РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

06.02.2025Справа № 910/13139/24

Господарський суд міста Києва в складі судді Привалова А.І., за участю секретаря судового засідання Мазура В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження

справу № 910/13139/24

за позовом Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго"

до Державного підприємства "ЗАВОД 410 ЦА"

про стягнення 7 138 628,62 грн

За участю представників сторін:

від позивача: Засядьвовк А.І.;

від відповідача: не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "ЗАВОД 410 ЦА" про стягнення 7 138 628,62 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем грошових зобов`язань за Договором про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" у період з березня по грудень 2023 року, у зв`язку з виникла заборгованість у загальній сумі 5 713 542,89 грн, за прострочення сплати якої на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України нараховані інфляційні втрати в розмірі 991 533,29 грн та 15% річних - 433 552,44 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.10.2024 відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі призначено на 28.11.2024.

12.11.2024 через систему «Електронний суд» від представника відповідача - Поліщука Д.А. надійшов відзив на позовну заяву у справі № 910/13139/24.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.11.2024 відзив Державного підприємства "ЗАВОД 410 ЦА" на позовну заяву у справі №910/13139/24, поданий представником Поліщуком Даніїлом Андрійовичем, повернуто без розгляду, у зв`язку з відсутню належних доказів, що Поліщук Д.А. є особою, уповноваженою діяти від імені відповідача відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи).

18.11.2024 через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшла відповідь на відзив.

28.11.2024 через систему «Електронний суд» та через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, підписаний повноваженою особою, в якому відповідач просить суд поновити строк на подачу відзиву на позовну заяву; долучити даний відзив до матеріалів справи та врахувати його при розгляді справи по суті. Зменшити заявлені вимоги Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності «Укрінтеренерго» по стягненню 991 533,29 грн - інфляційних втрат та 717 941,52 грн - 15% річних на 95%.

Присутній у судовому засіданні 28.11.2024 представник відповідача повідомив про подачу відзиву на позовну заяву, через канцелярію суду.

Представник позивача заявив усне клопотання про відкладення розгляду справи з метою надання можливості ознайомитися з поданим відповідачем відзивом.

Відповідно до ч. 5 ст. 183 ГПК України, у підготовчому засіданні було оголошено перерву до 05.12.2024.

05.12.2024 через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшла відповідь на відзив.

Присутній у судовому засіданні 05.12.2024 представник позивача позовні вимоги підтримав та просив призначити справу до судового розгляду.

Представник відповідача просив задовольнити клопотання про поновлення строку на подачу відзиву на позовну заяву та прийняв його до розгляду.

Суд задовольнив клопотання відповідача про поновлення строку на подачу відзиву на позовну заяву та прийняв його до розгляду.

Враховуючи відсутність у підготовчому засіданні 05.12.2024 будь-яких заяв і клопотань представників сторін, суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 16.01.2025, яка занесена до протоколу судового засідання від 05.12.2024.

16.01.2025 через канцелярію суду від відповідача надійшли клопотання про відкладення судового засідання та заява про залучення третьої особи на стороні відповідача.

Представники сторін у судове засідання 16.01.2025 не з`явилися.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.01.2025 відкладено судове засіданні на 06.02.2025.

23.01.2025 через систему «Електронний суд» від позивача надійшла заява про виправлення технічної описки в тексті позовної заяви, відповідно до якої просить правильним вважати: « 1. Стягнути з Державного підприємства «Завод 410 ЦА» () на користь ДПЗД «Укрінтеренерго» (, вул. Кирилівська, буд. 85, м. Київ, 04080) 7 138 628,62 гривні, з яких: 5 713 542,89 грн - заборгованість за спожиту електроенергію, сплативши на рахунок IBAN НОМЕР_1 в АТ «Ощадбанк», 991 533,29 грн - інфляційні втрати, 433 552,44 грн - 15% річних, сплативши на рахунок IBAN UA9480600 в ГУ ДКСУ у Київській області. ».

24.01.2025 через систему «Електронний суд» від позивача надійшла заява про зменшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просить суд стягнути з відповідача: 5 613 542,89 грн заборгованості, 991 533,29 грн втрат від інфляції, 433 552,44 грн - 15% річних та витрати по сплаті судового збору в розмірі 84 463,54 грн.

До початку судового засідання суд прийняв до розгляду заяви позивача про виправлення технічної описки в тексті позовної заяви та заяву про зменшення позовних вимог.

Водночас, суд залишив без розгляду заяву відповідача про залучення третьої особи, яка була подана з порушенням строків, визначених судом.

У судовому засіданні 06.02.2025 представник позивача підтримав вимоги та доводи позовної заяви з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог.

