ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2025 року

м. Київ

cправа № 906/593/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Баранець О. М. - головуючий, Губенко Н. М., Кондратова І. Д.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтеграл Сістемс"

на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду

у складі колегії суддів Коломис В. В., Миханюк М. В., Тимошенко О. М.

від 06.08.2024

за заявою Заступника керівника Житомирської обласної прокуратури

про вжиття заходів забезпечення позову

у справі за позовом Заступника керівника Житомирської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Північного офісу Держаудитслужби

до: 1) Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Житомирській області;

2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтеграл Сістемс"

про визнання недійсним договору на закупівлю послуг, застосування наслідків недійсності правочину (заява про забезпечення позову),

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст позовної заяви та заяви про забезпечення позову

У травні 2024 року Заступник керівника Житомирської обласної прокуратури звернувся до Господарського суду Житомирської області з позовом в інтересах держави в особі Північного офісу Держаудитслужби до Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Житомирській області та Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтеграл Сістемс", в якому просив:

- визнати недійсним договір на закупівлю послуг № 301 від 29 грудня 2023 року, укладений між Службою відновлення та розвитку інфраструктури у Житомирській області та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтеграл Сістемс";

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтеграл Сістемс" на користь Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Житомирській області 3 110 634,96 грн, а зі Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Житомирській області одержані за рішенням суду 3 110 634,96 грн - в дохід держави.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірний договір був укладений без належних і достатніх правових підстав, на позаконкурентних засадах, за відсутності відповідних бюджетних призначень та асигнувань для уникнення необхідності проведення процедури закупівлі, фактично стосувався укладеного раніше між відповідачами договору на закупівлю послуг №156 від 12 липня 2021 року, який не був виконаний належним чином, та був спрямований на збільшення його договірної ціни, на протиправне заволодіння бюджетними коштами, що не відповідає актам цивільного законодавства, інтересам держави та суспільства, його моральним засадам.

Разом із позовною заявою заступник керівника Житомирської обласної прокуратури подав заяву про забезпечення позову № 15/2-342вих-24 від 29 травня 2024 року, в якій просив суд вжити заходи забезпечення позову шляхом:

- покладення на Головне управління Державної казначейської служби України у Житомирській області заборони здійснювати будь-які розрахункові операції, пов`язані з виконанням умов договору № 301 від 29 грудня 2023 року, укладеного між Службою відновлення та розвитку інфраструктури у Житомирській області та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтеграл Сістемс";

- покладення на Службу відновлення та розвитку інфраструктури у Житомирській області заборони здійснювати платежі за договором № 301 від 29 грудня 2023 року, укладеним з Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтеграл Сістемс";

- покладення на Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтеграл Сістемс" заборони здійснювати надання послуг та виконання робіт за договором № 301 від 29 грудня 2023 року.

В обґрунтування вимог заяви заступник керівника Житомирської обласної прокуратури послався на те, що подальше виконання спірного договору призведе до витрачання за недійсним правочином бюджетних коштів на суму понад 4,5 млн грн, що не охоплені позовними вимогами, внаслідок чого остаточне рішення суду, прийняте через певний час після ініціювання судового провадження, вже не зможе належним чином ефективно захистити порушені права та інтереси держави, захист яких вимагатиме повторного звернення прокурора до суду. Існування таких ризиків підтверджується вже самим фактом укладення цього договору, що породжує у відповідачів нічим не обмежене право на його виконання та, відповідно, оплату послуг в межах договірної ціни. Заявник також вказав, що заявлені ним до вжиття заходи забезпечення позову є адекватними та співмірними із заявленими позовними вимогами, відповідають обставинам справи та не зумовлюють фактичного вирішення спору по суті, а спрямовані лише на збереження існуючого становища сторін до розгляду справи по суті.

За твердженням заступника керівника Житомирської обласної прокуратури співмірним та адекватним обсягом забезпечення позову буде саме накладення на відповідачів заборони на вчинення дій, пов`язаних з виконанням спірного договору, а враховуючи те, що джерелом фінансування спірного договору є кошти державного бюджету, казначейське обслуговування яких забезпечує Державна казначейська служба України, ефективний спосіб захисту порушених інтересів держави потребує також накладення на відповідний орган казначейства заборони здійснювати розрахунково-касові операції, пов`язані з виконанням спірного договору.

2. Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та постанови апеляційного господарського суду і мотиви їх прийняття.

Господарський суд Житомирської області ухвалою від 03 червня 2024 року відмовив у задоволенні заяви заступника керівника Житомирської обласної прокуратури про забезпечення позову від 29 травня 2024 року № 15/2-342вих-24 у повному обсязі.

Місцевий господарський суд виходив з того, що:

- обраний прокурором спосіб забезпечення позову фактично є спонуканням сторін до невиконання умов договору, щодо якого на даний час у відносинах сторін діє презумпція правомірності правочину, яка у встановленому законом порядку не спростована;

- результатом задоволення заяви про забезпечення позову у вигляді повної заборони надання послуг та виконання робіт за договором і їх оплати буде фактично настання наслідків визнання договору недійсним з повним припиненням усіх зобов`язань сторін, а спір при цьому по суті не буде вирішеним, що не відповідає вимогам частини одинадцятої статті 137 Господарського процесуального кодексу України;

- застосування таких заходів забезпечення позову, як: заборона відповідачу-1 здійснювати платежі за оспорюваним договором, а відповідачу-2 - здійснювати надання послуг і виконання робіт за вказаним договором, призводить до блокування господарської діяльності відповідачів, і, за умови недоведеності наявності порушень у зв`язку з укладенням спірного правочину, свідчить про неспівмірність цих заходів та порушуватиме збалансованість інтересів сторін;

- заборона надання послуг та виконання робіт за договором може ускладнити виконання відповідачем-2 взятих на себе зобов`язань за вказаним договором в подальшому (у випадку відмови у задоволенні позову);

- заступник керівника Житомирської обласної прокуратури не обґрунтував і документально не підтвердив необхідності встановлення заборони Головному управлінню ДКС України у Житомирській області здійснювати будь-які розрахункові операції, пов`язані з виконанням спірного договору.

Північно-західний апеляційний господарський суд постановою від 06 серпня 2024 року скасував ухвалу Господарського суду Житомирської області від 03 червня 2024 року у справі № 906/593/24 та прийняв нове судове рішення, яким заяву заступника керівника Житомирської обласної прокуратури про забезпечення позову від 29 травня 2024 року № 15/2-342 вих-24 задовольнив:

- заборонив Головному управлінню Державної казначейської служби України у Житомирській області здійснювати будь-які розрахункові операції, пов`язані з виконанням умов договору №301 від 29 грудня 2023 року, укладеного між Службою відновлення та розвитку інфраструктури у Житомирській області та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтеграл Сістемс";

- заборонив Службі відновлення та розвитку інфраструктури у Житомирській області здійснювати платежі за договором № 301 від 29 грудня 2023 року, укладеним з Товариством з обмеженою відповідальністю "Інтеграл Сістемс";

- заборонив Товариству з обмеженою відповідальністю "Інтеграл Сістемс" надавати послуги та виконувати роботи за договором про закупівлю послуг № 301 від 29 грудня 2023 року, укладеним зі Службою відновлення та розвитку інфраструктури у Житомирській області.

Суд апеляційної інстанції виходив з того, що:

- невжиття судом заходів забезпечення позову шляхом заборони Товариству з обмеженою відповідальністю "Інтеграл Сістемс" надавати будь-які послуги за оспорюваним договором та заборони Службі відновлення та розвитку інфраструктури у Житомирській області здійснювати платежі за договором до вирішення спору по суті може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких прокурор звернувся до суду, у разі задоволення позову судом у даній справі;

- органи Казначейства мають право застосувати заходи впливу, у тому числі у вигляді прийняття розпорядження про зупинення операцій з бюджетними коштами;

- виконання договору унеможливить застосування заявленої заступником керівника Житомирської обласної прокуратури двосторонньої реституції, що підтверджується судовою практикою щодо вибору ефективного способу захисту при визнанні недійсним виконаного договору, оскільки у замовника можуть виникнути додаткові витрати в частині необхідності компенсації виконавцю вартості наданих послуг і тільки вжиття заходів забезпечення позову за невиконаним договором є реальною гарантією ефективного захисту порушених інтересів держави;

