ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2025 року

м. Черкаси

Справа № 925/1545/24

Господарський суд Черкаської області у складі судді Гладуна А.І., у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "БІНОТЕЛ"

до Фізичної особи-підприємця Виштак Світлани Володимирівни

про стягнення 803751,74 грн.

Представники учасників справи:

Позивач Стадник А.С., адвокат;

Відповідач не з`явився.

Секретар судового засідання Драченко Т.О.

Суддя Гладун А.І.

1. Позиції учасників справи, процесуальні дії суду та учасників справи.

1.1. 17.12.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю "БІНОТЕЛ" звернулося до Господарського суду Черкаської області з позовом до Виштак Світлани Володимирівни.

1.2. Змістом позову є майнова вимога позивача до відповідача стягнути 803751,74 грн, зокрема 671064,00 грн безпідставно набутих коштів, 36543,95 грн 3% річних та 96143,81 грн інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання.

1.3. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач обґрунтовує здійснення помилкового переказу на розрахунковий рахунок відповідача кошів, внаслідок чого відповідач набув кошти без достатньої правової підстави.

1.4. 20.12.2024 суд ухвалив прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі. Справу ухвалив розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначив о 14 год. 00 хв. 16.01.2025.

1.5. Ухвалу суду від 20.12.2024 про відкриття провадження у справі суд надіслав позивачу та представнику позивача Карнаух-Голодняк О.В., яку 21.12.2024 доставлено до їх електронних кабінетів в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі (а.с. 34), відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення, який повернутий на адресу суду у зв`язку з відсутністю відповідача за вказаною адресою (а. с. 47-50).

1.6. 16.01.2025 у підготовче засідання з`явилася представник позивача адвокат Стадник А.В. Відповідач у підготовче засідання не з`явився.

1.7. 16.01.2025 суд ухвалив закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті о 09 год. 00 хв. 28.01.2025.

1.8. 27.01.2025 позивач подав до суду заяву про розподіл судових витрат, у якій просив стягнути з відповідача на користь позивача 35000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу та 12056, 28 грн витрат зі сплати судового збору (а.с. 67-73).

1.9. 28.01.2025 у судове засідання з`явилася представник позивача адвокат Стадник А.В. Відповідач у судове засідання не з`явився.

1.10. 28.01.2025 суд ухвалив оголосити перерву в судовому засіданні до 16 год. 00 хв. 11.02.2025.

1.11. Відповідно до частини 1 статті 232 Господарського процесуального кодексу України судовими рішеннями є: 1) ухвали; 2) рішення; 3) постанови; 4) судові накази.

1.12. Відповідно до частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставляння копії судового рішення до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

1.13. Днем вручення ухвал суду від 20.12.2024, від 16.01.2025 та 28.01.2025 відповідачу є 02.01.2025, 24.01.2025 та 10.02.2025 дні проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання (а.с. 47, 56, 80).

1.14. Відповідно до частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

1.15. Інформація щодо суду, який розглядає справу, учасників справи та предмета позову, дати надходження позовної заяви (скарги) або будь-якої іншої заяви або клопотання у справі, у тому числі особи, яка подала таку заяву, вжитих заходів забезпечення позову та (або) доказів, стадії розгляду справи, місця, дати і часу судового засідання, руху справи з одного суду до іншого є відкритою та підлягає невідкладному оприлюдненню на офіційному веб-порталі судової влади України в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему, та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (частина 3 статті 9 Господарського процесуального кодексу України).

1.16. 07.01.2025 суд з метою забезпечення прав відповідача Фізичної особи-підприємця Виштак Світлани Володимирівни бути проінформованою про розгляд справи повідомив про розгляд справи за її участю оприлюднив інформацію про час та місце розгляду справи на офіційній сторінці Господарського суду Черкаської області веб-порталу Судової влади України у мережі Інтернет (а.с. 51).

1.17. Суд вжив усіх передбачених законом засобів для належного повідомлення відповідача про розгляд справи за його участю.

1.18. Правом на подання відзиву на позов відповідач не скористався.

