ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2025 року

м. Київ

Cправа № 904/8306/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Краснов Є. В. - головуючий, Могил С. К., Мачульський Г. М.,

секретар судового засідання - Денисевич А. Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу фізичної особи-підприємця Леуського Владислава Антоновича на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 08.10.2024 (колегія суддів: Дармін М. О., Кощеєв І. М., Чус О. В.) у справі

за позовом фізичної особи-підприємця Леуського Владислава Антоновича до Затишнянської сільської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: 1) ОСОБА_1 , 2) ОСОБА_2 , 3) ОСОБА_3 , 4) ОСОБА_4 , 5) ОСОБА_5 , 6) ОСОБА_6 , 7) ОСОБА_7 , 8) ОСОБА_8 , 9) ОСОБА_9 , 10) ОСОБА_10 , 11) ОСОБА_11 , 12) ОСОБА_12 , 13) ОСОБА_13 , 14) ОСОБА_14 , 15) ОСОБА_15 , 16) ОСОБА_16 , 17) ОСОБА_17 , 18) ОСОБА_18 , 19) ОСОБА_19 , 20) ОСОБА_20 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: 1) Правобережна товарна біржа, 2) Товарна біржа "Прометей", про визнання незаконним та скасування рішення,

за участі представника позивача - Васильцової О. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

1. У 2021 році фізична особа-підприємець Леуський Владислав Антонович (далі - ФОП Леуський В. А.) звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Затишнянської сільської ради, в якій просив суд (з врахуванням уточненої редакції позовної заяви від 21.12.2021):

- визнати незаконними та скасувати пункт 9, підпункти 9.1, 9.2, 9.3, 9.4, 9.5, 9.6, 9.7, 9.8, 9.9, 9.10, 9.11, 9.12, 9.13, 9.14, 9.15, 9.16, 9.17, 9.18, 9.19, 9.20 рішення Затишнянської сільської ради від 16.07.2021 № 15-13/VІІІ "Про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства";

- визнати незаконним та скасувати рішення Затишнянської сільської ради від 21.09.2021 № 26-15/VIII "Про відмову гр. Леуському Владиславу Антоновичу у внесенні змін до рішення Затишнянської сільської ради від 16.07.2021 року № 15-13/VIII "Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особисто селянської господарства", та наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки комунальної власності сільськогосподарського призначення у користування, на умовах оренди, для ведення фермерського господарства."

2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що фруктовий сад, який розташований на земельній ділянці площею 40,0639 га, кадастровий номер :01:001:0405, належить позивачу на праві власності, а тому рішення Затишнянської сільської ради стосовно цієї земельної ділянки він вважає незаконними.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

3. 05.06.2005 між Обласним комунальним підприємством "Птахорадгосп "Український" (продавець) та Красюком Олександром Дмитровичем (покупець) (далі - Красюк О. Д. ) був укладений договір купівлі-продажу фруктового саду.

4. Відповідно до пункту 1.1 договору продавець зобов`язується передати належний йому яблуневий сад у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти яблуневий сад та сплатити за нього на умовах договору. Предметом договору був фруктовий сад, розташований за адресою: Криничанський район, Дніпропетровська область, с. Гуляйполе (пункт 2.1 договору).

5. 15.02.2007 між орендодавцем - Гуляйпільською сільською радою і Приватним підприємцем Красюком О. Д. був укладений попередній договір № 82 оренди земельної ділянки.

6. Відповідно до пункту 1 попереднього договору орендодавцем - Гуляйпільською сільською радою передано, а орендарем - приватним підприємцем Красюком О. Д. набуто право на оренду земельної ділянки для товарного с/г виробництва (садоводство), яка знаходиться в с. Гуляйполе. Земельна ділянка виділена в натурі у встановленому законом порядку.

7. За умовами попереднього договору в оренду передається земельна ділянка загальною площею 39,86 га багаторічних насаджень (сад), а відповідний договір діє з моменту рішення сесії сільської ради щодо надання в оренду зазначеної земельної ділянки.

8. 28.03.2011 на товарній біржі "Прометей" між фізичною особою Красюком О. Д. (продавець) та фізичною особою ОСОБА_6 (покупець) (далі - ОСОБА_6 ) був укладений біржовий контракт № 01, предметом якого був фруктовий сад.

9. Відповідно до пункту 1.1 зазначеного контракту продавець зобов`язується передати у власність покупцю фруктовий сад, розташований за адресою: Дніпропетровська область, Криничанський район, с. Гуляйполе, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити його в порядку та на умовах, що визначаються цим контрактом.