- відмова у вжитті заходів забезпечення позову унеможливить відновлення прав позивача в повному обсязі в майбутньому, оскільки виконання договору призведе до порушення прав позивача та унеможливить їх відновлення в повному обсязі в майбутньому і, таким чином, істотно ускладнить виконання рішення господарського суду;

- у даному випадку забезпечення позову шляхом заборони Головному управлінню Державної казначейської служби України у Житомирській області здійснювати будь-які розрахункові операції, пов`язані з виконанням умов спірного договору, заборони відповідачам у справі вчиняти дії щодо виконання зобов`язань згідно зі спірним договором є адекватними та співмірними заходами, спрямованими на запобігання можливим порушенням прав чи охоронюваних законом інтересів держави, не будуть мати наслідком втручання у господарську діяльність відповідачів, оскільки такі заходи мають тимчасовий характер та стосуються виключно заборони виконання зобов`язання відповідачами за спірним у цій справі договором до вирішення спору по суті та спрямовані на збереження існуючого становища до розгляду спору по суті з метою зупинення вчинення під час розгляду цієї справи дій, які матимуть відповідні юридичні наслідки, що можуть призвести до ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту та поновлення порушеного права в разі задоволення/часткового задоволення позову.

Врахувавши правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 06 грудня 2023 року у справі № 916/3414/23 з подібними правовідносинами, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що обрані прокурором способи забезпечення позову співвідносяться із предметом позову, а отже, існує зв`язок між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, однак не є тотожними з позовними вимогами. Застосовані судами заходи забезпечення позову відповідають обставинам справи та, водночас, вжиття таких заходів забезпечення позову не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямовані лише на збереження існуючого становища сторін до розгляду справи по суті.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги.

Відповідач-2 - Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтеграл Сістемс» звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 06 серпня 2024 року, а справу направити на новий розгляд до Північно-західного апеляційного господарського суду в іншому складі суддів.

4. Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу.

В обґрунтування підстав касаційного оскарження судових рішень скаржник послався на абзац 2 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України та зазначив про те, що суд апеляційної інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови:

- прийняв рішення про обов`язки Головного управління Державної казначейської служби України у Житомирській області, яке не було залучене до участі у справі, що відповідно до пункту 8 частини першої статті 310 Господарського процесуального кодексу України є обов`язковою підставою для скасування постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 06 серпня 2024 року,

- порушив норми процесуального права, а саме: статті 136, 137, 236 Господарського процесуального кодексу України, не врахував те, що станом на момент розгляду судом апеляційної інстанції цієї справи за заявою прокуратури про вжиття заходів забезпечення позову відповідач-2 повністю виконав роботи та надав послуги по спірному договору, неправильно врахував правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 21 грудня 2022 року у справі № 904/193/22, не встановив наявності обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття заявлених заходів забезпечення позову можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову;

- не дотримався принципу досягнення збалансованості інтересів сторін, не врахував те, що є обґрунтований ризик того, що у випадку відмови у задоволенні позову відповідач-2 може не отримати оплату виконаних ним робіт (наданих послуг) по спірному договору з огляду на відсутність фінансування з державного бюджету;

- не розглянув питання зустрічного забезпечення з огляду на реальність настання для відповідача-2 негативних наслідків у вигляді неотримання оплати по спірному договору.

5.Узагальнена позиція інших учасників справи.

