ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.02.2025 м. Полтава Справа № 917/2381/24

Господарський суд Полтавської області у складі судді Байдуж Ю.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Ліщинівського психоневрологічного будинку-інтернату (, вул. Лісна, 1, село Ліщинівка, Полтавський район, Полтавська область, 39223)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Татнєфть-АЗС-Україна" (, вул. Чумацький шлях, 62, м. Полтава, Полтавська область, 36010)

про стягнення 64 248 грн,

без повідомлення (виклику) учасників справи,

ухвалив рішення про наступне:

1. СУТЬ СПОРУ.

1.1. Предметом даного позову є стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Татнєфть-АЗС-Україна" на користь Ліщинівського психоневрологічного будинку-інтернату грошових коштів, які були сплачені Управлінням Державної казначейської служби України у Кобеляцькому районі як виконання зобов`язання, що підпадає під дію мораторію, встановленого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.03.2022 "Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації" № 187 (далі - Постанова № 187).

2. ОБСТАВИНИ СПРАВИ.

2.1. Ліщинівський психоневрологічний будинок-інтернат (далі - Інтернат, Позивач, Замовник) є комунальним неприбутковим, стаціонарним інтернатним закладом для соціального захисту, що утворений для тимчасового або постійного проживання/перебування осіб із стійкими інтелектуальними та/або психічними порушеннями, які за станом здоров`я потребують стороннього догляду, соціально-побутового обслуговування, надання медичної допомоги, соціальних послуг та комплексу реабілітаційних заходів і яким згідно з висновком лікарської комісії за участю лікаря-психіатра не протипоказане перебування в Інтернаті. Інтернат заснований на майні спільної власності територіальних громад сіл, селищ і міст області, та переданий в управління Департаменту соціального захисту населення Полтавської обласної державної адміністрації.

2.2. Фінансування Інтернату здійснюється за рахунок надходжень коштів із загального та спеціального фондів обласного бюджету, добровільних пожертвувань, благодійних внесків юридичних та фізичних осіб, інших джерел, не заборонених законодавством (Статут Інтернату - а. с. 9-23).

2.3. Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається що, єдиним засновником ТОВ Татнєфть-АЗС-Україна () є Публічне акціонерне товариство Татнєфть імені В.Д. Шашина, країна резидентства: російська Федерація, місцезнаходження: російська Федерація, 423450, Республіка Татарстан, м. Альметьєвськ, вул. Леніна, 75 (а. с. 24-28) .

Тобто розмір частки Публічного акціонерного товариства Татнєфть імені В.Д. Шашина у статутному капіталі ТОВ Татнєфть-АЗС-Україна становить 100 %.

2.4. Між Позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Татнєфть - АЗС - Україна» (далі - Відповідач, Постачальник), 14.05.2021, було укладено Договори про закупівлю товару № 290 та № 294 з додатками (Специфікація та Форма заявки на постачання товару).

2.5. Відповідно до п. 1.1. вказаних Договорів Постачальник зобов`язується передати у встановлений строк у власність Замовнику товар за кодом ДК 021:2015:09130000-9 Нафта і дистиляти (Бензин А-92 та Дизельне паливо (талони по 10 л, 20 л)), в кількості та за ціною, визначеними у Додатку 1 до Договору (Специфікація), а Замовник зобов`язується прийняти цей товар та оплатити його.

2.6. Пізніше, до Договору про закупівлю товару № 290 від 14.05.2021 (далі - Договір № 290; а. с. 30-34) сторонами укладено додаткові угоди № 1 від 01.09.2021, № 2 від 16.11.2021, № 3 від 29.12.2021, № 4 від 24.01.2022, № 5 від 25.01.2022, № 6 від 18.02.2022 (а. с. 36-38).

Згідно умов Додаткової угоди № 5 до Договору № 290, загальна ціна Договору визначена згідно з додатком № 1 до Договору (Специфікація) та становить 228 960 грн з ПДВ.

Додатковою угодою № 4 від 24.01.2022 сторони зафіксували технічну помилку в додатковій угоді № 3 від 29.12.2021 та змінили п. 10.1. Договору № 290, виклавши його в редакції: "Договір набирає чинності з дня його підписання та проставляння ними своїх печаток (у разі їх використання) і діє до 31.03.2022".

Іншими додатковими угодами до Договору № 290 сторони змінювали ціну за одиницю товару.