Представники відповідача у судове засідання не з`явився. Клопотань про відкладення розгляду справи на адресу суду не направляв.

Відповідно до частини 11 статті 242 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Як установлено судом, відповідач має зареєстрований електронний кабінет у Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі відповідно ухвала суду від 16.01.2025 в електронному вигляді була доставлена до електронного кабінету відповідача, що підтверджується повідомленням про доставку електронного листа, долученого до матеріалів справи.

Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 242 ГПК України, день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи вважається днем вручення судового рішення. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

З огляду на приписи ч. 6 ст. 242 ГПК України, відповідач вважається таким, що повідомлений про дату, час і місце проведення судового засідання.

При цьому, судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час та місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення та підписання.

Судові рішення, внесені до Єдиного державного реєстру судових рішень, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (частина 1 статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини зробив, зокрема, висновок про те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Враховуючи наведе, господарський суд зазначає, що відповідач також не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалою суду від 16.01.2025 у справі №910/13139/24, розміщеною в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

У судовому засіданні 06.02.2025, на підставі статті 240 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

УСТАНОВИВ:

Між Державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності "УКРІНТЕРЕНЕРГО", яке виконує функції постачальника "останньої надії" (далі - постачальник, позивач, ДПЗД "УКРІНТЕРЕНЕРГО"), яке діє на підставі ліцензії на постачання електричної енергії споживачу, виданої відповідно до постанови НКРЕКП від 06.11.2018 № 1344 та розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.12.2018 №1023-р (із змінами), відповідно до положень статті 64 Закону України "Про ринок електричної енергії", Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 312 (далі - Правила/ПРРЕЕ), та Державного підприємства "ЗАВОД 410 ЦА" (далі за текстом - споживач, відповідач, ДП «ЗАВОД 410 ЦА») укладений Договір про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" (далі за текстом - Договір) на умовах публічного договору постачання електричної енергії постачальника "останньої надії" та комерційної пропозиції, розробленої з урахуванням вимог Цивільного кодексу України та відповідно до вимог Закону України "Про ринок електричної енергії", положень ПРРЕЕ, операторами системи є ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» та АТ «Чернігівобленерго».

За даними ПрАТ "ДТЕК Київські електромережі" та АТ «Чернігівобленерго», на яких покладено функції адміністратора комерційного обліку відповідно до положень пункту 10 постанови НКРЕКП від 14.03.2018 року № 312 "Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії", відповідача віднесено до категорії споживачів, постачання електричної енергії яким здійснює постачальник "останньої надії" з 03.03.2023, що підтверджується листом ПрАТ "ДТЕК Київські електромережі" від 01.03.2023 №3/01/21/6439 та листом АТ «Чернігівобленерго» від 02.03.2023 № 22/1979/01-14.

На виконання положень частини 11 статті 64 Закону України "Про ринок електричної енергії", ДПЗД "УКРІНТЕРЕНЕРГО", як постачальником «останньої надії», на своєму офіційному вебсайті у мережі Інтернет за адресою www.uie.kiev.ua розміщено публічну оферту, зокрема: Порядок приєднання до умов договору постачання електричної енергії постачальником «останньої надії»; Договір про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії»; «Комерційна пропозиція № 5 від 08.10.2021 р. для постачання електричної енергії споживачам постачальником «останньої надії»; Додаток № 1 до Комерційної пропозиції № 5 від 08.10.2021 до Договору на постачання електричної енергії постачальником «останньої надії»; Додаток до комерційної пропозиції № 5 від 08.10.2021 р. «Ціни, за якими здійснюється постачання електричної енергії споживачам постачальником «останньої надії» на березень 2023 року; Порядок формування ціни, за якою здійснюється постачання електричної енергії споживачам постачальником «останньої надії».

Відповідно до положень статті 64 Закону України «Про ринок електричної енергії», яка кореспондується з умовами, що зазначені Комерційній пропозиції для постачання електричної енергії споживачам постачальником «останньої надії», яка є Додатком 1 до Договору, Договір вважається укладеним з початку фактичного постачання електричної енергії такому споживачу у перший день, наступний за останнім днем постачання електричної енергії попереднім електропостачальником, та діє в частині здійснення розрахунків між Сторонами до повного їх здійснення, а в частині постачання електричної енергії його дія не може перевищувати 90 календарних днів. Тобто, законодавством встановлено, що договір про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» укладається на підставі дій споживача - споживання електричної енергії (акцепт договору) без договору з іншим електропостачальником. У такому разі договір вважається укладеним (момент укладення договору) з постачальником «останньої надії» у перший день, наступний за останнім днем постачання електричної енергії попереднім електропостачальником.