Заступник керівника Житомирської обласної прокуратури у відзиві на касаційну скаргу просив відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Інтеграл Сістемс» у долученні до матеріалів справи № 906/593/24 додаткових доказів (актів виконаних робіт), поданих разом з касаційною скаргою, касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін, посилаючись на необґрунтованість та безпідставність доводів скаржника. За твердженням заступника керівника Житомирської обласної прокуратури:

- оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції стосувалася вжиття судом заходів забезпечення позову, в ній не віршувався та не міг вирішуватися спір про право, а тому не є рішенням по суті спору та не може розцінюватися як рішення про права, інтереси та / або обв`язки особи, з огляду на що не підлягає скасуванню з підстави, передбаченої пунктом 8 частини першої статті 310 Господарського процесуального кодексу України;

- такий вжитий судом апеляційної інстанції захід забезпечення позову, як заборона Головному управлінню Державної казначейської служби України у Житомирській області здійснювати будь-які розрахункові операції, пов`язані з виконанням спірного договору, узгоджується з положеннями статті 137 Господарського процесуального кодексу України;

- доводи скаржника про порушення судом апеляційної інстанції статей 136, 137, 236 Господарського процесуального кодексу України позбавлені фактичних і нормативних підстав та не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, які зроблені з урахуванням висновків Верховного Суду та відповідають таким висновкам;

- долучення скаржником до касаційної скарги актів виконаних будівельних робіт на стадії розгляду справи судом касаційної інстанції є неможливим, оскільки суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. інстанцій та зводяться до переоцінки доказів та незгоди скаржника з висновками судів попередніх інстанцій.

Інші учасники справи відзивів на касаційну скаргу не надали.

Суд касаційної інстанції при розгляді справи № 906/593/24 встановив, що Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду ухвалою від 17 вересня 2024 року у справі № 916/4954/23 передав її (справу) на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з підстави, передбаченої частиною другою статті 302 Господарського процесуального кодексу України, з огляду на необхідність відступу від висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 06 грудня 2023 року у справі № 916/3414/23, зокрема про те, що забезпечення позову шляхом заборони відповідачам у справі вчиняти дії щодо виконання зобов`язань за спірним договором про закупівлю є адекватними та співмірними заходами, спрямованими на запобігання можливим порушенням прав чи охоронюваних законом інтересів держави, не будуть мати наслідком втручання у господарську діяльність відповідачів, оскільки мають тимчасовий характер та стосуються виключно заборони виконання зобов`язання відповідачами за спірним у цій справі договором до вирішення спору по суті. Обрані заявником способи забезпечення позову співвідносяться із предметом позову (існує зв`язок між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги), не є тотожними з позовними вимогами, відповідають обставинам справи та, водночас, вжиття таких заходів забезпечення позову не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямовані лише на збереження існуючого становища сторін до розгляду справи по суті.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду ухвалою від 24.10.2024 зупинив касаційне провадження у справі № 906/593/24 за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтеграл Сістемс" на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 06 серпня 2024 року до закінчення перегляду в касаційному порядку об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи №916/4954/23.

Ухвалою від 04.02.2025 касаційне провадження у справі № 906/593/24 поновлено.

6. Позиція Верховного Суду.

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції

Відповідно до частини першої статті 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Щодо суті касаційної скарги

Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.

Забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Підстави для застосування заходів забезпечення позову визначено у статті 136 ГПК України, згідно з приписами якої господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до частини 1 та частини 4 статті 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно з положеннями частини 11 статті 137 ГПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Під час вирішення питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачу вчиняти певні дії.

При цьому обґрунтування необхідності забезпечення позову покладається саме на особу, яка клопоче про таке забезпечення та полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову господарським судам слід враховувати, що такими заходами не повинні застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків від заборони відповідачу або іншим особам вчиняти певні дії.

Обранням належного заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із вимогами позивача, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи.

У цій справі заступником керівника Житомирської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Північного офісу Держаудитслужби подано позов про визнання недійсним договору №301 на закупівлю послуг. Послуги з поточного середнього ремонту з влаштування елементів системи моніторингу за станом доріг та умовами руху на км 124+100 - км 125+500 автомобільної дороги державного значення М-06 Київ - Чоп (на м. Будапешт через мм. Львів, Мукачево, Ужгород), Житомирська область. Коригування (45230000-8. Будівництво трубопроводів, ліній зв`язку та електропередач, шосе, доріг, аеродромів і залізничних доріг; вирівнювання поверхонь) від 29.12.2023, укладеного між Службою відновлення та розвитку інфраструктури у Житомирській області та ТОВ "ІНТЕГРАЛ СІСТЕМС", а також про застосування реституції.