2.7. До Договору про закупівлю товару № 294 від 14.05.2021 (далі - Договір № 294; а.с. 39-43) сторонами також були укладені додаткові угоди: № 1 від 01.09.2021, № 2 від 16.11.2021, № 3 від 29.12.2021, № 4 від 24.01.2022, № 5 від 25.01.2022, № 6 від 18.02.2022 (а.с. 36-38).

Згідно умов Додаткової угоди № 5 до Договору № 294, загальна ціна Договору визначена згідно з додатком № 1 до Договору (Специфікація) та становить 158 400 грн з ПДВ.

Додатковою угодою № 4 від 24.01.2022 сторони зафіксували технічну помилку в додатковій угоді № 3 від 29.12.2021 і змінили п. 10.1. Договору № 294, виклавши його в редакції: "Договір набирає чинності з дня його підписання та проставляння ними своїх печаток (у разі їх використання) і діє до 31.03.2022".

Іншими додатковими угодами до Договору № 294 сторони змінювали ціну за одиницю товару.

2.8. Згідно умов Договорів відпуск товару (бензину А-92, дизельного палива) здійснюється за талонами Постачальника, окремими партіями згідно потреб Замовника шляхом обміну талону на Товар в кількості та асортименті, зазначених в талоні.

2.9. Так, згідно видаткової накладної № КО 000000051 від 18.02.2022 Відповідач відпустив, а Позивач отримав товар за Договором № 290 на загальну суму 37 939,20 грн. А за видатковою накладною № КО000000052 від 18.02.2022 відповідачем поставлено позивачу товар за Договором № 294 на загальну суму 26 308,80 грн (а. с. 48).

2.10. В подальшому, 12 березня 2022 року Управлінням Державної казначейської служби України у Кобеляцькому районі Полтавської області (далі - УДКСУ у Кобеляцькому районі) проведено бюджетні платежі за платіжними дорученнями Позивача від 23 лютого 2022 року № 91 на суму 37 939,20 грн та № 92 на суму 26 308,80 грн на виконання зобов`язань за Договором № 290 та Договором № 294.

Вказане підтверджується наданими позивачем копіями платіжних доручень № 91 від 23.02.2022 і № 92 від 23.02.2022, реєстру бюджетних фінансових зобов`язань розпорядників (одержувачів) бюджетних коштів від 18.02.2022, листа Позивача № 203 від 21.02.2022 щодо фінансування Загального фонду, виписки з системи дистанційного обслуговування клієнтів Державної казначейської служби України за 23.02.2022.

3. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ПОЗИВАЧА. ЗАЯВИ, КЛОПОТАННЯ ПОЗИВАЧА.

3.1. Позивач просить господарський суд стягнути кошти у розмірі 64 248 грн, які були сплачені позивачем на виконання умов Договорів № 290 і № 294 та відшкодувати витрати по сплаті судового бору.

Зазначає, що учасником ТОВ «ТАТНЄФТЬ-АЗС-УКРАЇНА» є юридична особа, створена та зареєстрована відповідно до законодавства Російської Федерації, а саме: Публічне акціонерне товариство «ТАТНЄФТЬ» імені В.Д. Шашина (особою, що пов`язана з державою-агресором).

3.2. Позивач вважає, що на підставі підпункту 1 пункту 2 Постанови № 187, господарські зобов`язання позивача щодо перерахування грошових коштів відповідачу на загальну суму у розмірі 64 248,00 є нікчемними, в силу встановленого мараторію. Тому вказані грошові кошти повинні бути повернуті позивачу.

3.3. Юридичними підставами позову є недійсність зобов`язань.

3.4. Фактичними підставами позову є неповернення відповідачем отриманих ним коштів, які останній зобов`язаний повернути внаслідок недійсності зобов`язань.

4. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ВІДПОВІДАЧА. ЗАЯВИ, КЛОПОТАННЯ ВІДПОВІДАЧА.

4.1. Відповідач відзив на позов не надав.

5. ІНШІ ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ.

5.1. Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 06.01.2025 з урахуванням малозначності цієї справи в розумінні частини п`ятої статті 12 ГПК України, відкрито спрощене позовне провадження, призначено розгляд справи без повідомлення сторін, відповідачу встановлено строк для подання відзиву та заперечень, позивачу відповіді на відзив.

5.2. Сторони справи клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін згідно з частиною 5 статті 252 Господарського процесуального кодексу України суду не надали.

