ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.2025 року м.Дніпро Справа № 904/2331/24

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Чус О.В. (доповідач)

судді: Дармін М.О., Кощеєв І.М.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Валпром" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.10.2024 (повний текст рішення складено 03.10.2024, суддя Євстигнеєва Н.М.) у справі № 904/2331/24

за позовом Акціонерного товариства "Запорізький завод феросплавів", м. Запоріжжя

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Валпром", м. Дніпро

про стягнення 30 600,00грн,

ВСТАНОВИВ:

В травні 2024 Акціонерне товариство "Запорізький завод феросплавів" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Валпром" 30600,00грн 20% штрафу за порушення строків поставки товару.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору поставки №11-2024/13 від 30.01.2024, оскільки відповідачем не було куплено заявлений і погоджений об`єм товару згідно Специфікації №1 до договору на суму 153 000,00грн.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 03.10.2024, у даній справі, позовні вимоги Акціонерного товариства "Запорізький завод феросплавів" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Валпром" про стягнення 30 600,00грн задоволено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Валпром" (ідентифікаційний код 41008928; вул. Гоголя, буд. 15, офіс 41, м. Дніпро, 49044) на користь Акціонерного товариства "Запорізький завод феросплавів" (ідентифікаційний код 00186542; вул. Діагональна, 11, м. Запоріжжя, 69035) штраф у розмірі 30 600,00грн (тридцять тисяч шістсот гривень 00 коп.) та витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 2 422,40грн (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 00коп.).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, власноруч/нарочно, Товариство з обмеженою відповідальністю "Валпром", звернулось з апеляційною скаргою до Центрального апеляційного господарського суду в якій просить скасувати рішення суду від 03.10.2024 та прийняти нове, яким у задоволені позовних вимог відмовити; судові витрати, в обсязі судового збору, покласти на позивача.

Відповідач вважає, що рішення Господарського суду Дніпропетровської області по справі №904/2331/24 було прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального права, невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції та без належного дослідження (у прискореному та спрощеному режимі) усіх обставин справи, а тому, на думку Відповідача, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

В апеляційній скарзі зазначено, що Відповідач погоджується з тим, що між ним та Позивачем дійсно був укладений Договір поставки № 11 -2024 /13 від 30.01.2024р.

Також в апеляційній скарзі вказано, що Відповідач дійсно у відповідності до положень дійсного Договору взяв зобов`язання сплатити та прийняти, а Позивач поставити товар, а саме - бій цегли периклазової б/в в кількості 30,00т, загальною вартістю 306 000.00 грн. з ПДВ. Період поставки - лютий 2024року.

Скаржник повідомляє, що з метою конкретизації кількісних та вартісних показників товару, що є предметом Договору, його сторонами була угоджена Специфікація №1 до Договору поставки №11-2024/13 від 30.01.2024р. Єдиною умовою «зміни ціни товару, визначеному даною Специфікацією є можливість «толерансу», тобто «похибки, або можливого відхилення, різниці між заявленими та фактично спожитими об`ємами».

Апелянт відмічає, що на виконання взятих на себе зобов`язань Відповідач у відповідності до платіжної інструкції №1997 від 20.02.2024 року здійснив попередню оплату за першу половину товару, передбаченого Договором №11-2024/13 від 30.01.2024 року та Специфікацією№1 до нього. Тобто на розрахунковий рахунок Позивача було сплачено та зараховано грошові кошти у сумі 153 000.00грн., що повинно було відповідати вартості 15 тон товару, визначеного Договором.

На виконання взятих на себе зобов`язань Позивачем 21.02.2024р. було відвантажено на користь Відповідача товар «бій цегли периклазовий» б/в у кількості 14.990тн на загальну суму 152 898.00грн., з урахуванням ПДВ.

Вищезазначене документально підтверджується наступним:

- платіжна інструкція №1997 від 20.02..2024р.;

- рахунок №532754 від 21.02.2024р.;

- накладна №59090048 від 21,02.2024р.;

- товарно-транспортна накладна №21 від 21.02.2024р.

Відповідач звертає увагу, що станом на 21.02.2024 року обидві сторони частково здійснили виконання взятих на себе зобов`язань.