При цьому, постачання електричної енергії ДП «Завод 410 ЦА» здійснювалось ДПЗД «Укрінтеренерго» на підставі наказу Міністерства енергетики України від 13.04.2022 року № 148 «Про врегулювання питань щодо постачання електричної енергії споживачам та розрахунків між учасниками роздрібного ринку електричної енергії у період дії в Україні воєнного стану», яким було встановлено збільшений строк постачання електричної енергії постачальником «останньої надії».

Однак, наказом Міністерства енергетики України від 10.10.2023 за № 307, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 24.10.2023 за № 1859/40915 та був оприлюднений 06 грудня 2023 року в Офіційному віснику України за № 98, визнано таким, що втратив чинність наказ № 148.

Отже, постачання електричної енергії відповідачу постачальником «останньої надії» здійснювалось до 06.12.2023 року включно.

Так, у період споживання ДП «Завод 410 ЦА» діяли:

- Комерційна пропозиція № 5 від 08.10.2021 для постачання електричної енергії споживачам постачальником «останньої надії» з періодом дії з 01.11.2021;

- Комерційна пропозиція № 6 від 09.06.2023 для постачання електричної енергії споживачам постачальником «останньої надії» з періодом дії з 01.07.2023;

- Комерційна пропозиція № 7 від 11.10.2023 для постачання електричної енергії споживачам постачальником «останньої надії» з періодом дії з 01.11.2023;

- Комерційна пропозиція № 8 від 07.11.2023 для постачання електричної енергії споживачам постачальником «останньої надії» з періодом дії з 01.12.2023.

Пунктом 2.1 Договору встановлено, що споживач оплачує постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору, що зазначені в Додатку 1 до Договору (комерційна пропозиція).

Відповідно до пункту 5.1, 5.2, 5.8 Договору, споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами (тарифами), що визначаються відповідно до методики (порядку), затвердженої Регулятором, згідно з комерційною пропозицією з постачання електричної енергії постачальником "останньої надії", яка є додатком до цього договору. Спосіб визначення ціни на електричну енергію зазначається в комерційній пропозиції постачальника. Розрахунковий період за цим договором є календарний місяць.

Згідно з пунктом 5.8 Договору, розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць.

Відповідно до пункту 5.10 Договору, оплата виставленого постачальником рахунка за цим Договором має бути здійснена споживачем в терміни, визначені в рахунку, але не менш 5 робочих днів з дати отримання споживачем цього рахунку, або протягом 5 робочих днів від строку оплати, зазначеного у комерційній пропозиції, прийнятої споживачем.

Умовами розділу 4 Комерційної пропозиції, що є невід`ємним додатком до Договору, встановлено обов`язок сплати споживачем 100% від орієнтованої вартості прогнозованого обсягу споживання електричної енергії за розрахунковий період протягом 5 банківських (робочих) днів з моменту отримання споживачем рахунку.

У разі не отримання рахунку Споживач зобов`язується здійснити 100% оплату самостійно (без рахунку) на поточний рахунок Постачальника, зазначений у Договорі, не пізніше ніж за 1 банківський (робочий) день до початку розрахункового періоду, виходячи з прогнозованого обсягу споживання електричної енергії у розрахунковому періоді та діючої у розрахунковому періоді ціни на електричну енергію. Ця норма не застосовується до акцептування умов Договору, порядок якого визначений пунктом 7.1 цієї комерційної пропозиції.

Орієнтована вартість розраховується шляхом множення прогнозованого обсягу споживання електричної енергії на ціну, за якою здійснюється постачання електричної енергії Постачальником. Прогнозований обсяг споживання електричної енергії визначається на підставі даних, отриманих Постачальником від Оператора системи розподілу (передачі).

Разом з тим, відповідно до положень розділу 4 «Спосіб (порядок) та строки оплати за постачання електричної енергії постачальником «останньої надії»» Комерційної пропозиції, остаточний розрахунок за спожиту електричну енергію в розрахунковому періоді здійснюється Споживачем на підставі виставленого Постачальником рахунку до 14-го (включно) числа місяця, наступного за розрахунковим, розмір якого визначається як різниця між вартістю купованої Споживачем електричної енергії, зазначеної в Акті купівлі-продажу, та сумарною оплатою Споживачем за розрахунковий період з урахуванням ПДВ, або самостійно (без рахунку) не пізніше 20 календарного дня після закінчення розрахункового періоду на поточний рахунок Постачальника, зазначений у Договорі.