Разом із позовною заявою прокурор подав заяву про забезпечення позову від 29.05.2024 №15/2-342вих-24, у якій просив вжити заходів забезпечення позову шляхом: покладення на ГУ ДКС України у Житомирській області заборони здійснювати будь-які розрахункові операції, пов`язані з виконанням умов договору №301 від 29.12.2023, покладення на Службу відновлення та розвитку інфраструктури у Житомирській області заборони здійснювати платежі за договором №301 від 29.12.2023; покладення на ТОВ "ІНТЕГРАЛ СІСТЕМС" заборони здійснювати надання послуг та виконання робіт за договором № 301 від 29.12.2023.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи ухвалу місцевого господарського суду, якою у задоволенні заяви прокурора про забезпечення позову від 29.05.2024 №15/2-342вих-24 було відмовлено, та приймаючи нове рішення зазначив, що про можливість забезпечення позову прокурора шляхом заборони здійснювати платежі за укладеним договором, а також здійснювати надання послуг за ним, вказано в постанові Верховного Суду від 06.12.2023 у справі № 916/3414/23.

У цьому випадку забезпечення позову шляхом заборони Головному управлінню Державної казначейської служби України у Житомирській області здійснювати будь-які розрахункові операції, пов`язані з виконанням умов договору №301 від 29.12.2023, заборони відповідачам у справі вчиняти дії щодо виконання зобов`язань згідно з договором №301 від 29.12.2023 є адекватними та співмірними заходами, спрямованими на запобігання можливим порушенням прав чи охоронюваних законом інтересів держави, не будуть мати наслідком втручання у господарську діяльність відповідачів, оскільки такі заходи мають тимчасовий характер та стосуються виключно заборони виконання зобов`язання відповідачами за спірним у цій справі договором до вирішення спору по суті та спрямовані на збереження існуючого становища до розгляду спору по суті з метою зупинення вчинення під час розгляду цієї справи дій, які матимуть відповідні юридичні наслідки, що можуть призвести до ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту та поновлення порушеного права в разі задоволення/часткового задоволення позову.

Однак у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 17.01.2025 у справі № 916/4954/23 до якої зупинялося провадження у справі № 906/593/24, зроблено висновки стосовно наявності чи відсутності підстав для задоволення заяви прокурора про забезпечення позову в частині заборони Управлінню ДКСУ здійснювати будь-які розрахункові операції за рахунком (рахунками) замовника, пов`язані з виконанням умов договору про закупівлю.

У постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 17.01.2025 у справі № 916/4954/23 зазначено таке:

«23. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 18.06.2020 № 5-р(II)/2020 принцип верховенства права (правовладдя) вимагає суддівської дії у ситуаціях, коли співіснують суперечливі норми одного ієрархічного рівня. У таких ситуаціях до судів різних видів юрисдикції висунуто вимогу застосовувати класичні для юридичної практики формули (принципи): "закон пізніший має перевагу над давнішим" (lex posterior derogat priori); "закон спеціальний має перевагу над загальним" (lex specialis derogat generali); "закон загальний пізніший не має переваги над спеціальним давнішим" (lex posterior generalis non derogat priori speciali). Якщо суд не застосовує цих формул (принципів) за обставин, що вимагають від нього їх застосування, то принцип верховенства права (правовладдя) втрачає свою дієвість.

24. Згідно з частиною 2 статті 7 Закону України "Про публічні закупівлі" центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, вживає таких заходів:

1) до здійснення оплати за договором про закупівлю перевіряє наявність річного плану, договору про закупівлю та звіту про результати проведення закупівлі з використанням електронної системи закупівель, що підтверджують проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі та за результатами якої укладено договір про закупівлю;

2) не допускає здійснення платежів із рахунка замовника згідно з узятим фінансовим зобов`язанням за договором про закупівлю у випадках: відсутності або невідповідності встановленим законодавством вимогам необхідних документів, передбачених пунктом 1 цієї частини; відміни процедури закупівлі/спрощеної закупівлі; набрання законної сили рішенням суду про визнання результатів процедури закупівлі/спрощеної закупівлі недійсною та/або договору про закупівлю нікчемним; оскарження відповідно до статті 18 цього Закону на період призупинення процедури закупівлі; наявності відповідного рішення органу оскарження відповідно до статті 18 цього Закону.