1.19. 11.02.2025 у судове засідання з`явилася представник позивача адвокат Стадник А.В. Відповідач у підготовче засідання не з`явився.

1.20. Відповідно до частини 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

1.21. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки (пункт 1, 2 частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України).

1.22. Застосовуючи згідно з статтею 3 Господарського процесуального кодексу України, статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини при розгляді справи частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення Європейського суду з прав людини у справі Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії (AlimentariaSanders S.A. v. Spain) від 07.07.1989).

1.23. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі Смірнова проти України).

1.24. Відповідно до частини 1 та 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

1.25. Участь у судовому засіданні є правом учасника судового процесу (п. 2 частини 1 статті 42 Господарського процесуального кодексу України).

1.26. Судочинство здійснюється, серед іншого, на засадах рівності та змагальності сторін і учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими ним процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні.

1.27. Явка учасників судового провадження в судове засідання судом обов`язковою не визнавалась.

1.28. Оскільки неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи, явка представників учасників справи в судове засідання не була визнана обов`язковою, суд дійшов висновку розглядати справу за відсутності представника відповідача.

1.29. Представник позивача адвокат Стадник А.В. у судовому засіданні просила позов задовольнити повністю.

1.30. 11.02.2025 після судових дебатів суд оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення та час його проголошення в цьому судовому засіданні.

1.31. Керуючись частиною 1 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, суд проголосив вступну та резолютивну частини рішення суду у справі №925/1545/24.

Вислухавши пояснення учасника справи, з`ясувавши обставини справи та дослідивши письмові докази, що містяться у справі, суд

ВСТАНОВИВ:

2. Перелік обставин, які є предметом доказування у справі.

2.1. Предметом позову є майнова вимога позивача до відповідача про повернення безпідставно набутого майна (коштів), 3% річних та інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання.

2.2. Підставами позову є обставини, якими позивач обґрунтовує здійснення помилкового переказу на розрахунковий рахунок відповідача кошів, внаслідок чого відповідач набув кошти без достатньої правової підстави.

2.3. Відповідно до частини 2 статті 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

2.4. Предметом доказування у даній справі є встановлення обставини набуття відповідачем майна (коштів); наявність або відсутність правової підстави набуття майна; розмір безпідставного набутого майна; строк виконання зобов`язання з повернення коштів, період прострочення виконання грошового зобов`язання; підстави та порядок нарахування 3% річних та інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання; порушення права та/або охоронюваного законом інтересу, за захистом якого позивач звернувся до суду з позовом.

3. Перелік доказів, якими сторони підтверджують або спростовують наявність кожної обставини, яка є предметом доказування у справі.

3.1. На підтвердження обставин, які є предметом доказування, позивач подав письмові докази, дослідивши які, суд встановив:

3.1.1. 21.02.2023 позивач сплатив на користь відповідача 182188,00 грн, у підтвердження подав платіжну інструкцію №717 від 21.02.2023 з призначенням платежу: "оплата за ТМЦ (сервер Dell PowerEdge R630 E5-2660 64 GB 1 шт.), зг. р/ф №РФ-0168 від 06.02.2023 без ПДВ" (а.с. 13).

3.1.2. 21.02.2023 позивач сплатив на користь відповідача 182188,00 грн, у підтвердження подав платіжну інструкцію №718 від 21.02.2023 з призначенням платежу: "оплата за ТМЦ (сервер Dell PowerEdge R630 E5-2660 64 GB 1 шт.), зг. р/ф №РФ-0169 від 13.02.2023 без ПДВ" (а.с. 14).

3.1.3. 21.02.2023 позивач сплатив на користь відповідача 182188,00 грн, у підтвердження подав платіжну інструкцію №719 від 21.02.2023 з призначенням платежу: "оплата за ТМЦ (сервер Dell PowerEdge R630 E5-2660 64 GB 1 шт.), зг. р/ф №РФ-0170 від 20.02.2023 без ПДВ" (а.с. 15).

3.1.4. 01.03.2023 позивач сплатив на користь відповідача 124500,00 грн, у підтвердження подав платіжну інструкцію №801 від 01.03.2023 з призначенням платежу: "оплата за ТМЦ (телекомунікаційний пристрій модем HUAWEI E173 50 шт.), зг. р/ф №РФ-0171 від 01.03.2023 без ПДВ" (а.с. 16).

