ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"04" лютого 2025 р. Cправа № 902/1184/24

Господарський суд Вінницької області у складі судді Матвійчука В.В., за участю секретаря судового засідання Розгон Н.В., за відсутності сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Кусто Агро Фармінг" (вул. Грушевського, буд. 28, прим. 3, м. Вінниця, 21050)

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Немирів Нафтобаза" (вул. Польова, буд. 3, м. Немирів, Вінницький район, Вінницька область, 22800)

про стягнення 9 807 961,55 грн

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

На розгляд Господарського суду Вінницької області через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" надійшла позовна заява № б/н від 13.11.2024 (вх. № 1237/24 від 13.11.2024) Товариства з обмеженою відповідальністю "Кусто Агро Фармінг" з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю "Немирів Нафтобаза" про стягнення 9 807 961,55 грн.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.11.2024 справу розподілено судді Матвійчуку В.В.

У зв`язку із встановленими судом недоліками позовної заяви, що перешкоджали відкриттю провадження у справі, суд, ухвалою від 18.11.2024, постановив позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Кусто Агро Фармінг" № б/н від 13.11.2024 (вх. № 1237/24 від 13.11.2024) залишити без руху та встановив позивачу строк для усунення виявлених недоліків протягом п`яти днів з дня вручення цієї ухвали.

Заявою № б/н від 20.11.2024 (документ сформований в системі "Електронний суд" 20.11.2024) (вх. номер канц. суду 01-34/11478/24 від 21.11.2024) позивачем усунено недоліки позовної заяви.

Суд, ухвалою від 25.11.2024 за вказаним позовом відкрив провадження у справі №902/1184/24 за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 17.12.2024.

Розглянувши в судовому засіданні (17.12.2024) заяву № б/н від 20.11.2024 (вх. номер канц. суду 01-34/11478/24 від 21.11.2024) позивача, судом встановлено, що остання фактично є заявою про зміну позовних вимог, а тому прийнята до розгляду.

За результатами слухання справи 17.12.2024, судом залишено без розгляду документи, що долучені до заяви № б/н від 20.11.2024 (вх. номер канц. суду 01-34/11478/24 від 21.11.2024). Водночас зобов`язано позивача надати письмові пояснення із розмежуванням складових та сум заборгованості. При цьому відкладено підготовче засідання на 16.01.2025, про що постановлено відповідні ухвали у протокольній формі.

14.01.2025 через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" надійшло пояснення № б/н від 14.01.2025 (вх. номер канц. суду 01-34/398/25 від 14.01.2025) позивача на виконання вимог протокольної ухвали суду від 17.12.2024.

Цією ж датою (14.01.2025) через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" надійшло пояснення № б/н від 14.01.2025 (зареєстроване Загальним відділом "Канцелярія суду" за вхідним номером № 01-34/401/25) позивача на виконання вимог протокольної ухвали суду від 17.12.2024, яке за змістом є ідентичним поясненню № б/н від 14.01.2025 (вх. номер канц. суду 01-34/398/25 від 14.01.2025).

15.01.2025 через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" надійшло клопотання №б/н від 15.01.2025 (вх. номер канц. суду 01-34/446/25 від 15.01.2025) позивача про долучення документів до матеріалів справи.

Розглянувши в судовому засіданні (16.01.2025) клопотання № б/н від 15.01.2025 (вх. номер канц. суду 01-34/446/25 від 15.01.2025) позивача, судом задоволено останнє та долучено документи до матеріалів справи.

Виконавши завдання підготовчого провадження, судом закрито дану стадію господарського процесу та призначено справу до розгляду по суті на 04.02.2025, про що 16.01.2025 постановлено протокольну ухвалу.

На визначену судом дату представники сторін не з`явились. При цьому суд зважає, що про час та місце розгляду справи останні повідомлені в засіданні суду 16.01.2025, що підтверджується протоколом та технічним записом такого засідання.

Статтею 42 Господарського процесуального кодексу України визначено права та обов`язки учасників судового процесу, зокрема учасники справи зобов`язані: виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази тощо.

Також суд зазначає, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 р. (Закон України від 17.07.1997 р. № 475/97 - ВР), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи (справа "Скопелліті проти Італії" від 23.11.1993 р.), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа "Папахелас проти Греції" від 25.03.1999 р.).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду неефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі "Смірнова проти України").

