УХВАЛА

04 лютого 2025 року

м. Київ

cправа № 902/111/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Случ О. В. - головуючий, Краснов Є. В., Могил С. К.,

за участю секретаря судового засідання - Прокопенко О. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу заступника керівника Рівненської обласної прокуратури

на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 13.11.2024 (головуючий суддя Олексюк Г. Є., судді Гудак А. В., Мельник О. В.)

у справі № 902/111/24

за позовом першого заступника керівника Вінницької обласної прокуратури в особі Вінницької обласної військової адміністрації

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Рекреаційне мисливсько-рибальське господарство "Вольєр" і 2) Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі філії "Іллінецьке лісове господарство"

про розірвання договору тимчасового користування та зобов`язання повернути лісову ділянку,

(у судовому засіданні взяли участь: прокурор - Кондратюк Д. А., представник позивача - Страшок О. В., представниця відповідача-1 - Чернілевська Р. В.)

ВСТАНОВИВ:

1. Перший заступник керівника Вінницької обласної прокуратури (далі - прокурор) звернувся до Господарського суду Вінницької області із позовом в інтересах держави в особі Вінницької обласної військової адміністрації (далі - позивач, ОВА) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рекреаційне мисливсько-рибальське господарство "Вольєр" (далі - відповідач-1, Товариство) і Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі філії "Дашівське досвідне лісомисливське господарство" (далі - відповідач-2, Державне підприємство) про розірвання договору довгострокового тимчасового користування лісами від 06.12.2019 та зобов`язання Товариство повернути лісову ділянку загальною площею 3,4 га, що розташовану в кварталі 32, виділи 5, 6, 9, 10 Дашівського лісництва на території Іллінецької міської ради Вінницького району, розпоряднику земельної ділянки - ОВА за актом приймання-передачі.

2. Позов мотивовано тим, що Товариство порушило умови договору тимчасового користування лісами від 06.12.2019 та вимоги законодавства, шляхом зведення без дозволу постійного землекористувача - Державного підприємства споруд і будівель на лісовій ділянці, що може призвести до зміни цільового призначення земельної ділянки в межах забудови та призвело до пошкодження лісових насаджень, рослинного покриву і ґрунтів.

3. Рішенням Господарського суду Вінницької області від 07.06.2024 позов задоволено. Розірвано договір довгострокового тимчасового користування лісами від 06.12.2019, укладений між Державним підприємством і Товариством. Зобов`язано Товариство повернути лісову ділянку загальною площею 3,4 га, що розташована в кварталі 32, виділи 5, 6, 9, 10 Дашівського лісництва на території Іллінецької міської ради Вінницького району, розпоряднику земельної ділянки - ОВА за актом приймання-передачі.

4. Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 13.11.2024, Рішення Господарського суду Вінницької області від 07.06.2024 скасовано. Прийнято нове рішення, яким у позові відмовлено.

5. Не погодившись із постановою суду апеляційної інстанції, Рівненська обласна прокуратура звернулася до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить постанову скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.

6. Скаржник, зокрема, не погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про обрання прокурором неефективного способу захисту та вказує, зокрема, на те, що відповідно до правових висновків Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладених у постанові від 27.06.2023 у справі № 924/1351/20 (924/493/22), Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладених у постанові від 05.07.2023 у справі № 442/1208/21, прокурор обрав ефективний спосіб захисту, який полягає у розірванні договору довгострокового користування лісами від 06.12.2019 та зобов`язанні повернути лісову ділянку за актом приймання-передачі.

7. Здійснивши аналіз правовідносин, що склалися в справах № 442/1208/21 і № 924/1351/20 (924/493/22), а також висновків Верховного Суду, викладених у наведених скаржником постановах, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду вказує на наявність взаємовиключних висновків про можливість пред`явлення вимоги про розірвання договору не стороною правочину в спірних правовідносинах, з огляду на таке.

8. Так, у справі № 924/1351/20 (924/493/22) перший заступник керівника Хмельницької обласної прокуратури звернувся до Господарського суду Хмельницької області (в межах справи № 924/1351/20 про банкрутство колективного підприємства "Агрофірма "Проскурів") з позовом в інтересах держави в особі Хмельницької обласної військової адміністрації до Агрофірми "Проскурів" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Саман-Глей" про розірвання договору тимчасового користування лісами від 17.09.2018, укладеного між Агрофірмою "Проскурів" і ТОВ "Саман-Глей" на підставі розпорядження Хмельницької обласної державної адміністрації від 05.08.2018 № 323/2016-р.

9. Касаційний господарський суд у наведеній скаржником постанові від 27.06.2023 у справі № 924/1351/20 (924/493/22) залишив без змін постанову суду апеляційної інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог, зокрема, зазначивши таке:

"55. Підстави зміни або розірвання договору передбачені статтею 651 ЦК України і за загальним правилом, викладеним у частині першій цієї статті, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

56. Разом із тим договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом (частина друга цієї ж статті).

57. Отже, іншими підставами для зміни або розірвання договору в судовому порядку, крім істотного його порушення, відповідно до частини другої статті 651 ЦК України є випадки, встановлені законом або договором, і саме настання таких випадків зумовлює право сторони договору домагатися в судовому порядку зміни чи припинення відповідних договірних правовідносин.