Скаржник зазначає, що 27 лютого 2024 року - 13 березня 2024 року відбулося листування за яким Відповідач просив Позивача перенести строк поставки остаточної партії товару (15 тн) на березень 2024 року (тобто в межах дії Договору №11-2024/13 від 30.01.2024р.) та з гарантією здійснення оплати за ціною товару передбаченою Специфікацією № 1 до Договору №11-2024/13 від 30.01.2024р., тобто за ціною 10 200.00грн. за 1 тн з урахуванням ПДВ.

Але незважаючи на довгострокові партнерські відносини, а також на те, що предметом Договору №11-2024/13 від 30.01.2024р. не була продукція отримана завдяки високотехнологічному виробничому процесу, бо це було фактично будівельне сміття. До того ж, як зазначено у п.2.1 Договору №11-2024/13 від 30.01.2024р.. «ціна на товар, що поставляється відповідає рівню ринкових цін». Однак Позивач одноосібно, в порушення домовленостей узгоджених між сторонами у Договорі поставки № 11-2024/13 змінив суттєві умови Договору. А саме збільшив вартість товару, що поставлявся на 20%.

Апелянт наголошує, що умовами Договору № 11-2024 від 30.01.24р. передбачено:

«П.2.2. ціна товару не підлягає перегляду в односторонньому порядку».

«П. 6.9. ...Після підписання специфікації ціна товару є твердою та підлягає зміні лише за погодженням сторін».

«П. 11.1. Договір діє до 31.12.2024р.»

Скаржник повідомляє, що незважаючи на вищенаведене Позивач, погоджуючи Відповідачу перенесення поставки товару на березень 2024 року, запропонував альтернативу: придбати товар за підвищеною ціною, а саме за 12 240.00 грн. за тону з урахуванням ПДВ. У цьому випадку переплата склала би 12 240.00 - 10 200.00 = 2040.00 х 15тн = 30 600.00грн; сплатити штраф у відповідності до положень п.8.6. Договору №11-2024/13 від 30.01.2024 року у розмірі вартості 20% невибраного об`єму товару, вказаного у Специфікації до Договору у сумі 30 600.00 грн.

Відповідач звертає увагу, що жодна з пропозицій не передбачала будь-яких можливих компромісних рішень, а носила виключно ультимативний, безальтернативний характер.

В свою чергу Відповідач зауважує, що п.8.6. Договору №11-2024/13 від 30.01.2024р. (єдиний аргумент яким Позивач обґрунтовує свою позицію) прописаний наступним чином: «У випадку якщо «Покупець» не купує заявлений і погоджений об`єм товару згідно Специфікацій до цього договору, то «Покупець» сплачує «Постачальнику» штраф у розмірі 20% від загальної вартості невибраного об`єму товару, вказаного у Специфікації до цього договору. При цьому відсутність здійсненної передоплати за заявлений та погоджений товар, відсутність заявки Покупця на відвантаження заявленого та погодженого Товару не буде вважатися підставою для звільнення від відповідальності, встановленої у цьому пункті. При цьому, у разі внесення передоплати, «Постачальник» зобов`язується за першою вимогою «Покупця» повернути йому на поточний рахунок передплату за вирахуванням вищезгаданого штрафу».

Тобто, як вважає апелянт, виписаний в цьому тексті термін «не купує» стилістично та по суті передбачає або відмову Відповідача у придбанні даного товару взагалі, або не здійснення ним факту придбання вищезазначеного товару в межах дії та на умовах, що передбачені Договором №11-2024/13 від 30.01.2024р.

Тобто, на дату подання Позивачем позовної заяви до господарського суду жодної з цих подій не відбулося, що, на думку Відповідача, і є підставою для відмови Позивачу у задоволенні його позовних вимог у повному обсязі.

До того ж Відповідач в обґрунтування своєї позиції зазначає, що Позивач звернувшись до суду з позовною заявою, що розглядається, здійснив фактичну односторонню відмову від виконання взятих на себе зобов`язань з поставки товару Відповідачу в межах дії Договору поставки №11-2024/13 від 30.01.2024р., відмовившись поставляти узгоджений сторонами товар в межах та об`ємах його дії.