25. Частиною 4 статті 3 Закону України "Про публічні закупівлі" (в новій редакції, чинній з 19.04.2020) передбачено, що відносини, пов`язані із сферою публічних закупівель, регулюються виключно цим Законом і не можуть регулюватися іншими законами, крім випадків, встановлених цим Законом. Зміни до цього Закону можуть вноситися виключно законом про внесення змін до цього Закону. Якщо для реалізації положень поданого проєкту закону про внесення змін до цього Закону необхідні законодавчі зміни до інших законодавчих актів, такі зміни викладаються в розділі "Прикінцеві положення" (перехідні положення) проєкту закону про внесення змін до цього Закону.

26. Визначаючи співвідношення між загальною та спеціальною нормою, Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що спеціальна норма встановлює правила, які підлягають застосуванню у певних випадках, визначених такою нормою, а загальна норма встановлює правила, які підлягають застосуванню у всіх випадках, крім тих, на які поширюється гіпотеза спеціальної норми. Тому загальна та спеціальна норми не суперечать одна одній, а встановлюють системне законодавче регулювання (такий висновок викладено в пункті 9.56 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.02.2023 у справі № 910/18214/19).

Таким чином, згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду спеціальна норма не суперечить загальній нормі та не скасовує її, а лише встановлює певні винятки із загальної норми. Тому спеціальна норма застосовується лише до тих відносин, щодо яких вона встановлює спеціальне правило (відмінне від загального). В решті, тобто у відносинах, які не охоплені спеціальною нормою, підлягає застосуванню загальна норма.

27. Отже, виходячи з наведеного вище співвідношення загальних і спеціальних норм, об`єднана палата наголошує, що в силу вимог частини 4 статті 3 Закону України "Про публічні закупівлі" (в новій редакції, чинній з 19.04.2020) у спірних правовідносинах у співвідношенні із загальним законом (пункт 4 частини 1 статті 137 ГПК України) спеціальним законом є Закон України "Про публічні закупівлі", імперативна норма пункту 2 частини 2 статті 7 якого підлягає пріоритетному застосуванню до спірних правовідносин, пов`язаних зі встановленням вичерпного кола підстав нездійснення органом Державної казначейської служби України платежів із рахунка замовника за договором про закупівлю, тоді як в іншій частині, не врегульованій цим Законом, можуть застосовуватися загальні норми ГПК України, зокрема, частини 1 статті 137 цього Кодексу.

28. Адже, виходячи із системного аналізу змісту положень частини 4 статті 3 та пункту 2 частини 2 статті 7 Закону України "Про публічні закупівлі", до вичерпного переліку випадків, за наявності яких органом Державної казначейської служби України не допускається здійснення платежів із рахунка замовника згідно з узятим фінансовим зобов`язанням за договором про закупівлю, включено, зокрема, набрання законної сили рішенням суду про визнання результатів процедури закупівлі/спрощеної закупівлі недійсною та/або договору про закупівлю нікчемним.

Тобто до вказаного вичерпного переліку підстав нездійснення органом Державної казначейської служби України платежів із рахунка замовника згідно з договором про закупівлю, який (перелік) розширеному тлумаченню не підлягає, не входить набрання законної сили ухвалою суду про забезпечення позову шляхом заборони вказаному органу вчиняти відповідні платежі на виконання замовником своїх договірних зобов`язань.

29. Об`єднана палата вважає, що наведена норма пункту 2 частини 2 статті 7 Закону України "Про публічні закупівлі" узгоджується із закріпленою статтею 204 ЦК України презумпцією правомірності правочину, згідно з якою вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі рішення суду про визнання договору недійсним, яке набрало законної сили. Відтак, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Крім того, тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментальних принципів, на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Невиконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Схожі за змістом висновки щодо застосування положень статей 204, 629 ЦК України викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 916/5073/15, від 14.11.2018 у справі № 2-1383/2010 та в постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.01.2019 у справі № 355/385/17».