Положеннями розділу 4 Комерційної пропозиції для постачання електричної енергії споживачам постачальником «останньої надії», яка є Додатком 1 до Договору, встановлено, що Акт купівлі-продажу електричної енергії складається на підставі даних про фактичне споживання електричної енергії споживачем, отриманих від ОС. У разі наявності зауважень до Акту купівлі - продажу, споживач оформлює протокол розбіжностей, в якому вказує обсяг електричної енергії, по якому є розбіжності.

Згідно з вимогами п.п. 2 та п.п. 6 п. 6.2 глави 6 Договору про постачання електричної енергії з постачальником «останньої надії», відповідно п. 4.17 ПРРЕЕ, споживач зобов`язується забезпечувати своєчасну та повну обсязі оплату спожитої електричної енергії та відшкодувати Постачальнику збитки, понесені ним у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням Споживачем своїх зобов`язань перед Постачальником, що покладені на нього чинним законодавством, та/або цим Договором.

При цьому, положеннями п.п. 6 п. 7.1. глави 7 Договору про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» встановлено, що Постачальник має право отримувати відшкодування збитків від Споживача, що понесені Постачальником у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням Споживачем своїх зобов`язань перед Постачальником, відповідно до умов Договору та чинного законодавства.

Пунктом 7.4 Комерційної пропозиції сторонами погоджено, що Споживач за прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати електроенергії, на вимогу Постачальника зобов`язаний крім оплати штрафних санкцій сплатити суму боргу за електроенергію з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення зобов`язання, а також 15% річних від простроченої суми невиконання або неналежним чином виконаного зобов`язання.

Як убачається з доданих до матеріалів справи доказів, на виконання Договору ДПЗД "УКРІНТЕРЕНЕРГО" (позивачем), на підставі даних про фактичне споживання електричної енергії відповідачем, отриманими від оператора системи розподілу ПрАТ "ДТЕК Київські електромережі" (ліцензія на право провадження господарської діяльності з розподілу електричної енергії, відповідно до постанови НКРЕКП від 13.11.2018 № 1411), відповідачу були виставлені для оплати:

- рахунок № 97/08/О03/46139 від 11.04.2023 обсяг споживання електричної енергії по 2 класу - 148 785 кВт.*год. на суму 897 289,61 грн. (з ПДВ) та Акт № 038564 купівлі-продажу електроенергії від 31.03.2023, які було отримано відповідачем електронною поштою 11.04.2023;

- рахунок № 97/08/О04/46966 від 09.05.2023 обсяг споживання електричної енергії по 2 класу - 121 915 кВт.*год. на суму 663 070,81 грн. (з ПДВ) та Акт № 039368купівлі-продажу електроенергії від 30.04.2023, які було отримано відповідачем електронною поштою 09.05.2023;

- рахунок № 97/08/О05/49121 від 12.06.2023 обсяг споживання електричної енергії по 2 класу - 88 877 кВт.*год. на суму 441 289,24 грн. (з ПДВ) та Акт № 041516 купівлі-продажу електроенергії від 31.05.2023, які було отримано відповідачем електронною поштою 12.06.2023;

- рахунок № 97/08/О06/50238 від 07.07.2023 обсяг споживання електричної енергії по 2 класу - 82 238 кВт.*год. на суму 389 801,21 грн. (з ПДВ) та Акт № 042614 купівлі-продажу електроенергії від 30.06.2023, які було отримано відповідачем електронною поштою 07.07.2023;

- рахунок № 97/08/О07/52202 від 11.08.2023 обсяг споживання електричної енергії по 2 класу - 88 861 кВт.*год. на суму 451 873,12 грн. (з ПДВ) та Акт № 044563 купівлі-продажу електроенергії від 31.07.2023, які було отримано відповідачем електронною поштою 11.08.2023;

- рахунок № 97/08/О08/53291 від 13.09.2023 обсяг споживання електричної енергії по 2 класу - 95 748 кВт.*год. на суму 562 549,00 грн. (з ПДВ) та Акт № 045654 купівлі-продажу електроенергії від 31.08.2023, , які було отримано відповідачем електронною поштою 13.09.2023;

- рахунок № 97/08/О09/54880 від 11.10.2023 та Акт № 047241 купівлі-продажу електроенергії за розрахунковий період вересень 2023 року від 30.09.2023, обсяг споживання електричної по 2 класу - 73 045 кВт.*год., на суму 486 826,94 грн. (з ПДВ), які було направлено на електронну пошту відповідачу 11.10.2023;