3.1.5. 25.07.2023 позивач надіслав відповідачу претензію №3 від 21.07.2023 за вих. №256 з вимогою негайно повернути 671064,00 грн безпідставно отриманих коштів у період з 21.02.2023 до 01.03.2023 (а.с. 17-21).

3.2. Відповідач доказів на спростування доводів позивача не подав.

3.3. Відповідно до частини першої та другої статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів;3) показаннями свідків.

3.4. Відповідно до частини 1 статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

3.5. На підставі поданих позивачем доказів, можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Подані позивачем докази суд визнає належними.

3.6. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України "Допустимість доказів").

3.7. На підтвердження обставин, якими позивач обґрунтовує підстави позову, позивач подав письмові докази, які є належним засобом доказування обставин, що є предметом доказування у справі. Суд не встановив, що докази подані позивачем отримані з порушенням закону. Докази подані позивачем суд визнає допустимими.

3.8. Згідно з статтею 78 Господарського процесуального кодексу достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи

3.9. Подані позивачем докази, на переконання суду, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Докази, подані позивачем, суд визнає достовірними.

3.10. Відповідно до статті 129 Конституції України та статті 2 Господарського процесуального кодексу України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

3.11. Зміст принципу змагальності господарського судочинства наведений у статтях 13 та 74 Господарського процесуального кодексу України, відповідно норм яких судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

3.12. Сумніву у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів у суду не виникло.

4. Висновок суду про те, яка обставина, що є предметом доказування у справі, визнається судом встановленою або спростованою з огляду на більшу вірогідність відповідних доказів. Мотиви визнання доказів більш вірогідними щодо кожної обставини, яка є предметом доказування у справі.

4.1. Відповідно до частин 1 статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

4.2. Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були. Тобто обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

4.3. З огляду на відсутність у справі доказів, які б водночас доводили та спростовували одні й ті ж обставини, суд не наводить у рішенні суду мотивів визнання доказів більш вірогідними щодо кожної обставини, яка є предметом доказування у справі.

4.4. Відповідно до частини 1-3 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

4.5. Враховуючи належність, допустимість та достовірність доказів, поданих позивачем, суд, оцінивши зібрані у справі докази в цілому та кожен доказ окремо, визнає доведеними обставини, на які позивач посилаються як на підставу своїх вимог, та визнає встановленими наступні обставини:

4.5.1. 21.02.2023 та 01.03.2023 позивач перерахував відповідачу у безготівковій формі 671064,00 грн, зокрема за платіжними інструкціями №717 від 21.02.2023 на суму 182188,00 грн, №718 від 21.02.2023 на суму 182188,00 грн, №719 від 21.02.2023 на суму 182188,00 грн, №801 від 01.03.2023 на суму 124500,00 грн;

4.5.2. 25.07.2023 позивач надіслав відповідачу претензію з вимогою негайно повернути безпідставно отримані кошти у розмірі 671064,00 грн;

4.5.3. Розмір невиконаного грошового зобов`язання відповідача становить 671064,00 грн;

4.5.4. 25.07.2023 позивач надіслав відповідачу вимогу повернути безпідставно набуті кошти у розмірі 671064,00 грн, яку 18.08.2023 вручено відповідачу;

4.5.5. Прострочення виконання грошового зобов`язання з повернення коштів розпочалося з 26.08.2023.

5. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Норми права, на які посилалися учасники справи, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування.

5.1. Правовідносини між учасниками справи є приватноправовими, врегульовані нормами цивільного права. Висновки про застосування норм права, що регулюють спірні правовідносини, неодноразово наведені у постановах Верховного Суду.

5.2. Відповідно до частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

5.3. Згідно з частиною першої статті 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

5.4. Наведеними вище нормами господарського законодавства врегульовано правові підстави виникнення господарських зобов`язань, до яких, зокрема, належить господарський договір.