5.3. У зв`язку із відсутністю у відповідача зареєстрованого електронного кабінету в системі "Електронний суд", копія ухвали суду від 06.01.2025 була направлена відповідачу в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою місцезнаходження відповідача. Зазначене поштове відправлення повернулося до суду з відміткою поштового відділення від 13.01.2025 про відсутність адресата.

Згідно ч. 7 ст. 120 ГПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

Згідно п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Таким чином, днем вручення відповідачу ухвали суду про порушення провадження у справі № 917/2381/24 слід вважати 13.01.2025.

6. ПЕРЕЛІК ОБСТАВИН, ЯКІ Є ПРЕДМЕТОМ ДОКАЗУВАННЯ У СПРАВІ.

6.1. Згідно з п. 1 Постанови № 187 для забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави України у зв`язку з військовою агресією російської Федерації установлено до прийняття та набрання чинності Законом України щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором, мораторій (заборону) на:

1) виконання, у тому числі в примусовому порядку, грошових та інших зобов`язань, кредиторами (стягувачами) за якими є російська Федерація або такі особи (далі - особи, пов`язані з державою-агресором): громадяни російської Федерації, крім тих, що проживають на території України на законних підставах; юридичні особи, створені та зареєстровані відповідно до законодавства російської Федерації; юридичні особи, створені та зареєстровані відповідно до законодавства України, кінцевим бенефіціарним власником, членом або учасником (акціонером), що має частку в статутному капіталі 10 і більше відсотків, якої є російська Федерація, громадянин російської Федерації, крім того, що проживає на території України на законних підставах, або юридична особа, створена та зареєстрована відповідно до законодавства російської Федерації.

З урахуванням обставин справи та фактичних підстав позову, суд визначає, що питаннями, на які суд має знайти ствердну відповідь у цій справі, є:

- наявність правових підстав для виконання зобов`язань у договірних взаємовідносинах, що склалися між сторонами;

- якщо такі правові підстави відсутні, які наслідки настають?

6.2. У відповідності до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно позивач має довести наявність обставин, що дають ствердну відповідь на ключові питання, а відповідач - негативну.

7. ВИСНОВОК СУДУ ПРО НЕДІЙСНІСТЬ ГОСПОДАРСЬКИХ ЗОБОВ`ЯЗАНЬ.

7.1. Розглянувши матеріали даної справи та доводи позивача, господарський суд приходить до висновку про недійсність господарських зобов`язань Позивача щодо перерахування грошових коштів Відповідачу на виконання умов договорів про закупівлю товару № 290 від 14.05.2021 і № 291 від 14.05.2021.

7.2. Так, з матеріалів справи вбачається, що сторони спору уклали Договір про закупівлю товару, який є договором про закупівлю товару у розумінні Закону України «Про публічні закупівлі».

7.3. Цей Закон встановлює правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад. Метою цього Закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

Тож, договором про закупівлю є господарський договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі та передбачає платне надання послуг, виконання робіт або придбання товару (ст. 1 Закону).

7.4. Відповідно до ч. 1 ст. 41 Закону, договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

7.5. Зокрема, статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

У ч. 1 ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

7.6. Так, відповідно до Договорів про закупівлю товару № 290 та № 294, згідно з п. 1.1. яких Постачальник (ТОВ «Татнєфть-АЗС-Україна») взяв на себе зобов`язання поставити Замовнику (Ліщинівському психоневрологічному будинку-інтернату) товар (бензин А-92 та дизельне паливо в талонах), а Покупець прийняти і оплатити такий товар на умовах договору.

Відповідно до п. 4.3. зазначених Договорів, позивач оплачує 100% вартості фактично поставленого товару у продовж 30 (тридцяти) банківських днів з моменту поставки товару та підписання представниками накладної та акту приймального контролю, за наявності відповідного фінансування.

7.7. З матеріалів справи вбачається, що на виконання своїх зобов`язань, 18.02.2022 відповідач поставив на адресу позивача товар на суму 37 939, 20 грн та 26 308,80 грн (видаткові накладні від 18.02.2022 № КО000000051, № КО000000052).

Отже, позивач мав оплатити за поставлений товар у продовж 30 банківських днів.