Однак, Відповідач вважає, що Позивач жодним чином не має правових та фактичних підстав, у обґрунтування яких посилається на приписи ст.525, 526, 614 та 615 ЦК України.

Відповідач наполягає, що вищезазначені дії Позивача, як раз і свідчать про здійснення з боку Позивача дій направлених на висунення Відповідачу заздалегідь неприйнятних умов для подальшого зриву продовження господарських відносин та перекладення за це провини на іншу сторону з метою реалізації лише власних потреб.

Скаржник вказує, що ціна товару є істотною умовою договору. Зміна ціни товару в бік збільшення до передачі його у власність покупця за договором купівлі-продажу можлива у випадку збільшення ціни такого товару на ринку, якщо продавець доведе таку подію та якщо сторони договору про таку умову домовились.

Якщо сторони договору про таку умову не домовились, то зміна ціни товару в бік збільшення у випадку зростання такого товару на ринку можлива лише якщо це призвело до істотної зміни обставин в порядку ст.652 ЦК України і якщо ці обставини змінились настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б його на інших умовах.

Апелянт зазначає, що ця позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду України у Постанові від 24 січня 2024року у справі №922/2321/22.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.10.2024 у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Чус О.В., судді: Дармін М.О., Кощеєв І.М.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 25.10.2024 відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження до Центрального апеляційного господарського суду матеріалів справи № 904/2331/24. Доручено Господарському суду Дніпропетровської області надіслати до Центрального апеляційного господарського суду матеріали справи № 904/2331/24.

30.10.2024 матеріали даної справи надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 06.11.2024 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Валпром" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.10.2024 у справі № 904/2331/24 - залишено без руху. Рекомендовано скаржнику усунути недоліки апеляційної скарги, а саме: подати до апеляційного суду належні докази сплати судового збору (доплати), надавши строк 10 днів з дня отримання копії цієї ухвали для усунення недоліків.

12.11.2024 від скаржника до апеляційного суду надійшло клопотання, яким долучено до матеріалів скарги докази сплати судового збору у розмірі 908,4 грн (доплата) відповідно до платіжної інструкції від 07.11.2024.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 18.11.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Валпром" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.10.2024 у справі № 904/2331/24; визначено розглянути апеляційну скаргу у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, в порядку письмового провадження.

Акціонерним товариством "Запорізький завод феросплавів" подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що АТ «ЗФЗ» вважає оскаржуване рішення суду першої інстанції обґрунтованим, законним та таким, що відповідає матеріалам справи та положенням діючого законодавства.

Відзив обґрунтований наступним:

- судом досліджено, що 30 січня 2024 року між Акціонерним товариством «Запорізький завод феросплавів» (постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Валпром" (покупець, відповідач) укладено договір поставки №11-2024/13. З метою здійснення господарської діяльності покупець зобов`язується сплатити і прийняти, а постачальник поставити продукцію зазначену у специфікації (надалі - товар) (п. 1.1 договору). Ціна товару та умови поставки встановлюється в Специфікаціях, які є невід`ємною частиною договору і не підлягають перегляду в односторонньому порядку (п. 2.2 договору);

- судом встановлено, що згідно з пунктом 4.1.1 договору постачальник зобов`язується виконувати поставку товару за умови передоплати та надання оригіналу довіреності на товар. У разі неподання покупцем письмової заявки згідно з умовами п. 4.2.2 цього договору, постачальник залишає за собою право не прийняти її до виконання. Покупець зобов`язується, зокрема оплатити товар, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника, вказаний в розділі «Юридичні адреси і реквізити сторін» (п. 4.2.1); здійснити оплату штрафів, згідно п. 8.6 цього договору, протягом трьох днів від дати надання постачальником вимоги або рахунку (п. 4.2.6);

- суд дослідив, що Відповідальність сторін визначена у розділі 8.6 договору: у випадку якщо покупець не купує заявлений і погоджений об`єм товару згідно Специфікації до цього договору то покупець сплачує постачальнику штраф у розмірі 20% від загальної вартості невибраного об`єму товару, вказаного у Специфікації до цього договору. При цьому, відсутність здійсненої передоплати за заявлений та погоджений товар, відсутність заявки покупця на відвантаження заявленого та погодженого товару не буде вважатися підставою для звільнення від відповідальності, встановленої у цьому пункті;