5.5. Відповідно до частини першої статті 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

5.6. Відповідно до частини першої статті 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

5.7. Відповідно до частини першої статті 264 Господарського кодексу України матеріально-технічне постачання та збут продукції виробничо-технічного призначення і виробів народного споживання як власного виробництва, так і придбаних у інших суб`єктів господарювання, здійснюються суб`єктами господарювання шляхом поставки, а у випадках, передбачених цим Кодексом, також на основі договорів купівлі-продажу.

5.8. Згідно з частиною першою статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

5.9. Відповідно до частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

5.10. Відповідно до частини 1 статті 1213 Цивільного кодексу України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

5.11. Мотивом застування наведених норм права є висновку суду про непідтвердження обставин виникнення між сторонами зобов`язальних правовідносин на підставі договору та про доведеність позивачем факту набуття відповідачем майна (коштів) без достатньої правової підстави.

5.12. Відповідно до частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

5.13. Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

5.14. Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

5.15. Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

5.16. Відповідно частини 3 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

5.17. Відповідно до частини 1 статті 526 зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

5.18. Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

5.19. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права (статті 625 ЦК України), викладені в постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26.06.2020 у справі №905/21/19, Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29.07.2019 у справі №756/3966/17, Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 у справі №643/21744/19, від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17, від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17.

5.20. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

5.21. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 Цивільного кодексу України).

5.22. Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

5.23. Відповідно до частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема примусове виконання обов`язку в натурі.

6. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Висновок суду про порушення, не визнання або оспорення права чи інтересу, за захистом яких мало місце звернення до суду, та мотиви такого висновку. Висновки суду щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

6.1. Передумовою виникнення спору є відсутність між сторонами зобов`язальних правовідносин на підставі договору.

6.2. Причиною спору є помилковий переказ позивачем на розрахунковий рахунок відповідача кошів, внаслідок чого відповідач набув кошти без достатньої правової підстави.

6.3. Звертаючись з позовом позивач прагне захистити своє майнове право на повернення коштів, перерахованих відповідачу помилково.

6.4. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

6.5. Позивач ствердив, що з 2016 року сторони мали договірні зобов`язання щодо поставки товарів у сфері електронних комунікаційних послуг.

6.6. У 2020 році відповідач поставила позивачу телекомунікаційні пристрої на підставі складених та підписаних видаткових накладних на загальну суму 124125,00 грн, а саме №ВН-0131 від 01.09.2020 на суму 41375,00 грн; №ВН-0132 від 01.09.2020 на суму 41375,00 грн; №ВН- 0133 від 01.09.2020 на суму 41375,00 грн (ас. 10-12).

6.7. За твердженням позивача з 2020 року договірні відносини між сторонами припинилися та у 2023 були відсутні.

6.8. 21.02.2023 та 01.03.2023 позивач перерахував відповідачу у безготівковій формі 671064,00 грн, зокрема за платіжними інструкціями №717 від 21.02.2023 на суму 182188,00 грн, №718 від 21.02.2023 на суму 182188,00 грн, №719 від 21.02.2023 на суму 182188,00 грн, №801 від 01.03.2023 на суму 124500,00 грн.

6.9. Позивач надіслав відповідачу претензію від 25.07.2023 з вимогою негайно повернути безпідставно отримані кошти у розмірі 671064,00 грн.

6.10. Відповідач вимогу позивача не виконав та безпідставно отримані кошти позивачу не повернув.

6.11. Розмір невиконаного грошового зобов`язання відповідача становить 671064,00 грн

6.12. Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

6.13. Згідно із частиною 1 статті 1212 Цивільного Кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

6.14. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (частина 2 статті 1212 Цивільного Кодексу України).

6.15. Відносини щодо повернення безпідставно збережених грошових коштів є кондикційними, в яких вина не має значення, важливим є лише факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Зобов`язання з повернення безпідставно набутого або збереженого майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна. Такий висновок про застосування норм права наведений у постанові Великої Палати Верховного Суду 14.12.2021 у справі №643/21744/19.

6.16. Відсутність правової підстави це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдносин і їх юридичному змісту. Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Аналогічні правові висновки Великої Палати Верховного Суду викладену постановах від 13 лютого 2019 року у справі №320/5877/17, від 23 травня2018 року у справі №629/4628/16-ц, від 20 листопада 2018 року у справі №922/3412/17.

