Однак, відповідно до ст. 253 ЦК України, розрахунок здійснено невірно. Враховуючи, що об`єкт будівництва прийнятий в експлуатацію 10.04.2023, строк виконання грошового зобов`язання спливає у цю ж дату, а отже, прострочення починається з 11.04.2023.

Суд, здійснивши перевірку нарахування позивачем 3% річних, з врахуванням ч. 5 ст. 253 ЦК України, дійшов висновку, що позивачем зазначено не правильний період прострочення грошового зобов`язання 3% річних (позивачем помилково включено до періоду нарахування день, коли зобов`язання ще не було прострочене), відтак стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 3 % річних в сумі 78 693, 60 грн, в задоволенні решти відмовити.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати за період з 25.01.2019 по 19.09.2024 у розмірі 1 197 733, 41 грн.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду у справі № 905/600/18 від 05.07.2019, інфляційні нарахування розраховуються окремо за кожен місяць прострочення, виходячи із суми боргу на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, з урахуванням індексу інфляції, визначеного Державною службою статистики України. У розрахунок включаються всі періоди, незалежно від того, чи мав місце інфляційний або дефляційний коефіцієнт.

Суд встановив, що позивачем при нарахуванні інфляційних втрат так само безпідставно включено до розрахунку дні, коли зобов`язання ще не було прострочене. Відповідно до ч. 1 ст. 253 ЦК України, строк виконання зобов`язання сплив 10.04.2023, а тому прострочення починається з 11.04.2023.

Суд, здійснивши перевірку нарахування позивача щодо стягнення інфляційних нарахувань, дійшов висновку, що позивачем зазначено не правильний період прострочення грошового зобов`язання інфляційних нарахувань, відтак стягненню з відповідача на користь позивача підлягають інфляційні втрати в сумі 155 634, 73 грн, в задоволенні решти відмовити.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України, вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України, встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У зв`язку з викладеним, враховуючи вищенаведені положення норм чинного законодавства України, приймаючи до уваги встановлені фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково у розмірі 1 813 331, 06 грн основного боргу, 425 064, 67 грн пені, 78 693, 60 грн 3% річних та 155 634, 73 грн інфляційних втрат. В задоволенні решти вимог відмовити за безпідставністю.

Судові витрати.

Оскільки спір виник через неправомірні дії відповідача, судовий збір, відповідно до ст.129 ГПК України, покладається на відповідача пропорційно задоволених вимог.

Відтак до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 37 090, 86 грн сплаченого судового збору.

Керуючись ст. ст. 2, 13, 74, 73, 76-78, 86, 129, 236-241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задоволити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СБК - Захід» (79012, м. Львів, вул. Карпінця, буд. 5, кв. 7, ) на користь Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради (79008, м. Львів, пл. Ринок, буд. 1, ) 1 813 331, 06 грн пайового внеску, 155 634, 73 грн інфляційних втрат, 425 064, 67 грн пені, 78 693, 60 грн 3% річних та 37 090, 86 грн судового збору.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Наказ видати згідно ст. 327 ГПК України.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Західного апеляційного господарського суду в порядку, встановленому розділом IV ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 13.02.2025

Суддя Запотічняк О.Д.