Враховуючи цю позицію Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладену у від 17.01.2025 у справі № 916/4954/23, яка є обов`язковою для застосування при розгляді спорів у подібних правовідносинах, вжитий судом апеляційної інстанції захід забезпечення позову у цій справі № 906/593/24 у виді заборони Головному управлінню Державної казначейської служби України у Житомирській області здійснювати будь-які розрахункові операції, пов`язані з виконанням умов договору №301 від 29.12.2023, укладеного між Службою відновлення та розвитку інфраструктури у Житомирській області та Товариством з обмеженою відповідальністю "ІНТЕГРАЛ СІСТЕМС" суперечить імперативним приписам спеціального закону.

Щодо застосованих судом апеляційної інстанції заходів забезпечення позову у виді заборони Службі відновлення та розвитку інфраструктури у Житомирській області здійснювати платежі, а Товариству з обмеженою відповідальністю "ІНТЕГРАЛ СІСТЕМС" здійснювати надання послуг та виконання робіт за договором про закупівлю послуг №301 від 29.12.2023, то можливість застосування таких заходів забезпечення позову прокурора обґрунтована посиланням на постанову Верховного Суду від 06.12.2023 у справі №916/3414/23.

Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 17.01.2025 у справі № 916/4954/23 відступив від висновку Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду щодо питання застосування норм частин 1, 11 статті 137 ГПК України в подібних процесуальних правовідносинах, викладеного в постанові від 06.12.2023 у справі № 916/3414/23, зазначивши таке:

« 48. Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 137 ГПК України позов забезпечується забороною відповідачу вчиняти певні дії.

Відповідно до частини 11 статті 137 ГПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

49. Тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментальних принципів, на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Невиконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду) (аналогічний висновок викладено в постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.01.2019 у справі № 355/385/17).

Водночас статтею 204 ЦК України передбачено, що правомірність правочину презюмується.

Закріплена зазначеною статтею ЦК України презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Відтак, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Схожі за змістом висновки щодо застосування положень статей 204, 629 ЦК України, від яких об`єднана палата не вбачає підстав відступати, викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 916/5073/15, від 14.11.2018 у справі № 2-1383/2010, від 19.06.2019 у справі № 643/17966/14-ц.

У зв`язку з цим об`єднана палата наголошує на тому, що вжиття судом заходів забезпечення позову у виді заборони відповідачам виконувати зобов`язання за оспорюваним правочином вочевидь створює непереборні перешкоди для реалізації прав сторін такого правочину та унеможливлює виконання ними своїх обов`язків, що не відповідає зазначеним вище правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду, які (висновки) за змістом норм частини 4 статті 236 ГПК України та статті 45 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" підлягають врахуванню судами при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову, оскільки саме Велика Палата Верховного Суду є спеціально створеним колегіальним органом Верховного Суду, метою діяльності якого є забезпечення однакового застосування судами норм права.

50. Верховний Суд у постанові від 27.12.2022 у справі № 916/1324/22 (предмет позову - визнання недійсними договору про закупівлю підрядних робіт за державні кошти та додаткової угоди до нього), тобто зі спору, що виник із подібних процесуальних правовідносин, виснував про те, що:

1) забезпечення позову шляхом заборони відповідачам проводити (здійснювати) будь-які фінансові операції та будь-які роботи (дії) за договором фактично має ознаки вирішення спору по суті, що є недопустимим у розумінні положень статті 137 ГПК України;

2) застосування такого заходу забезпечення позову, як заборона відповідачу-1 проводити будь-які фінансові операції зі сплати коштів, а відповідачу-2 - проводити будь-які роботи за спірним укладеним між ними договором, призводить до блокування господарської діяльності відповідачів, і за умови недоведеності наявності порушення прав позивачів у зв`язку з укладенням спірного правочину, свідчить про його (заходу забезпечення позову) неспівмірність та порушуватиме збалансованість інтересів сторін справи;

3) забезпечуючи позов у цій справі, суди попередніх інстанцій не врахували того що, забороняючи відповідачам виконувати умови договору, вони фактично поставили під сумнів правомірність укладення оспорюваного правочину та спонукали сторони до невиконання умов укладеного ними договору, який на час прийняття оскаржуваних судових рішень недійсним не визнавався.