- рахунок № 97/08/О10/55675 від 08.11.2023 та Акт № 048014 купівлі-продажу електроенергії за розрахунковий період жовтень 2023 року від 31.10.2023, обсяг споживання електричної по 2 класу - 95 989 кВт.*год., на суму 605 489,78 грн. (з ПДВ), які було направлено на електронну пошту відповідача 08.11.2023;

- рахунок № 97/08/О11/58089 від 11.12.2023 та Акт № 050395 купівлі-продажу електроенергії за розрахунковий період листопад 2023 року від 30.11.2023, обсяг споживання електричної по 2 класу - 141 849 кВт.*год., на суму 967 717,70 грн. (з ПДВ), які було направлено на електронну пошту відповідача 11.12.2023;

- рахунок № 97/08/О12/60067 від 15.01.2024 та Акт № 052345 купівлі-продажу електроенергії за розрахунковий період грудень 2023 року від 31.12.2023, обсяг споживання електричної по 2 класу - 33 446 кВт.*год., на суму 238 573,67 грн. (з ПДВ), які було направлено на електронну пошту відповідача 15.01.2024. При цьому, позивач, враховуючи зазначені у Звіті ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» за грудень 2023 року показники корисного відпуску електроенергії кВт*год., розрахунковим методом за 6 днів грудня 2023 року визначено обсяг споживання 33 446 кВт*год. (172 802 кВт*год. / 31 * 6 = 33 446 кВт*год.).

При цьому, відповідач рахунок № 97/08/О12/60067 від 15.01.2024 оплатив частково на суму 100 000,00 грн згідно платіжної інструкції 659 від 12.12.2024.

Крім того, на підставі даних, отриманих від оператора системи розподілу АТ «Чернігівобленерго» (ліцензія на право провадження господарської діяльності з розподілу електричної енергії, відповідно до постанови НКРЕКП від 13.11.2018 № 1434) відповідачу також були виставлені:

- рахунок № 97/24/О03/45591 від 10.04.2023 та Акт № 037721 купівлі-продажу електроенергії за розрахунковий період березень 2023 року від 31.03.2023, обсяг споживання електричної по 2 класу - 287 кВт.*год., на суму 1 730,83 грн. (з ПДВ), які направлено на електронну пошту відповідача 11.04.2023. При цьому, рахунок № 97/24/О03/45591 від 10.04.2023 був оплачений відповідачем у повному обсязі згідно платіжної інструкції № 1252 від 13.07.2023.

- рахунок № 97/24/О04/47294 від 10.05.2023 обсяг споживання електричної енергії по 2 класу - 335 кВт.*год. на суму 1 822,00 грн. (з ПДВ), який отримано відповідачем електронною поштою 10.05.2023. Позивачем та відповідачем погоджено обсяги спожитої електричної енергії за квітень 2023 року та вартість такої електричної енергії шляхом підписання Акту № 039696 купівлі-продажу електроенергії від 30.04.2023. Рахунок №97/24/О04/47294 від 10.05.2023 оплачений відповідачем у повному обсязі згідно платіжної інструкції № 254 від 13.07.2023.

- рахунок № 97/24/О05/48617 від 09.06.2023 обсяг споживання електричної енергії по 2 класу - 341 кВт.*год. на суму 1 693,13 грн. (з ПДВ) відповідачем електронною поштою 09.06.2023. Сторонами погоджено обсяги спожитої електричної енергії за травень 2023 року та вартість такої електричної енергії шляхом підписання Акту № 041012 купівлі-продажу електроенергії від 31.05.2023;

- рахунок № 97/24/О06/50997 від 10.07.2023 обсяг споживання електричної енергії по 2 класу - 1 263 кВт.*год. на суму 5 896,51 грн. (з ПДВ) отримано відповідачем електронною поштою 10.07.2023. Сторонами погоджено обсяги спожитої електричної енергії за червень 2023 року та вартість такої електричної енергії шляхом підписання Акту № 043371 купівлі-продажу електроенергії від 30.06.2023;

- рахунок № 97/24/О07/51764 від 09.08.2023 обсяг споживання електричної енергії по 2 класу - 272 кВт.*год. на суму 1 383,17 грн. (з ПДВ) отримано відповідачем електронною поштою 10.08.2023. Сторонами погоджено обсяги спожитої електричної енергії за липень 2023 року та вартість такої електричної енергії шляхом підписання Акту № 044126 купівлі-продажу електроенергії від 31.07.2023.

Таким чином, оскільки відповідач належним чином не виконав обов`язку з оплати спожитої електричної енергії у період з березня по грудень 2023 року, у зв`язку з чим виникла заборгованість у загальному розмірі 5 613 542,89 грн, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду.