58. При цьому, Хмельницька обласна військова адміністрація (Хмельницька обласна державна адміністрація) від імені держави здійснює повноваження власника земельної ділянки лісогосподарського призначення, яка знаходиться в постійному користуванні Агрофірми "Проскурів" та передана в користування ТОВ "Саман-Глей" на підставі вказаного вище договору, втім не є стороною Договору тимчасового користування лісами від 17.09.2018.

Ініціювання прокурором позову про розірвання договору в інтересах держави в особі Хмельницької обласної військової адміністрації - особи, яка не є стороною договору, суперечить приписам статті 651 ЦК України".

10. Разом з тим, в іншій наведеній скаржником справі № 442/1208/21 заступник керівника Дрогобицької місцевої прокуратури Львівської області в інтересах Львівської обласної державної адміністрації, Державного підприємства "Дрогобицьке лісове господарство" звернувся до суду із позовом до фізичної особи в якому просив розірвати договір довгострокового тимчасового користування лісами від 01.06.2017 № 7, укладений між ДП "Дрогобицьке лісове господарство" та фізичною особою, зареєстрований 19.07.2017 за № 96 у Львівському обласному управлінні лісового та мисливського господарства; зобов`язати відповідача повернути лісову ділянку, загальною площею 1, 50 га, яка розташована у кварталі 65, виділи 85, 95, Східницького лісництва на території Новокропивницької сільської ради Дрогобицького району, у володіння розпорядника земельної ділянки - Львівської обласної державної адміністрації та у користування ДП "Дрогобицьке лісове господарство".

11. Касаційний цивільний суд у наведеній скаржником постанові від 05.07.2023 у справі № 442/1208/21 погодився з висновками судів про наявність підстав для задоволення позовних вимог заступника прокурора Дрогобицької місцевої прокуратури Львівської області в інтересах Львівської обласної державної адміністрації про розірвання договору та зобов`язання повернути земельну ділянку. Водночас, виключив з мотивувальних частин судових рішень посилання на правила частини другої статті 651 ЦК України як на підставу задоволення позову.

12. Як убачається з тексту постанови суду касаційної інстанції у справі № 442/1208/21, відповідач у касаційній скарзі вказував на те, що правом ініціювати питання про розірвання договору в судовому порядку з огляду на зміст статті 651 ЦК України наділені виключно сторони такого правочину.

13. Відхиляючи відповідні доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції у постанові від 05.07.2023 у справі № 442/1208/21, зокрема, дійшов висновку про те, що питання про розірвання договору довгострокового тимчасового користування лісовою ділянкою безпосередньо стосуються прав та інтересів обласної державної адміністрації, адже до повноважень такої адміністрації належить контроль за додержанням законодавства у сфері лісових відносин, забезпечення здійснення заходів з охорони і захисту лісів, повноваження вимагати усунення будь-яких порушень прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Тож, враховуючи повноваження, якими наділена обласна державна адміністрація у сфері лісових земельних відносин, Верховний Суд дійшов переконання, що Львівська обласна державна адміністрація як розпорядник спірної земельної ділянки вправі звертатися до суду з позовом про розірвання договору довгострокового тимчасового користування лісовою ділянкою з підстав істотного порушення договору другою стороною.

14. Водночас, колегія суддів не може погодитися з таким висновком Касаційного цивільного суду, оскільки він суперечить наведеній вище позиції Касаційного господарського суду, викладеній в постанові від 27.06.2023 у справі № 924/1351/20 (924/493/22), відповідно до якої, безвідносно до повноважень обласної адміністрації у сфері розпорядження лісовими ділянками, остання не є стороною оспорюваного правочину, а отже ініціювання прокурором позову про розірвання договору в інтересах такої особи, суперечить приписам статті 651 ЦК України.

15. За наведеного, колегія суддів Касаційного господарського суду не може погодитися із висновком Касаційного цивільного суду щодо застосування статті 651 ЦК України, викладеним у постанові від 05.07.2023 у справі № 442/1208/21.

16. Єдність системи судоустрою забезпечується єдністю судової практики (пункт 4 частини 4 статті 17 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

17. Слід зазначити, що єдність судової практики відіграє надважливу роль у забезпеченні однакового правозастосування в господарському судочинстві, що сприяє правовій визначеності та передбачуваності стосовно вирішення спірних ситуацій для учасників судового процесу.

18. Відповідно до частини 3 статті 302 ГПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об`єднаної палати, передає справу на розгляд Великої Палати, якщо така колегія (палата, об`єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду.

19. Питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду може вирішуватися судом за власною ініціативою (частина 1 статті 303 ГПК України).

20. Ураховуючи викладене вище, з огляду на виконання функцій із забезпечення сталості та єдності судової практики справа № 902/111/24 підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду згідно із частиною 3 статті 302 ГПК України, оскільки колегія суддів вважає за необхідне відступити від висновку Верховного Суду, викладеного Касаційним цивільним судом у постанові від 05.07.2023 у справі № 442/1208/21.

Керуючись статтями 234, 235, 302, 303 ГПК України, Суд

УХВАЛИВ:

Справу № 902/111/24 передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Случ

Судді Є. В. Краснов

С. К. Могил