6.17. Тлумачення статті 1212 Цивільного кодексу України свідчить, що для її застосування необхідно встановити наступні обставини, які у сукупності є підставою для виникнення такого зобов`язання: факт набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього підстав.

6.18. Стаття 1212 Цивільного кодексу України застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Такий висновок наведено у постанові Верховного Суду від 29 липня 2019 року у справі № 756/3966/17.

6.19. Однією із загальних засад цивільного законодавства є судовий захист цивільного права та інтересу. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

6.20. Передумовою для захисту прав та охоронюваних законом інтересів особи є наявність такого права або інтересу та порушення або оспорювання їх іншою особою (іншими особами).

6.21. На підставі встановлених у справі обставин суд дійшов висновку, що відповідач набув та зберіг майно позивача (кошти) без достатньої правової підстави, що зумовлює виникнення у відповідача обов`язку його повернути.

6.22. Вимогу позивача про стягнення з відповідача 671064,00 грн суд визнає обґрунтованою, спосіб захисту обраний позивачем є належним та ефективним, та доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову у цій частині.

6.23. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

6.24. За змістом статей 524, 533-535 і 625 Цивільного кодексу України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.

6.25. Грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

6.26. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних на суму боргу відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

6.27. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).

6.28. Передбачений частиною другою статті 625 ЦК України обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми виникає виходячи з наявності самого факту прострочення, який у цій справі розпочався 21.03.2023 та 01.03.2023.

6.29. За розрахунком позивача розмір 3% річних становить 36543,95 грн за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 21.02.2023 до 16.12.2024 (29830,76 грн за період з 21.02.2023 до 16.12.2024 за 665 днів (14105,84 грн за період з 21.02.2023 до 31.12.2023 за 314 днів (546564,00 (сума боргу) x 3 % x 314 днів прострочення : 365 : 100), 15724,92 грн за період з 01.01.2024 до 16.12.2024 за 351 день (546564,00 (сума боргу) x 3 % x 351 день прострочення : 366 : 100) та 6713,19 грн за період з 01.03.2023 до 16.12.2024 (3131,26 грн за період з 01.03.2023 до 31.12.2023 за 306 днів (124500,00 (сума боргу) x 3 % x 306 днів прострочення : 365 : 100), 3581,93 грн за період з 01.01.2024 до 16.12.2024 за 351 день (124500,00 (сума боргу) x 3 % x 351 день прострочення : 366 : 100 (а.с. 5).

6.30. За розрахунком позивача розмір інфляційних втрат становить 96143,81 грн за період з 01.03.2023 до 30.11.2024 (78306,61 грн за період з 01.03.2023 до 30.11.2024 ( 546564,00 (сума боргу) x 1.14327070 - 546564,00) та 17837,20 грн за період з 01.03.2023 до 30.11.2024 (124500,00 (сума боргу) x 1.14327070 - 124500,00) (а.с. 5).

6.31. Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку про його невідповідність періоду нарахування, оскільки позивач невірно визначив період нарахування з дат безпідставно отримання відповідачем коштів відповідно з 21.02.2023 та з 01.03.2023.

6.32. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (частина 2 статті 530 Цивільного кодексу України).

6.33. 25.07.2023 позивач надіслав відповідачу вимогу повернути безпідставно отримані кошти, яку 18.08.2023 вручено відповідачу.

6.34. Відповідач повинен виконати вимогу позивача у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, тобто до 25.08.2023.

6.35. Прострочення виконання грошового зобов`язання настало з 26.08.2023.