Позивачем також нараховано та заявлено до стягнення з відповідача за порушення виконання зобов`язань за договором інфляційні втрати в розмірі 991 533,29 грн та 15% річних - 433 552,44 грн.

Під час розгляду справи відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому фактично не оспорює факт виникнення заборгованості перед позивачем за спожиту електричну енергію у період з березня по грудень 2023 року та її розмір. Однак, зазначає, що заборгованість виникла з підстав, що не залежали від відповідача. Зокрема, відповідач вказує на існування в нього форс-мажорних обставин, пов`язаних з військовою агресією російської федерації проти України та введенням в Україні воєнного стану. Також, відповідач просить суд зменшити на 95% нараховані позивачем інфляційні втрати та 15% річних.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є, договори та інші правочини.

Законодавством України, зокрема положеннями Закону України "Про ринок електричної енергії" та ПРРЕЕ, врегульовано відносини між учасниками роздрібного ринку електричної енергії, а також встановлено окремий порядок укладення договору про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії".

Так, положеннями частини 6 статті 64 Закону України "Про ринок електричної енергії" встановлено, що постачальник "останньої надії" здійснює постачання електричної енергії у порядку, визначеному правилами роздрібного ринку, на умовах типового договору постачання електричної енергії постачальником "останньої надії", що затверджується Регулятором, та є публічним договором приєднання. Постачальник "останньої надії" оприлюднює відповідний договір на своєму офіційному веб-сайті.

Відповідно до частини 11 статті 64 Закону України "Про ринок електричної енергії" постачальник "останньої надії" має повідомити споживачу умови постачання, ціни на електричну енергію, а також про право споживача на вибір електропостачальника. Постачальник "останньої надії" зобов`язаний оприлюднити зазначену інформацію на своєму офіційному веб-сайті.

Відповідно до положень частин 8, 9 статті 64 Закону України "Про ринок електричної енергії", пункт 3.4.4 глави 3.4 розділу III ПРРЕЕ, які кореспондуються з умовами, що зазначені в Комерційних пропозиціях для постачання електричної енергії споживачам постачальником "останньої надії", яка є Додатком 1 до Договору, постачальник "останньої надії" здійснює постачання з моменту припинення постачання електричної енергії попереднім електропостачальником. Договір постачання електричної енергії між постачальником "останньої надії" і споживачем вважається укладеним з початку фактичного постачання електричної енергії такому споживачу. Постачальник "останньої надії" постачає електричну енергію споживачу протягом строку, що не може перевищувати 90 днів. Після завершення зазначеного строку постачальник "останньої надії" припиняє електропостачання споживачу.

Тобто, законодавством встановлено, що договір про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії" укладається на підставі дій споживача - споживання електричної енергії (акцепт договору) без договору з іншим електропостачальником. У такому разі договір вважається укладеним (момент укладення договору) з постачальником "останньої надії" у перший день, наступний за останнім днем постачання електричної енергії попереднім електропостачальником.

Відповідно до положень пункту 4.12 розділу IV ПРРЕЕ розрахунки між споживачем та електропостачальником (іншими учасниками роздрібного ринку, якщо вони беруть участь у розрахунках) здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії.

Факт споживання електричної енергії споживачем підтверджується даними комерційного обліку (обсяги), що надає постачальнику "останньої надії" оператор системи розподілу/передачі шляхом надання Звіту про фактичне споживання електричної енергії споживачами постачальника за розрахунковий період.

Згідно з частиною 3 статті 58 Закону України Закону України "Про ринок електричної енергії" споживач зобов`язаний, зокрема, сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.

Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За загальним правилом, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (частина 2 статті 638 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору (частини 2, 5 статті 633 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Взаємовідносини, які виникають під час купівлі-продажу електричної енергії між електропостачальником та споживачем, а також їх взаємовідносини з іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії, регулюються Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 312 від 14.03.2018.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу.

Відповідно до частини 1 статті 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Частиною 1 статті 275 Господарського кодексу України (далі - ГК України) за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України "Про ринок електричної енергії".

Частинами 6, 7 статті 276 ГК України встановлено, що розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

З огляду на встановлені судом вище обставини, суд дійшов висновку, що заборгованість відповідача за Договором за період березня по грудень 2023 року в розмірі 5 613 542,89 грн є підтвердженою належними та допустимими доказами, відповідачем не оспорена, а відтак підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (частина 1 статті 903 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Частиною 1 статті 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. При цьому відсутність своєї вини відповідно до частини 2 статті 614 Цивільного кодексу України доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Виходячи з положень статей 610, 611, 612 ЦК України, частини 2 статті 193 ГК України, відповідач є порушником зобов`язання, оскільки ним допущено прострочення строків виконання грошового зобов`язання, що є підставою для застосування до нього правових наслідків, встановлених договором або законом.