- суд справедливо взяв до уваги, що сторонами було підписано Специфікацію №1 (додаток №1) до договору №11-2024/13 від 30.01.2024 на поставку товару: бій цегли периклазової б/в, у кількості 30,00т (+/- 20%), ціна товару без ПДВ 8500,00грн, ціна товару з ПДВ 10200,00грн, всього сума з ПДВ 306 000,00грн, період (строк) поставки лютий 2024 року. Загальна вартість цієї специфікації може змінюватись в залежності від можливого толерансу. Загальна сума за договором з урахуванням цієї Специфікації становить 306000,00грн з ПДВ без врахування толерансу. Позивач виставив відповідачу рахунок на передоплату №13242 від 12.02.2024 на суму 306 000,00грн. Товариство з обмеженою відповідальністю «Валпром» перерахувало на розрахунковий рахунок позивача грошові кошти у розмірі 153 000,00грн, що підтверджується платіжною інструкцією №1997 від 20.02.2024. Призначення платежу: передплата за бій цегли переклазовой згідно рахунку №13242 від 12.02.2024. Як зазначив Позивач у позовній заяві - 21.02.2024 на виконання умов договору постачальником відвантажено товар обсягом 14,99т на загальну суму 152 898,00грн.

- судом також встановлено, що в порушення умов договору, відповідачем (покупцем) не виконано зобов`язання щодо купівлі заявленого і погодженого об`єму товару згідно Специфікації. Листом за вих. №11-13 від 27.02.2024 позивач просив відповідача виконати частину договору, а саме сплатити та забрати залишок товару, в кількості 15,01т, вказаного в додатку №1 (Специфікація №1) від 30.01.2024. У відповіді за вих. №13/03/2024 від 13.03.2024 відповідач просив про відвантаження бою цегли периклазової б/в у березні 2024 року, у кількості 15,0 тонн, за умови договірної ціни 10 200,00грн/тн з ПДВ, передплату гарантує, вважає підвищення ціни необґрунтованою;

- суд дослідив, що 03 квітня 2024 року позивач направив на адресу відповідача вимогу за вих. №18-5 від 02.04.2024 про сплату штрафу у розмірі 30 600,00грн, протягом трьох календарних днів від дати отримання (повернуто підприємством зв`язку з відміткою: «за закінченням терміну зберігання»;

- суд оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, справедливо вирішив позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, з огляду на наступне. У судовому рішенні встановлено, що відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України). Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ст.530 Цивільного кодексу України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі статтями 216-217, 230-231 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання, шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Стаття 549 ЦК України зазначає, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Як зазначено в ч. 1 ст. 230 та ч. 6 ст. 231 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання;

- судом встановлено у рішенні, що згідно п. 8.6 договору у випадку якщо покупець не купує заявлений і погоджений об`єм товару згідно Специфікації до цього договору то покупець сплачує постачальнику штраф у розмірі 20% від загальної вартості невибраного об`єму товару, вказаного у Специфікації до цього договору.

- суд також зазначив у рішенні, що Позивач нарахував та заявив до стягнення штраф 20% у розмірі 30 600,00грн за порушення умов договору щодо купівлі повного об`єму товару. Суд дослідив, що розрахунок штрафу у сумі 30 600,00грн є вірним (153 000,00грн * 20%).

Позивач вважає, що таким чином, враховуючи вищевикладене, надавши відповідну юридичну оцінку всім доказам наявним в матеріалах справи, суд справедливо дійшов до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

У відзиві на скаргу позивач просить суд апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Валпром» залишити без задоволення у повному обсязі; рішення господарського суду Запорізької області від по справі № 904/2331/24 від 03.10.24 р. залишити без змін.

Встановлені судом першої інстанції та перевірені апеляційним господарським судом обставини справи.