10. 28.11.2013 відділом Держземагенства у Криничанському районі Дніпропетровської області зареєстровано земельну ділянку з кадастровим номером :01:001:0405, площею 40,0639 га, категорія земель - землі сільськогосподарського призначення, форма власності - державна власність.

11. 28.12.2020 між Красюком О. Д. (продавець) та Леуським В. А. (покупець) на Правобережній товарній біржі був укладений договір купівлі-продажу майна, відповідно до якого продавець продав, а покупець купив фруктовий сад, розташований на земельній ділянці площею 40,0639 га (кадастровий номер :01:001:0405) за адресою: Дніпропетровська область, Кам`янський (Криничанський) район, село Гуляйполе.

12. Пунктом 3 договору купівлі-продажу зазначено, що відчужуване майно належить продавцю на підставі договору купівлі-продажу від 05.06.2005.

13. Відповідно до пункту 10 договору купівлі-продажу право власності на майно, яке є предметом цього договору, виникає у покупця з моменту підписання договору.

14. 29.12.2020 був складений акт прийому-передачі між Красюком О. Д. та Леуським В. А , відповідно до якого продавець продав, а покупець купив фруктовий сад із розташуванням та характеристиками, які визначені у договорі.

15. 29.06.2021 зареєстровано право власності на земельну ділянку за Затишнянською сільською територіальною громадою в особі Затишнянської сільської ради Криничанського району Дніпропетровської області.

16. На підставі витягу з рішення № 15-13 сесії VIII скликання від 16.07.2021 Затишнянської сільської ради Криничанського району Дніпропетровської області надано згоду на поділ земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0405, а також надано дозволи на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність громадянам із земель комунальної власності сільськогосподарського призначення площею 2,0000 га, за рахунок земельної ділянки з кадастром номером :01:001:0405.

17. Рішенням Затишнянської сільської ради Криничанського району Дніпропетровської області, яке прийнято на 13 сесії VIII скликання від 16.07.2021, були надані згоди на поділ земельної ділянки загальною площею 40,0639 га, комунальної власності сільськогосподарського призначення, кадастровий номер :01:001:0405 (пункт 9 рішення від 16.07.2021 № 15-13/VIII).

18. Надалі на підставі розроблених громадянами проектів було здійснено державну реєстрацію земельних ділянок шляхом поділу на земельні ділянки по 2,0000 га і залишку 0,0639 га.

19. Рішенням Затишнянської сільської ради Криничанського району, Дніпропетровської області від 21.09.2021 № 26-15/VIII у клопотанні Леуського В. А. від 03.09.2021 було відмовлено та вирішено:

- відмовити у внесені змін до рішення Затишнянської сільської ради від 16.07.2021 № 15-13/VIII "Про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особисто селянського господарства", а саме у скасуванні пункту 9 "Про надання згоди на поділ земельної ділянки загальною площею 40,0639 га, комунальної власності сільськогосподарського призначення, кадастровий номер - :01:001:0405 та підпунктів 9.1- 9.20;

- відмовити в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 40,0639 га, комунальної власності, сільськогосподарського призначення, кадастровий номер :01:001:0405, яка розташована на території Затишнянської сільської ради Криничанського району Дніпропетровської області в користування, на умовах оренди для ведення фермерського господарства на 49 років.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

20. Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 04.01.2024 позовні вимоги задоволено.

21. Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що права позивача на фруктовий сад, що знаходиться на спірній земельній ділянці, є підтвердженими, а також вважав, що багаторічні насадження не можуть розглядатися як окремий об`єкт права власності без земельної ділянки, на якій вони знаходяться, оскільки є її складовою частиною. Отже, відповідно до висновків Господарського суду Дніпропетровської області оспорювані рішення відповідача порушують права позивача на її оформлення, що суперечить принципу єдності земельної ділянки і багаторічних насаджень, які на ній знаходяться.

22. Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 08.10.2024 було задоволено апеляційну скаргу Затишнянської сільської ради, рішення місцевого господарського суду скасоване та прийнято нове - про відмову у задоволенні позову.

23. Апеляційний господарський суд визнав нікчемним договір купівлі-продажу, яким позивач підтверджував свої права на сад, що знаходиться на спірній земельній ділянці, у зв`язку із чим дійшов висновку про недоведеність ФОП Леуським В. А. порушення його прав оскаржуваними рішеннями відповідача, що є самостійною підставою для відмови у задоволені позовних вимог.

Короткий зміст касаційної скарги

24. ФОП Леуський В. А. звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення місцевого господарського суду.

25. Касаційна скарга подана скаржником з підстав, які передбачені у пунктах 1, 3, 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Позиція інших учасників справи

26. Від інших учасників справи у строки, встановлені Верховним Судом, відзиви не надходили.