Відповідно до статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Ураховуючи встановлені судом обставини, визнання відповідачем факту існування заборгованості за Договором, а відтак і порушення строків розрахунку, суд дійшов висновку, що позивачем правомірно здійснено нарахування 15% річних та інфляційних втрат.

Також, у статті 625 ЦК визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц, від 31.10.2018 у справі №161/12771/15-ц, від 19.06.2019 у справі №646/14523/15-ц, від 18.03.2020 у справі №711/4010/13, від 23.06.2020 у справі №536/1841/15-ц, від 07.07.2020 у справі №712/8916/17, від 22.09.2020 у справі №918/631/19, від 09.11.2021 у справі №320/5115/17).

Зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та трьох процентів річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020 у справі №910/4590/19, на яку послався скаржник).

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц, №646/14523/15-ц, від 13.11.2019 у справі №922/3095/18, від 18.03.2020 у справі №902/417/18, на які посилається скаржник).

Враховуючи погодження між сторонами (пунктом 7.4 Комерційної пропозиції) можливості нарахування 15% річних від простроченої суми невиконання або неналежним чином виконаного зобов`язання, суд притримується позиції, що відсотки річних (в даному випадку 15%) та інфляційні втрати є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки останні виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

Звертаючись з вимогою про стягнення процентів річних та інфляційних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, позивач також не повинен доводити розмір дійсних майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат кредитора, пов`язаних із затримкою розрахунку, не має на меті встановлення точного їх розміру.

Крім того, згідно висновків Верховного Суду у постанові 18.03.2020 у справі №902/417/18 зменшено може бути розмір таких відсотків річних, а не нараховані суми таких відсотків.

Вирішуючи питання зменшення нарахованих Позивачем сум 15% річних, суд притримується того, що заходи відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, передбачені статтею 625 ЦК України, не є неустойкою чи штрафними санкціями, тому не можуть бути зменшені судом на підставі статті 233 ГК України, статі 551 ЦК України.

Відтак, враховуючи обґрунтування Відповідача, судом не вбачається за можливе зменшити суми нарахованих інфляційних втрат на відсотків річних.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 03.04.2020 у справі № 920/653/19 та від 31.01.2022 у справі № 910/15116/18.

Відтак, перевіривши надані позивачем розрахунки, суд зазначає, що нараховані суми 15% річних та інфляційних втрат є правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають стягненню з відповідача у заявлених розмірах.

Суд також звертає увагу відповідача, що згідно з частиною шостою статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до частини четвертої статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд аналізував окремі аспекти, пов`язані з форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили), зокрема щодо тягаря доказування наявності непереборної сили, предмета (обсягу) доказування, відсутності у форс-мажорних обставин преюдиційного характеру, повідомлення іншої сторони про форс-мажор, наслідків неповідомлення або несвоєчасності такого повідомлення.

Ознаками форс-мажорних обставин є такі елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за конкретних умов господарської діяльності. Тобто ознаками форс-мажорних обставин є їх об`єктивна та абсолютна дія, а також непередбачуваність (пункт 6.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.05.2018 у справі №910/7495/16).

Надзвичайними є ті обставини, настання яких не очікується сторонами при звичайному перебігу справ. Під надзвичайними можуть розумітися такі обставини, настання яких добросовісний та розумний учасник правовідносин не міг очікувати та передбачити при прояві ним достатнього ступеня обачливості.

Невідворотними є обставини, настанню яких учасник правовідносин не міг запобігти, а також не міг запобігти наслідкам таких обставин навіть за умови прояву належного ступеня обачливості та застосуванню розумних заходів із запобігання таким наслідкам. Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести (аналогічний висновок викладено в пункті 38 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.07.2021 у справі №912/3323/20).

Разом з тим форс-мажорні обставини мають індивідуальний персоніфікований характер щодо конкретного договору та його сторін. Форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин. Тобто мають індивідуальний персоніфікований характер щодо конкретного договору та його сторін.

Форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність (схожий правовий висновок викладено в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.07.2019 у справі №917/1053/18, від 30.11.2021 у справі №913/785/17, від 25.01.2022 в справі №904/3886/21, від 30.05.2022 у справі №922/2475/21, від 31.08.2022 у справі №910/15264/21).

При цьому в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.07.2019 у справі №917/1053/18 зазначено, що лише посилання сторони у справі на наявність обставин непереборної сили та надання підтверджуючих доказів не може вважатися безумовним доведенням відповідних обставин, яке не потребує оцінки суду. Саме суд повинен на підставі наявних у матеріалах доказів встановити, чи дійсно такі обставини, на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання стороною свого обов`язку.