Як вбачається з матеріалів справи, 30 січня 2024 року між Акціонерним товариством "Запорізький завод феросплавів" (постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Валпром" (покупець, відповідач) укладено договір поставки №11-2024/13 (а.с. 14-16).

З метою здійснення господарської діяльності покупець зобов`язується сплатити і прийняти, а постачальник поставити продукцію зазначену у специфікації (надалі - товар) (п. 1.1 договору).

Ціна товару та умови поставки встановлюється в Специфікаціях, які є невід`ємною частиною договору і не підлягають перегляду в односторонньому порядку (п. 2.2 договору).

За пунктом 4.1.1 договору постачальник зобов`язується виконувати поставку товару за умови передоплати та надання оригіналу довіреності на товар. У разі неподання покупцем письмової заявки згідно з умовами п. 4.2.2 цього договору, постачальник залишає за собою право не прийняти її до виконання.

Покупець зобов`язується, зокрема оплатити товар, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника, вказаний в розділі "Юридичні адреси і реквізити сторін" (п. 4.2.1); здійснити оплату штрафів, згідно п. 8.6 цього договору, протягом трьох днів від дати надання постачальником вимоги або рахунку (п. 4.2.6).

Розрахунки за товар відбуваються на умовах 100% передоплати в національній валюті України на п/р постачальника (п. 5.1 договору).

За пунктами 6.2, 6.5 договору датою поставки вважається дата передачі товару покупцеві на складі постачальника зазначена у накладній форми М-15. Датою поставки вважається дата передачі товару покупцеві на залізничній станції вантажовідправника, зазначена в залізничній накладній.

Відповідальність сторін визначена у розділі 8 договору:

за невиконання або неналежне виконання умов цього договору сторони несуть відповідальність відповідно згідно чинного законодавства України (п. 8.1);

кожна із сторін за шкоду завдану її діями в рамках цього договору, несе відповідальність згідно з чинним законодавством України (п. 8.2);

сторони не мають права передавати свої права та обов`язки за виконанням цього договору третій стороні (п. 8.3);

одностороннє невиконання бідь-якої із сторін своїх зобов`язань в рамках цього договору не допускається (п. 8.4);

постачальник і покупець несуть повну відповідальність за правильність зазначених ними в цьому договору реквізитів і зобов`язуються в разі зміни даних в цих документів, а також банківських реквізитів, протягом 10-ти днів з дати їх зміни письмово повідомляти іншу сторону про їх зміну, а у разі не повідомлення несуть ризики настання негативних наслідків пов`язаних з цим (п. 8.5);

у випадку якщо покупець не купує заявлений і погоджений об`єм товару згідно Специфікації до цього договору то покупець сплачує постачальнику штраф у розмірі 20% від загальної вартості невибраного об`єму товару, вказаного у Специфікації до цього договору. При цьому, відсутність здійсненої передоплати за заявлений та погоджений товар, відсутність заявки покупця на відвантаження заявленого та погодженого товару не буде вважатися підставою для звільнення від відповідальності, встановленої у цьому пункті. При цьому, у разі внесення передоплати, постачальник зобов`язується за першою вимогою покупця повернути йому на поточний рахунок передплату за вирахуванням вищезгаданого штрафу (п. 8.6).

Договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2024 (п. 11.1 договору).

Договір підписаний сторонами та скріплений печатками без зауважень та заперечень до нього, за допомогою електронної системи документообігу "Вчасно" (а.с. 17).

Згідно статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

В матеріалах справи відсутні докази того, що спірний договір визнавався недійсним у судовому порядку.

Сторонами підписано Специфікацію №1 (додаток №1) до договору №11-2024/13 від 30.01.2024 на поставку товару:

бій цегли периклазової б/в, у кількості 30,00т (+/- 20%), ціна товару без ПДВ 8500,00грн, ціна товару з ПДВ 10200,00грн, всього сума з ПДВ 306 000,00грн, період (строк) поставки лютий 2024 року (а.с. 16 на звороті).

Код згідно класифікатора УКТ ЗЕД -2530.