6.36. За розрахунком суду розмір 3% річних становить 26366,80 грн за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 26.08.2023 до 16.12.2024 (21475,07 грн за період з 26.08.2023 до 16.12.2024 (5750,15 грн за період з 26.08.2023 до 31.12.2023 за 128 днів (546564,00 (сума боргу) x 3 % x 128 днів прострочення : 365 : 100), 15724,92 грн за період з 01.01.2024 до 16.12.2024 за 351 день (546564,00 (сума боргу) x 3 % x 351 день прострочення : 366 : 100) та 4891,73 грн за період з 26.08.2023 до 16.12.2024 (1309,81 грн за період з 26.08.2023 до 31.12.2023 за 128 днів (124500,00 (сума боргу) x 3 % x 128 днів прострочення : 365 : 100), 3581,93 грн за період з 01.01.2024 до 16.12.2024 за 351 день (124500,00 (сума боргу) x 3 % x 351 день прострочення : 366 : 100).

6.37. За розрахунком суду розмір інфляційних втрат становить 88718,63 грн за період з 01.09.2023 до 30.11.2024 (72258,99 грн за період з 01.09.2023 до 30.11.2024 (546564,00 x 1.13220591 - 546564,00) та 16459,64 грн за період з 01.09.2023 до 30.11.2024 (124500,00 x 1.13220591 - 124500,00).

6.38. Прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання з повернення коштів порушує право позивача на належне виконання зобов`язання іншою стороною та надає йому право нарахувати та вимагати три проценти річних та інфляційні втрати від простроченої суми.

6.39. Вимогу позивача про стягнення з відповідача 36543,95 грн 3% річних за період з 21.02.2022 до 16.12.2024 та 96143,81 грн інфляційних втрат за період з 01.03.2023 до 30.11.2024 суд визнає обґрунтованою частково, спосіб захисту обраний позивачем є належний та ефективний та доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову у цій частині частково у розмірі 88718,63 грн інфляційних втрат за період з 01.09.2023 до 30.11.2024 та у розмірі 26366,80 грн №% річних за період з 26.08.2023 до 16.12.2024.

7. Розподіл судових витрат.

7.1. Відповідно до частини першої статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

7.2. У позові позивач просив стягнути з відповідача понесені витрати на сплату судового збору в розмірі 12056,28 грн.

7.3. За подання позовної заяви до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 12056,28 грн на підставі платіжної інструкції від 13.12.2024 №10420 (а. с. 8).

7.4. Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається, зокрема, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

7.5. Оскільки позовні вимоги позивача задоволено частково судовий збір у розмірі 11792,25 грн, сплачений позивачем за подання позовної заяви, суд покладає на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог (97,81%).

7.6. У позові позивач вказав орієнтовний розмір витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 35000,00 грн та просив суд стягнути витрати позивача з відповідача (а.с. 6).

7.7. 27.01.2025 позивач подав до суду заяву про розподіл судових витрат, у якій просив стягнути з відповідача на користь позивача 35000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу та 12056, 28 грн витрат зі сплати судового збору (а.с. 67-73). До заяви додав договір про надання юридичних послуг від 01.05.2024 №01/05/2024-3 (а.с. 69-71), додаткову угоду №4 від 09.12.2024 до договору про надання юридичних послуг від 01.05.2024 №01/05/2024-3 (а.с. 72), ордер на надання правничої допомоги ТОВ "БІНОТЕЛ" адвокатом Стадник Альоною Сергіївною від 23.12.2024 (а.с. 37), свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Стадник А.С. (а.с. 38), ордер на надання правничої допомоги ТОВ "БІНОТЕЛ" адвокатом Карнаух Голодняк Оленою Володимирівною від 16.12.2024 (а.с. 24), свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Карнаух Голодняк О.В. (а.с. 23).

7.8. Дослідивши додані позивачем докази, суд установив, що 01.05.2024 Товариство з обмеженою відповідальністю "БІНОТЕЛ" (замовник) та Адвокатське об`єднання "Еторум" (виконавець) уклали договір про надання юридичних послуг №01/05/2024-3, згідно з пунктом 1.1 якого у порядку та на умовах, визначених цим договором, виконавець надає замовнику юридичні послуги (правничу допомогу) (а.с. 69-71).