У постанові від 31.08.2022 у справі №910/15264/21 Верховний Суд виснував, що між обставинами непереборної сили та неможливістю належного виконання зобов`язання має бути причинно-наслідковий зв`язок. Тобто неможливість виконання зобов`язання має бути викликана саме обставиною непереборної сили, а не обставинами, ризик настання яких несе учасник правовідносин.

Посилання на наявність обставин форс-мажору використовується стороною, яка позбавлена можливості виконувати договірні зобов`язання належним чином, для того, щоб уникнути застосування до неї негативних наслідків такого невиконання. Інша ж сторона договору може доводити лише невиконання/неналежне договору контрагентом, а не наявність у нього форс-мажорних обставин (як обставин, які звільняють сторону від відповідальності за невиконання). Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору (постанови Верховного Суду від 15.06.2018 у справі №915/531/17, від 26.05.2020 у справі №918/289/19, від 17.12.2020 у справі №913/785/17, від 30.11.2021 у справі №913/785/17 та від 07.06.2023 у справі №906/540/22).

У справі від 13.09.2023 № 910/8741/22 Верховний Суд зазначив про те, що: "… форс-мажор не звільняє сторін договору від виконання зобов`язань і не змінює строків такого виконання, цей інститут спрямований виключно на звільнення сторони від негативних наслідків, а саме від відповідальності за невиконання чи прострочення виконання зобов`язань на період існування форс-мажору. Отже, суди попередніх інстанцій дійшли правильних висновків про те, що нарахування у вигляді інфляційних втрат та 3% річних, що передбачені частиною другою статті 625 ЦК України, за своєю правовою природою не є правовою відповідальністю (штрафними санкціями), встановленою статтею 611 ЦК України та статтею 217 ГК України. Тому правила щодо звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання у випадку настання непереборної сили (форс-мажору), визначені статтею 617 ЦК України та статтею 218 ГК України, не підлягають застосуванню до акцесорного зобов`язання, передбаченого частиною другою статті 625 ЦК України, щодо сплати суми боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також процентів річних від простроченої суми".

У постанові Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13.03.2024 у справі № 686/16312/22 зазначено, що на рівні норм ЦК України законодавець не внормував застосування конструкції форс-мажору в цивільних відносинах. Традиційно в цивільних відносинах форс-мажор є договірною підставою звільнення від цивільно-правової відповідальності. Проте це не перешкоджає учасникам цивільного обороту врегулювати свої відносини з врахуванням принципу свободи договору. Очевидно, що за допомогою такого універсального регулятора приватних відносин як договір його сторони можуть регулювати, зокрема: застосування конструкції форс-мажору в своїх відносинах (на які випадки поширюється форс-мажор, які правові наслідки існування форс-мажору (наприклад, право на зміну чи розірвання договору); чим підтверджується форс-мажор; чи впливає існування форс-мажору на виконання цивільно-правового зобов`язання, яке виникло на підставі такого договору; як позначається існування форс-мажору на строках виконання цивільно-правового зобов`язання, яке виникло на підставі договору.

Таким чином, з огляду на сталу судову практику щодо застосування норм чинного законодавства в частині виникнення у сторін форс-мажорних обставин під час здійснення господарської діяльності, суд відхиляє доводи відповідача, наведені у відзиві на позовну заяву.

Частинами 1-2 статті 74 ГПК України унормовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Відповідно до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до частин 1-3 статті 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на встановлені судом обставини, враховуючи факт невиконання відповідачем умов Договору в частині строків здійснення розрахунків за спожиту електричну енергію, суд дійшов висновку щодо правомірності заявлених позовних вимог.

Отже, суд надав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

При цьому, суд зазначає, що іншим доводам сторін оцінка судом не надається, адже, вони не спростовують встановлених судом обставин, та не впливають на результат прийнятого рішення.

Таким чином, приймаючи до уваги у сукупності всі встановлені вище обставини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" повністю.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства "ЗАВОД 410 ЦА" (пр-т Повітряних Сил, 94, м. Київ, 03151; ) на користь Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності "Укрінтеренерго" (вул. Кирилівська, 85, м. Київ, 04080 ) заборгованість за спожиту електричну енергію у розмірі 5 613 542 грн 89 коп., втрати від інфляції - 991 533 грн 29 коп., 15% річних - 433 552 грн 44 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 84 463 грн 54 коп.

3. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано: 14.02.2025.

Суддя А.І. Привалов