Позиція Верховного Суду

27. Згідно із частиною першою статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Щодо підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України

28. На обґрунтування відповідної підстави касаційного оскарження скаржник зазначив, що апеляційним господарським судом не було враховано висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020 у справі № 688/2908/16-ц (провадження № 14-28цс20) та у постанові від 17.10.2018 у справі № 380/624/16-ц (провадження № 14-301цс18) з питання застосування статті 79-1 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) щодо формування земельної ділянки та щодо порядку надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування, що регулюється статтями 123, 124 ЗК України.

29. Проаналізувавши доводи скаржника в частині виконання процесуального обов`язку доведення наявності підстав касаційного оскарження, колегія суддів дійшла висновку про те, що заявлена скаржником підстава не підтвердилась.

30. Процесуальний закон покладає на скаржника обов`язок зазначати у касаційній скарзі про неправильне застосування яких конкретно норм матеріального та/або порушення норм процесуального права припустилися суди нижчих інстанцій при прийнятті оскаржуваних судових рішень та чітко визначити конкретну підставу (підстави) касаційного оскарження судового рішення, передбачену (передбачені) статтею 287 ГПК України, з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку.

31. Зазначивши про неправильне застосування норм матеріального права (статті 79-1, 123, 124 ЗК України), скаржник не навів висновків щодо застосування цих норм права як в оскаржуваній постанові апеляційного господарського суду, так і у постановах Верховного Суду, на які він посилається, а також не обґрунтував подібність правовідносин у таких справах у порівнянні зі справою, що розглядається.

32. У свою чергу не може вважатися правовим висновком саме лише цитування скаржником змісту статей ЗК України, які встановлюють загальний порядок формування земельної ділянки (стаття 79-1), надання її у користування та оренду (статті 123 та 124), особливо зважаючи на те, що відповідні норми не були покладені ані в основу постанови апеляційного господарського суду, якою було відмовлено у задоволенні позову, ані в основу рішення суду першої інстанції, яке скаржник просить залишити без змін. До того ж касаційна скарга не містить доводів про те як саме такі норми ЗК України повинні застосовуватися у даній конкретній справі та про те яким чином таке застосування може призвести до вирішення спору на його користь.

33. Колегія суддів також звертає увагу на те, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у позові з тих підстав, що позивачем не доведено порушення його прав у зв`язку із прийняттям сільською радою оскаржуваних рішень, що було визнано судом апеляційної інстанції самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

34. На фоні необґрунтування скаржником усіх аспектів обраної ним підстави для касаційного оскарження Верховним Судом не аналізується подібність правовідносин у справах № 688/2908/16-ц та № 380/624/16-ц у порівнянні зі справою, що переглядається в контексті застосування статей 79-1, 123, 124 ЗК України.

35. Таким чином, доводи касаційної скарги вказують на те, що скаржник не довів порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального права, а тому підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, не знайшла підтвердження.

Щодо підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України

36. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої цієї ж статті (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися у спірних правовідносинах.

37. У контексті відсутності висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах скаржник зазначає про необхідність висновку Верховного Суду стосовно того, що з`ясування фактичних обставин справи має здійснюватися судом із застосуванням критеріїв оцінки доказів, передбачених статтею 86 ГПК України, щодо відсутності у доказів заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо та їх сукупності в цілому.

38. Із такого наведеного скаржником у касаційній скарзі обґрунтування підстави касаційного оскарження, яка встановлена у пункті 3 частини другої статті 287 ГПК України, неможливо встановити з якого саме питання застосування норми права у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду та який саме, на думку скаржника, висновок мав би сформулювати Верховний Суд.

39. Замість того, щоб обґрунтувати у чому полягає помилка апеляційного суду при застосуванні норми статті 86 ГПК України та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися у спірних правовідносинах, скаржник фактично обмежився лише цитуванням змісту цієї норми. Крім того, скаржник не вказав, як формулювання такого висновку Верховним Судом мало би вплинути на вирішення спору на користь скаржника.

40. За наведених вище обставин колегія суддів дійшла висновку про те, що підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, не була належним чином обґрунтована скаржником.

Щодо підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України

41. Узагальнено доводи скаржника щодо підтвердження підстави касаційного оскарження, встановленої пунктом 4 частини другої статті 287 ГПК України, зводяться до встановлення обставин справи на підставі недопустимого доказу - біржового контракту від 28.03.2011 № 01 на придбання саду між Красюком О. Д. (продавець) та ОСОБА_6 (покупець), який передував договору від 28.12.2020, за яким, як стверджував скаржник, він придбав цей фруктовий сад, розташований на земельній ділянці площею 40,0639 га (кадастровий номер :01:001:0405), у того ж продавця.