7.8. Разом з тим, відповідно до обставин справи, позивач є установою яка фінансується за рахунок надходжень коштів із загального та спеціального фондів обласного бюджету.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 5 Бюджетного кодексу України, бюджетна система України складається з державного бюджету та місцевих бюджетів. Місцевими бюджетами є бюджет Автономної Республіки Крим, обласні, районні бюджети та бюджети місцевого самоврядування.

Видатками бюджету є кошти, спрямовані на виконання бюджетних програм, передбачених відповідним бюджетом (п. 13 ч. 1 ст. 2 Бюджетного кодексу України).

Частиною 5 ст. 64 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» унормовано, що видатки місцевого бюджету здійснюються із загального та спеціального фондів місцевого бюджету відповідно до вимог Бюджетного кодексу України та закону про Державний бюджет України.

Відповідно до ст. 22 БК України для здійснення програм та заходів, які реалізуються за рахунок коштів бюджету, бюджетні асигнування надаються розпорядникам бюджетних коштів. Розпорядники бюджетних коштів, що уповноважені на отримання бюджетних асигнувань, взяття бюджетних зобов`язань та здійснення видатків бюджету, зобов`язані ефективно та раціонально використовувати бюджетні кошти, чим сприяти недопущенню порушень інтересів держави у бюджетній сфері.

Отже позивач, здійснюючи свою діяльність, яка фінансується за рахунок бюджетних асигнувань має сприяти недопущенню порушень інтерсів держави у бюджетній сфері.

7.9. Водночас, 24 лютого 2022 року, відбулася повномасштабна агресія російської федерації проти України, в результаті чого держава, в особі органів державної влади, прийняла ряд вкрай актуальних та необхідних законів воєнного часу, спрямованих на якнайшвидшу ліквідацію та подолання наслідків військової агресії росії проти України та відповідно захисту інтересів держави та суспільства.

Тож, Указом Президента України від 24.02.2022 р. № 64/2022 на території України введено воєнний стан.

Відповідно до п.п. 3, 4 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Кабінету Міністрів України доручено невідкладно: 1) ввести в дію план запровадження та забезпечення заходів правового режиму воєнного стану в Україні; 2) забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних із запровадженням правового режиму воєнного стану на території України.

7.10. На реалізацію зазначених заходів, Кабінет Міністрів України у Постанові від 03.03.2022 за № 187 "Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації", установив мораторій (заборону) на виконання, у тому числі в примусовому порядку грошових та інших зобов`язань кредиторами (стягувачами), за якими є російська федерація або такі особи (далі - особи, пов`язані з державою-агресором):

- громадяни російської федерації, крім тих, що проживають на території України на законних підставах;

- юридичні особи, створені та зареєстровані відповідно до законодавства російської федерації;

- юридичні особи, утворені відповідно до законодавства іноземної держави, кінцевим бенефіціарним власником, членом або учасником (акціонером), що має частку в статутному капіталі 10 і більше відсотків, яких є російська федерація, громадянин російської федерації, крім того, що проживає на території України на законних підставах, або юридична особа, створена та зареєстрована відповідно до законодавства російської федерації, - у випадку виконання зобов`язань перед ними за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті (п. 1. Постанови № 187).

Дана Постанова прийнята для забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави України у зв`язку з військовою агресією російської федерації до прийняття та набрання чинності Законом України щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором.

7.11. Разом з тим, Постановою № 178 встановлено, що: правочини (у тому числі довіреності), укладені з порушенням мораторію, визначеного пунктом 1 цієї постанови, у тому числі якщо ними передбачається відповідне відчуження у майбутньому, є нікчемними (п. 2 Постанови). Таким чином, Кабінет Міністрів України задекларував нікчемність усіх правочинів, що відповідають ознакам визначеним у Постанові № 187 та, зокрема, спрямовані на фінансування країни-терориста.

Такого ж характеру, на переконання суду, набувають дії на виконання зобов`язань майнового характеру на користь країни-агресора, які вчинені після набрання законної сили даною постановою.

7.12. Крім того, Указом Президента України від 19 жовтня 2022 року № 726/2022 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 19 жовтня 2022 року «Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)».