Загальна вартість цієї специфікації може змінюватись в залежності від можливого толерансу. Загальна сума за договором з урахуванням цієї Специфікації становить 306000,00грн з ПДВ без врахування толерансу. Сторони домовилися, що відповідно до ч. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України, положення цього додатку розповсюджуються до відносин сторін, що виникли з 30.01.2024 (п. 2-5 Специфікації).

Акціонерне товариство "Запорізький завод феросплавів" виставило відповідачу рахунок на передоплату №13242 від 12.02.2024 на суму 306 000,00грн (а.с. 9).

Товариство з обмеженою відповідальністю "Валпром" перерахувало на розрахунковий рахунок позивача грошові кошти у розмірі 153 000,00грн, що підтверджується платіжною інструкцією №1997 від 20.02.2024. Призначення платежу: передплата за бій цегли переклазовой згідно рахунку №13242 від 12.02.2024 (а.с. 11).

Позивач зазначає, що 21.02.2024 на виконання умов договору постачальником відвантажено товар обсягом 14,99т на загальну суму 152 898,00грн.

Поставка товару підтверджується накладною №5909048 від 21.02.2024 та товарно-транспортною накладною №21 від 21.02.2024 (а.с. 81, 82).

В порушення умов договору, відповідачем (покупцем) не виконано зобов`язання щодо купівлі заявленого і погодженого об`єму товару згідно Специфікації.

Листом за вих. №11-13 від 27.02.2024 позивач просив відповідача виконати частину договору, а саме сплатити та забрати залишок товару, в кількості 15,01т, вказаного в додатку №1 (Специфікація №1) від 30.01.2024 (а.с. 83).

У відповіді за вих. №13/03/2024 від 13.03.2024 відповідач просив про відвантаження бою цегли периклазової б/в у березні 2024 року, у кількості 15,0 тонн, за умови договірної ціни 10 200,00грн/тн з ПДВ, передплату гарантує, вважає підвищення ціни необґрунтованою (а.с. 87).

03 квітня 2024 року позивач направив на адресу відповідача вимогу за вих. №18-5 від 02.04.2024 про сплату штрафу у розмірі 30 600,00грн, протягом трьох календарних днів від дати отримання (повернуто підприємством зв`язку з відміткою: "за закінченням терміну зберігання" (а.с. 12, 13).

Позивач просить стягнути з відповідача штраф у розмірі 30600,00грн, проти чого заперечує відповідач, що і є причиною виникнення спору.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Права та обов`язки сторін у даній справі виникли на підставі договору поставки №11-2024/13 від 30.01.2024. (а.с. 14-16)

Договір укладений належним чином, підписаний повноважними особами, у встановленому порядку не визнаний недійсним, отже, є обов`язковим для сторін.

Статтею 265 Господарського кодексу України, яка кореспондується з положеннями статті 712 Цивільного кодексу України, встановлено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими, відповідно до актів цивільного законодавства.

Таким чином, за укладеним договором Товариство з обмеженою відповідальністю "Валпром" зобов`язалося сплатити і прийняти продукцію зазначену у Специфікації.

Згідно з частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до частини 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

На підставі укладеного між сторонами договору, у позивача виник обов`язок здійснити поставку товару, а у відповідача - прийняти та оплатити такий товар на умовах викладених у спірному договорі.

Покупець зобов`язується, зокрема оплатити товар, шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника, вказаний в розділі "Юридичні адреси і реквізити сторін" (п. 4.2.1); здійснити оплату штрафів, згідно п. 8.6 цього договору, протягом трьох днів від дати надання постачальником вимоги або рахунку (п. 4.2.6).

Розрахунки за товар відбуваються на умовах 100% передоплати в національній валюті України на п/р постачальника (п. 5.1 договору).

Умовами Специфікації № 1, яка є невід`ємною частиною договору, сторони погодили об`єм, вартість товару та період (строк) поставки.