42. У разі оскарження судового рішення на підставі пункту 4 частини другої статті 287 ГПК України касаційна скарга має містити зазначення, яке саме процесуальне порушення з передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу призвело до прийняття незаконного судового рішення.

43. Підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини третьої статті 310 ГПК України).

44. Перш за все, колегія суддів звертає увагу на те, що відсутність порушеного права позивача була мотивована апеляційним судом не через неможливість повторного продажу йому фруктового саду, який до цього був проданий тим самим продавцем відповідно до біржового контракту від 28.03.2011 № 01, а у зв`язку із недотриманням нотаріальної форми договору купівлі-продажу від 28.12.2020, який укладався позивачем.

45. Тому за наявності дефектів правочину, вчиненого позивачем, яким він і обґрунтовував наявність у нього порушеного права, обставина укладення (наявності) біржового контракту від 28.03.2011 № 01 на продаж фруктового саду не має суттєвого значення та не призвела до ухвалення незаконного судового рішення, а отже не може бути достатньою підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

46. Колегія суддів погоджується з правильністю висновку апеляційного суду щодо відсутності у позивача порушеного права у зв`язку із придбанням фруктового саду, однак з інших мотивів, які викладені нижче.

47. Судами було встановлено, що предметом обох договорів від 28.03.2011 та від 28.12.2020 було придбання того самого фруктового саду, який складався із яблуневих дерев.

48. Як було також встановлено судами, 28.11.2013 відділом Держземагенства у Криничанському районі Дніпропетровської області була зареєстрована земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:0405, форма власності державна власність, а 29.06.2021 було зареєстровано право власності на дану земельну ділянку за Затишнянською сільською територіальною громадою в особі Затишнянської сільської ради Криничанського району Дніпропетровської області.

49. Таким чином, станом на дату укладення договору купівлі-продажу від 28.03.2011 земельна ділянка, на якій знаходився фруктовий сад, ще не була зареєстрована, а станом на дату укладення позивачем договору купівлі-продажу від 28.12.2020 власником земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0405 була держава.

50. Продавець фруктового саду прав на землю під ним не оформлював, а тому разом із багаторічними насадженнями не міг продати відповідну земельну ділянку за жодним із договорів купівлі-продажу.

51. Багаторічні насадження - це різновид сільськогосподарських угідь, що відносяться до земель сільськогосподарського призначення.

52. Право власності на земельну ділянку поширюється, зокрема, на поверхневий (ґрунтовий) шар у межах цієї ділянки та багаторічні насадження, які на ній знаходяться (частина третя статті 373 ЦК України та частина друга статті 79 ЗК України).

53. Верховний Суд України у постанові від 25.02.2015 у справі № 6-14цс15 дійшов висновку, що багаторічні насадження не можуть розглядатися як окремий об`єкт права власності без земельної ділянки, на якій вони розташовані, оскільки є складовою частиною цієї земельної ділянки.

54. Отже, відповідно до зазначених вище норм законів та із врахуванням висновку Верховного Суду України фруктовий сад (багаторічні насадження) не міг бути предметом купівлі-продажу окремо від земельної ділянки, що вказує на нікчемність не тільки другого договору купівлі-продажу саду від 28.12.2020, але також і першого від 28.03.2011.

55. Нікчемний договір не породжує тих прав і обов`язків, настання яких бажали сторони, і визнання такого договору недійсним судом не вимагається. Подібні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року у справі № 6-1551цс16, від 18 січня 2017 року у справі № 6-648цс16, у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 404/4702/18-ц (провадження № 61-8629св19).

56. Враховуючи наведене, у зв`язку із нікчемністю договору купівлі-продажу від 28.12.2020 з наведених у цій постанові мотивів та як наслідок - недоведеністю порушених прав позивача, висновок апеляційного господарського суду про відмову у позові є правильним і не спростовується доводами касаційної скарги.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

57. Згідно із пунктом 3 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

58. Згідно зі статтею 311 ГПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

59. За наведених обставин судова колегія, виходячи з наданих процесуальним законом повноважень, вважає за необхідне змінити постанову суду апеляційної інстанції, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови, а в решті - залишити без змін. З цих підстав касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судові витрати

60. З огляду на висновок Верховного Суду про зміну мотивувальної частини оскаржуваної постанови із залишенням без змін її резолютивної частини, відповідно до приписів статті 129 ГПК України судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 311, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця Леуського Владислава Антоновича задовольнити частково.

2. Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 08.10.2024 у справі № 904/8306/21 змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови, а в решті - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та не підлягає оскарженню.

Суддя Є. В. Краснов

Суддя С. К. Могил

Суддя Г. М. Мачульський