51. Таким чином, вжиті заходи забезпечення позову у виді заборони відповідачам вчиняти дії з виконання укладеного між ними договору про закупівлю, визнання якого недійсним є предметом позову, мають ознаки часткового вирішення спору по суті, оскільки фактично зводяться до застосування наслідків недійсності оспорюваного правочину ще до ухвалення та набрання законної сили рішенням суду про визнання правочину недійсним та повністю припиняють виконання сторонами договору своїх зобов`язань за цим договором ще до ухвалення судом рішення по суті спору, ставлячи при цьому під сумнів правомірність вчинення оспорюваного правочину та спонукаючи сторони до невиконання умов договору, що свідчить про недотримання положень частини 11 статті 137 ГПК України.

Крім того, встановлення такої заборони фактично призводить до втручання суду в договірні відносини сторін оспорюваного договору, що є складовою господарської діяльності, блокує її, свідчить про неспівмірність такого заходу забезпечення позову та порушує збалансованість інтересів сторін договору».

Отже, враховуючи висновки об`єднаної палати, у спорі про визнання недійсним договору про закупівлю, вжиття такого заходу забезпечення позову, як заборона сторонам оспорюваного договору виконувати договірні зобов`язання: 1) не відповідає вимогам розумності, обґрунтованості та адекватності заходу забезпечення позову із заявленими позовними вимогами; 2) порушує збалансованість інтересів сторін такого договору; 3) є неспівмірним із негативними наслідками, що можуть настати в результаті вжиття судом такого заходу забезпечення позову; 4) спрямоване на втручання в господарську діяльність сторін оспорюваного договору; 5) фактично підмінює собою судове рішення у справі, яке має ухвалюватися за результатами розгляду справи по суті заявлених позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи ухвалу місцевого господарського суду про відмову в задоволенні заяви прокурора про вжиття заходів забезпечення позову, дійшов помилкових висновків про можливість їх застосування у спорі про визнання недійсним договору про закупівлю.

З огляду на викладене, постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, з залишенням в силі ухвали місцевого господарського суду про відмову в задоволенні заяви прокурора про вжиття заявлених ним заходів забезпечення позову у цій справі, з мотивів наведених у цій постанові.

7. Висновки Верховного Суду

Відповідно до положень частини першої статті 312 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

У зв`язку з наведеним, Верховний Суд доходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, постанова суду апеляційної інстанції - скасуванню, а ухвала суду першої інстанції - залишенню в силі, з урахуванням мотивів, викладених у цій постанові.

8. Розподіл судових витрат

Відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтеграл Сістемс" по сплаті судового збору за подання касаційної скарги покласти на Житомирську обласну прокуратуру.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 312, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтеграл Сістемс" задовольнити частково.

2. Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.08.2024 у справі № 906/593/24 скасувати.

3. Ухвалу Господарського суду Житомирської області від 03.06.2024 у справі № 906/593/24 залишити в силі.

4. Стягнути з Житомирської обласної прокуратури (вул.Святослава Ріхтера, 11, м. Житомир, 10008, Ідентифікаційний номер 02909950) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтеграл Сістемс" (юр. адреса вул. Чаплінського, 11, м. Обухів, Київська обл., 08700, місцезнаходження пр. Академіка Глушкова, 40, к.5 м. Київ, 03187, Ідентифікаційний номер 37851081) судові витрати по сплаті судового збору у суді касаційної інстанції в розмірі 3028,00 грн (три тисячі двадцять вісім грн 00 коп.).

5. Видачу наказу у справі № 906/593/24 доручити Господарському суду Житомирської області.

6. Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий 0. Баранець

Судді Н. Губенко

І. Кондратова