Згідно з Додатком 2 даного Рішення, в якому перелічені «Юридичні особи, до яких застосовуються персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції)» до юридичної особи - Публічного акціонерного товариства «Татнєфть» імені В.Д. Шашина (Публичное акционерное общество «Татнефть» имени В.Д. Шашина, Public Joint-Stock Company «Tatneft» named after V.D. Shashin) застосовано санції - блокування активів, тимчасове позбавлення права користуватися та розпоряджатися активами, що належать фізичній або юридичній особі, а також активами, щодо яких така особа може прямо чи опосередковано (через інших фізичних або юридичних осіб) вчиняти дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження ними.

7.13. Отже, відносно підприємства, яке є 100 % власником корпоративних прав відповідача по даній справі, Україною застосовано санкції.

7.14. Тож, що з метою захисту національних інтересів, національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України, протидії терористичній діяльності, а також запобігання порушенню, відновлення порушених прав, свобод та законних інтересів громадян України, суспільства та держави можуть застосовуватися спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (далі - санкції) (з ч. ч. 1, 3 ст. 1 Закону України "Про санкції").

7.15. Санкції можуть застосовуватися з боку України по відношенню до іноземної держави, іноземної юридичної особи, юридичної особи, яка знаходиться під контролем іноземної юридичної особи чи фізичної особи-нерезидента, іноземців, осіб без громадянства, а також суб`єктів, які здійснюють терористичну діяльність.

Застосування санкцій не виключає застосування інших заходів захисту національних інтересів, національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України, її економічної самостійності, прав, свобод та законних інтересів громадян України, суспільства та держави.

7.16. За змістом ч. 1 ст. 4 Закону України "Про санкції" видами санкцій згідно з цим Законом є, зокрема: обмеження торговельних операцій; зупинення виконання економічних та фінансових зобов`язань; заборона здійснення публічних та оборонних закупівель товарів, робіт і послуг у юридичних осіб-резидентів іноземної держави державної форми власності та юридичних осіб, частка статутного капіталу яких знаходиться у власності іноземної держави, а також публічних та оборонних закупівель у інших суб`єктів господарювання, що здійснюють продаж товарів, робіт, послуг походженням з іноземної держави, до якої застосовано санкції згідно із цим Законом.

7.17. Відповідно до ч. 3 ст. 5 Закону України "Про санкції" рішення щодо застосування, скасування та внесення змін до санкцій щодо окремих іноземних юридичних осіб, юридичних осіб, які знаходяться під контролем іноземної юридичної особи чи фізичної особи-нерезидента, іноземців, осіб без громадянства, а також суб`єктів, які здійснюють терористичну діяльність (персональні санкції), передбачених п.п. 1, 2 - 21, 23 - 25 ч. 1 ст. 4 цього Закону, приймається Радою національної безпеки та оборони України та вводиться в дію указом Президента України. Відповідне рішення набирає чинності з моменту видання указу Президента України і є обов`язковим до виконання.

Отже, Радою національної безпеки та оборони України приймаються рішення про обмежувальні заходи (санкції) щодо певних фізичних та юридичних осіб і таке рішення вводиться в дію відповідним указом Президента України, що і було реалізовано (п. 7.12. цього Рішення).

7.18. Поза тим, ст. 1 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення" визначено, що активи, пов`язані з тероризмом та його фінансуванням, розповсюдженням зброї масового знищення та його фінансуванням, - це всі активи, що прямо (а щодо права власності на корпоративні права - також опосередковано (через інших осіб) перебувають у власності, в тому числі у спільній власності, або передаються на користь осіб, включених до переліку осіб, пов`язаних з провадженням терористичної діяльності або стосовно яких застосовано міжнародні санкції (п. 3 ч. 1).

Оскільки, засновником відповідача є Публічне акціонерне товариство «Татнєфть» імені В.Д. Шашина, всі активи, які передаються на користь ТОВ "Татнєфть-АЗС-Україна", розглядаються як фінасування тероризму.

7.19. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану", воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

7.20. Згідно з положеннями ст. 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

7.21. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" Кабінет Міністрів України (Уряд України) є вищим органом у системі органів виконавчої влади. Кабінет Міністрів України здійснює виконавчу владу безпосередньо та через міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, Раду міністрів Автономної Республіки Крим та місцеві державні адміністрації, спрямовує, координує та контролює діяльність цих органів.

7.22. Згідно з приписами ст. 49 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" - Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов`язкові для виконання акти - постанови і розпорядження; акти Кабінету Міністрів України нормативного характеру видаються у формі постанов Кабінету Міністрів України.