7.9. 09.12.2024 сторони уклали додаткову угоду №4 до договору про надання юридичних послуг від 01.05.2024 №01/05/2024-3 (а.с. 72), в якій у пункті 1 передбачили, що виконавець за замовленням замовника зобов`язується надати останньому правничу допомогу щодо ведення судової справи в Господарському суді Черкаської області про стягнення безпідставно набутого майна з Виштак Світлани Володимирівни, зокрема, але не виключно, щодо написання та забезпечення подання позовної заяви, відповіді на відзив, представництва інтересів замовника в суді, написання та забезпечення подання клопотань/заяв) в суді першої інстанції.

7.10. Відповідно до п. 2 додаткової угоди за надання правничої допомоги, обсяг якої передбачено п. 1 цієї додаткової угоди, замовник сплачує виконавцю гонорар, 35000,00 грн (тридцять п`ять тисяч гривень нуль копійок), який оплачується шляхом перерахування грошових коштів на банківських рахунок виконавця протягом 30 днів з дня винесення рішення судом першої інстанції.

7.11. Згідно зі статтею 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

7.12. Відповідно до статей 16, 58 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Представником у суді може бути адвокат або законний представник.

7.13. Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України ).

7.14. Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

7.15. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).

7.16. Згідно з статтею 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

7.17. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

7.18. Частиною 1 статті 124 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

7.19. Частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

7.20. На виконання вимог статей 124 та 129 Господарського процесуального кодексу України позивач у позовній заяві вказав попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на правову допомогу, які поніс або очікує понести у зв`язку з розглядом справи, у розмірі 35000,00 грн та надав докази понесення цих витрат у розмірі 35000,00 грн.

7.21. Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

7.22. Пунктом 9 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

7.23. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

7.24. Відповідно до статті 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

7.25. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

7.26. Відповідно до частин 1 та 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

7.27. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

7.28. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

7.29. Розмір витрат позивача на правову допомогу адвоката становить 35000,00 грн.

7.30. Частиною 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

7.31. У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який водночас повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у ч. 4 ст. 126 ГПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на не співмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям. Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 21.05.2019 у справі №903/390/18, від 21.01.2020 у справі №916/2982/16, від 07.07.2020 у справі №914/1002/19.

7.32. Суд враховує висновок Європейського суду з прав людини, відповідно до якого заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа Гімайдуліна і інші проти України від 10.12.2009, справа Баришевський проти України" від 26.02.2015). А також висновки ЄСПЛ, викладені у справах: "East/West Alliance Limited проти України" від 02.06.2014, за змістом яких заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим; Лавентс проти Латвії від 28.11.2002, за результатом розгляду якої ЄСПЛ вирішив, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

7.33. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

7.34. Відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

7.35. На предмет відповідності зазначеним критеріям суд оцінює поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

7.36. Відповідно до частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

7.37. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України).

7.38. Отже, за змістом частини 5 статті 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

7.39. Відповідач не подав до суду клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги.

7.40. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

7.41. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.

7.42. Витрати позивача на професійну правничу допомогу сторони погодили у виді гонорару.

7.43. Загальний розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу, які суд визнає фактичними та необхідними, становить 35000,00 грн.

7.44. Відповідно до положень частини 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

7.45. Оскільки позовні вимоги позивача задоволені частково, витрати позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 35000,00 грн підлягають розподілу між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог та підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 34233,50 грн (97,81%).

Керуючись статтями 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Виштак Світлани Володимирівни (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "БІНОТЕЛ" (ідентифікаційний код 38021032, адреса місцезнаходження: 02081, м. Київ, вул. Здолбунівська, 7-Д) 671064,00 грн (шістсот сімдесят одну тисячу шістдесят чотири гривні 00 копійок) боргу, 26366,80 грн (двадцять шість тисяч триста шістдесят шість гривень 80 копійок) 3% річних, 88718,63 грн (вісімдесят вісім тисяч сімсот вісімнадцять гривень 63 копійки) інфляційних втрат, 11792,25 грн (одинадцять тисяч сімсот дев`яносто дві гривні 25 копійок) витрат зі сплати судового збору, 34233,50 грн (тридцять чотири тисячі двісті тридцять три гривні 50 копійок) витрат на професійну правничу допомогу.

У решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду протягом двадцяти днів з дня складення повного рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду.

Повне рішення суду складене 20.02.2025.

Суддя А.І. Гладун