В силу приписів статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Згідно з частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Статтею 216 Господарського кодексу України визначено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За приписами частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Стаття 549 Цивільного кодексу України конкретизує визначення таких штрафних санкцій, а саме за частиною 2 штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання, а за частиною 3, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 8.6. Договору сторони обумовили, що у випадку якщо покупець не купує заявлений і погоджений об`єм товару згідно Специфікації до цього договору то покупець сплачує постачальнику штраф у розмірі 20% від загальної вартості невибраного об`єму товару, вказаного у Специфікації до цього договору. При цьому, відсутність здійсненої передоплати за заявлений та погоджений товар, відсутність заявки покупця на відвантаження заявленого та погодженого товару не буде вважатися підставою для звільнення від відповідальності, встановленої у цьому пункті. При цьому, у разі внесення передоплати, постачальник зобов`язується за першою вимогою покупця повернути йому на поточний рахунок передплату за вирахуванням вищезгаданого штрафу.

Позивач нарахував на підставі п. 8.6 розділу 8 договору штраф у розмірі 20 % від загальної вартості невибраного об`єму товару в розмірі 30 600,00грн.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, розрахунок штрафу у сумі 30 600,00грн є вірним (153 000,00грн * 20%).

Таким чином, місцевий господарський суд дійшов висновку, з яким погоджується судова колегія, про наявність правових підстав для задоволення позову.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що Позивач одноосібно, в порушення домовленостей узгоджених між сторонами у Договорі поставки № 11-2024/13 змінив суттєві умови Договору, а саме збільшив вартість товару, що поставлявся на 20%, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім того, за приписами статті 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду.

Відповідно до п. 2.2. Договору поставки № 11-2024 від 30.01.2024 р. ціна товару та умови поставки встановлюється в Специфікаціях, які є невід`ємною частиною договору і не підлягають перегляду в односторонньому порядку.

Крім того, п. 6.9. Договору поставки № 11-2024 від 30.01.2024 р. передбачено, що ...Після підписання специфікації ціна товару є твердою та підлягає зміні лише за погодженням сторін.

Як вже зазначалося вище, сторонами підписано Специфікацію №1 (додаток №1) до договору №11-2024/13 від 30.01.2024 на поставку товару (а.с. 16 на звороті):

бій цегли периклазової б/в, у кількості 30,00т (+/- 20%), ціна товару без ПДВ 8500,00грн, ціна товару з ПДВ 10200,00грн, всього сума з ПДВ 306 000,00грн, період (строк) поставки лютий 2024 року (а.с. 16 на звороті).

Умовами Специфікації №1 (додаток №1) до договору №11-2024/13 від 30.01.2024 на поставку товару, яку було погоджено сторонами, визначено період (строк) поставки лютий 2024 року.

Акціонерне товариство "Запорізький завод феросплавів" виставило відповідачу рахунок на передоплату №13242 від 12.02.2024 на суму 306 000,00грн (а.с. 9).

Товариство з обмеженою відповідальністю "Валпром" перерахувало на розрахунковий рахунок позивача грошові кошти у розмірі 153 000,00грн, що підтверджується платіжною інструкцією №1997 від 20.02.2024. Призначення платежу: передплата за бій цегли переклазовой згідно рахунку №13242 від 12.02.2024 (а.с. 11).

Позивач зазначає, що 21.02.2024 на виконання умов договору постачальником відвантажено товар обсягом 14,99т на загальну суму 152 898,00грн.

Поставка товару підтверджується накладною №5909048 від 21.02.2024 та товарно-транспортною накладною №21 від 21.02.2024 (а.с. 81, 82).

Листом за вих. №11-13 від 27.02.2024 позивач просив відповідача виконати частину договору, а саме сплатити та забрати залишок товару, в кількості 15,01т, вказаного в додатку №1 (Специфікація №1) від 30.01.2024 (а.с. 83).

У відповіді за вих. №13/03/2024 від 13.03.2024 відповідач просив про відвантаження бою цегли периклазової б/в у березні 2024 року, у кількості 15,0 тонн, за умови договірної ціни 10 200,00грн/тн з ПДВ, передплату гарантує, вважає підвищення ціни необґрунтованою (а.с. 87).

В порушення умов договору, відповідачем (покупцем) не виконано зобов`язання щодо купівлі заявленого і погодженого об`єму товару згідно Специфікації.