7.23. Тож, розглядаючи дану справу передусім, суд виходить з того, що Україною, зокрема, в особі Кабінету Міністрів України, Президента України, прийняттям відповідних нормативних актів (щодо встановлення мараторію, застосування санкцій), було вжито необхідні заходи задля захисту інтересів держави і суспільства від військової агресії російської федерації.

7.24. У разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним (ч. 3 ст. 228 ЦК України).

7.25. З огляду на викладене та з урахуванням вищенаведених положень Закону, суд приходить до висновку, що зобов`язання Ліщинівського психоневрологічного будинку-інтернату щодо перерахування коштів ТОВ «Татнєфть-АЗС-Україна» на виконання умов договорів про закупівлю товару № 290 від 14.05.2021 і № 291 від 14.05.2021 є недійсними, оскільки вони суперечить інтересам держави і суспільства.

7.26. В протилежному випадку, дійсність такого зобов`язання порушить як державний, так і суспільний інтерес та суперечитеме приншиму верховенства права.

8. ВИСНОВОК СУДУ ПРО ЗАСТОСУВАННЯ НАСЛІДКІВ НЕДІЙСНОСТІ ГОСПОДАРСЬКИХ ЗОБОВ`ЯЗАНЬ.

8.1. Частиною 3 ст. 5 Господарського кодексу України регламентовано, що суб`єкти господарювання та інші учасники відносин у сфері господарювання здійснюють свою діяльність у межах встановленого правового господарського порядку, додержуючись вимог законодавства.

8.2. Згідно з обставинами справи, Позивачем на виконання зазначеного зобов`язання 23.02.2024, тобто до початку дії мораторію на виконання грошових та інших зобов`язань, кредиторами (стягувачами) за якими є російська федерація або особи, пов`язані з державою-агресором, було складено платіжні доручення № 91 на суму 37 939,20 грн і № 92 на суму 26 308,80 грн.

Однак, кінцева оплата вказаних платіжних доручень була здійснена Управлінням державної казначейської служби України у Кобеляцькому районі Полтавської області 12.03.2023.

8.6. Проте, якщо господарське зобов`язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у разі виконання зобов`язання обома сторонами - в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов`язанням, а у разі виконання зобов`язання однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише у однієї із сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави (ст. 208 Господарського кодексу України).

8.7. Суд переконаний, що виконуючи зобов`язання по платі заборгованості, позивач діяв добросовісно, як того вимагають договірні зобов`язання.

Враховуючи непередбачуваність подій, які настали 24.02.2022 (повномасштабне вторгнення російської федерації на територію України), та враховуючи природу відносин у сфері бюджетних асигнувань, що виключає швидку прогнозованість (як здійснення платежів так і їх скасувань), позивач не міг передбачити, що виконання ним своїх зобов`язань припаде на момент введення мораторію та законодавчих обмежень.

Тому, суд враховує, що сам позивач не мав наміру порушувати Постанову № 187 та завідомо вчиняти дії, які у подальшому суперечитимуть інтересам держави і суспільства, а тому відповідно до ст. 208 ГК України сплачені позивачем грошові кошти в розмірі 64 248, 00 грн мають бути стягнені з відповідача на користь позивача.

8.8. Таким чином, дослідивши та оцінивши наявні у матеріалах справи докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог Ліщинівського Психоневрологічного будинку-інтернату у даній справі в повному обсязі.

9. СУДОВІ ВИТРАТИ.

9.1. З матеріалів справи вбачається, що позивачем до відшкодування заявлено суму судових витрат з оплати судового збору в розмірі 3028 грн.

9.2. Частиною четвертою статті 129 ГПК України визначено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

9.3. Таким чином, витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 3028 грн покладаються на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 1, 4, 13, 20, 73, 74, 76-79, 86, 123, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Татнєфть-АЗС-Україна" (, вул. Чумацький шлях, 62, м. Полтава, Полтавська область, 36010) на користь Ліщинівського психоневрологічного будинку-інтернату (, вул. Лісна, 1, село Ліщинівка, Полтавський район, Полтавська область, 39223) 64 248 грн в рахунок повернення грошових коштів та 3028,00 грн витрат по сплаті судового збору.

3. Видати наказ з набранням цим рішенням законної сили.

4. Копію рішення надіслати учасникам справи в порядку, встановленому статтею 242 ГПК України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення складено 13.02.2025.

Суддя Юлія БАЙДУЖ