Відповідач в апеляційній скарзі зазначає, що Позивач, погоджуючи Відповідачу перенесення поставки товару на березень 2024 року, запропонував альтернативу: придбати товар за підвищеною ціною, а саме за 12 240.00 грн. за тону з урахуванням ПДВ. У цьому випадку переплата склала би 12 240.00 -10 200.00=2040.00х 15тн=30 600.00грн., сплатити штраф у відповідності до положень п.8.6. Договору №11-2024/13 від 30.01.2024 року у розмірі вартості 20% невибраного об`єму товару, вказаного у Специфікації до Договору у сумі 30 600.00грн.

Колегія суддів зазначає, що у разі незгоди відповідача з пропозицією позивача, відповідач не був позбавлений можливості виконати своє зобов`язання належним чином, а саме сплатити та забрати залишок товару у кількості 15,0 тонн у лютому 2024 року відповідно до умов Специфікації №1 (додаток №1) до договору №11-2024/13 від 30.01.2024, зворотного відповідачем не доведено.

Враховуючи вищевикладене, доводи відповідача у частині одноосібної зміни позивачем умов договору не доведені належним чином та спростовуються матеріалами справи.

Крім того, не виконання відповідачем зобов`язання щодо купівлі заявленого і погодженого об`єму товару згідно Специфікації, порушує права позивача, який правомірно розраховував на отримання прибутку від здійснення господарської діяльності, що є неприпустимим.

Посилання апелянта на те, що Позивач звернувшись до суду з позовною заявою, що розглядається, здійснив фактичну односторонню відмову від виконання взятих на себе зобов`язань з поставки товару Відповідачу в межах дії Договору поставки №11-2024/13 від 30.01.2024р., відмовившись поставляти узгоджений сторонами товар в межах та об`ємах його дії, колегія суддів не приймає до уваги, у зв`язку з тим, що вони жодним чином не обґрунтовані.

Щодо доводів відповідача про те, що «Ціна товару є істотною умовою договору. Зміна ціни товару в бік збільшення до передачі його у власність покупця за договором купівлі-продажу можлива у випадку збільшення ціни такого товару на ринку, якщо продавець доведе таку подію та якщо сторони договору про таку умову домовились. Якщо сторони договору про таку умову не домовились, то зміна ціни товару в бік збільшення у випадку зростання такого товару на ринку можлива лише якщо це призвело до істотної зміни обставин в порядку ст.652 ЦК України і якщо ці обставини змінились настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б його на інших умовах. Ця позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду України у Постанові від 24 січня 2024року у справі №922/2321/22.», колегія суддів зазначає таке.

В рамках розгляду господарської справи № 922/2321/22, за позовом прокурора до енергопостачальника про визнання недійсними додаткових угод до договору про постачання електричної енергії споживачу, що укладений за результатами проведення публічної закупівлі на веб-сайті Prozorro, Великою Палатою Верховного Суду вирішувалось питання про те, чи дозволяють норми пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» збільшувати ціну товару більш ніж на 10 % від початково встановленої ціни в договорі про закупівлю.

Враховуючи вищевикладене, посилання скаржника на Постанову Великої Палати Верховного Суду України від 24 січня 2024 року у справі №922/2321/22 відхиляються колегією суддів, оскільки, зазначені висновки Верховного Суду є нерелевантними з огляду на неподібність правовідносин у справі №922/2321/22 та у справі, що наразі розглядається Центральним апеляційним господарським судом.

Решту аргументів апелянта апеляційний суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду першої інстанції про задоволення позову.

За приписами частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з частиною 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За загальним правилом, доказування полягає не лише у поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості, що у даному випадку скаржником зроблено не було.

Підсумовуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновки місцевого господарського суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.

Викладені у апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування рішення місцевого господарського суду, оскільки вони спростовуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права, що у сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги.

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р.).

Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У даній справі суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

З огляду на приписи статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.

Отже, доводи заявника апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права судом попередньої інстанції під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження.

За змістом статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно із статтею 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку статті 269 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на апелянта.

З підстав наведеного та керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284, 287 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Валпром" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.10.2024 у справі № 904/2331/24 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.10.2024 у справі №904/2331/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, зазначених у пункті 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.В. Чус

Суддя М.О. Дармін

Суддя І.М. Кощеєв