Суд нагадує, що роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 р. у справі "Красношапка проти України"). Роль національних судів - організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (див. рішення Суду у справі Шульга проти України, no. 16652/04, від 02.12.2010). До того ж організація провадження таким чином, щоб воно було швидким та ефективним, є завданням саме національних судів (див. рішення Суду у справі Білий проти України, no. 14475/03, від 21.10.2010).

Враховуючи положення ст.ст. 13, 74 ГПК України, якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами і документами.

Будь-яких письмових заяв і клопотань щодо відкладення розгляду справи на день розгляду справи від відповідача до суду не надійшло.

Поряд з цим слід зазначити, що положеннями ст. 178 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

За таких обставин, справа підлягає вирішенню за наявними матеріалами з огляду на приписи ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.

З урахуванням неявки представників сторін суд зважає на положення ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, якою передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

В порядку ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

У судовому засіданні 04.02.2025 прийнято судове рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

30.05.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Немирів Нафтобаза" (далі по тексту Постачальник, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Кусто Агро Фармінг" (далі по тексту Покупець, позивач) було укладено Договір поставки № КАФ 70-05/24 (далі по тексту Договір), за яким Постачальник зобов`язується передати у власність Покупцеві нафтопродукти (далі по тексту товар), а Покупець зобов`язується прийняти та оплатити даний товар.

Згідно із п. 1.2 Договору Постачальник гарантує Покупцю, що він є добросовісним і єдиним власником товару, товар вільний від прав та/або претензій третіх осіб (в тому числі не є предметом застави та/або податкової застави, не знаходиться під арештом, забороною, не є спільною власністю, право власності на товар не оскаржується третіми особами, відносно товару не ведуться судові суперечки, треті особи не мають права першочергової купівлі товару), з третіми особами не укладені договори відчуження товару.

Відповідно до п. 1.3 Договору Постачальник підтверджує, що укладення та виконання ним цього Договору не суперечить нормам чинного в Україні законодавства та відповідає його вимогам (зокрема, щодо отримання усіх необхідних дозволів та погоджень), а також підтверджує те, що укладання та виконання ним цього Договору не суперечить цілям діяльності Постачальника, положенням його установчих документів чи інших локальних актів.

За умовами пункту 1.4 Договору найменування, вартість, одиниця виміру та загальна кількість товару, що піддягає поставці за цим Договором, визначаються у специфікаціях та у видаткових накладних.

Якість товару, що поставляється за цим Договором, має відповідати ДСТУ та ТУ. На кожну партію товару Постачальник надає Покупцю паспорт або сертифікат якості. Постачальник несе повну відповідальність за достовірність вищезазначених документів. У випадку, коли надана документація не відповідає дійсності, Покупець залишає за собою право не приймати, а також не оплачувати такий Товар на умовах, визначених даним Договором до моменту отримання відповідної супровідної документації (п. 1.5 Договору).

Відповідно до п. 1.6 Договору умови цього Договору викладені Сторонами у відповідності до вимог міжнародних правил тлумачення торговельних термінів "Інкотермс 2020" (з врахуванням, особливостей передбачених цим Договором, що мають (пріоритетне значення).

У пункті 2.1 Договору сторони погодили, що поставка товару за цим Договором здійснюється на умовах та у строки погоджені сторонами у специфікації. Право власності на товар переходить до Покупця з моменту передачі товару Покупцю. Підтвердженням передачі (поставки) товару є підписання сторонами видаткової накладної. Ризик випадкового знищення (втрати) або випадкового пошкодження товару переходить до Покупця з моменту передачі йому товару.

Згідно із п. 2.2 Договору товар постачається Покупцю в кількості та за ціною, визначених у видатковій накладній/специфікацїї на умовах: DDР. При тлумаченні умов постачання за цим Договором мають силу Офіційні правила тлумачення торгівельних термінів Міжнародної торгівельної палати - "Інкотермс", в редакції 2020 р. В разі розбіжності між положеннями цього Договору з "Інкотермс-2020", вищу силу мають положення Договору.

Відповідно до п. 2.3 Договору Покупець проводить прийомку Товару по кількості і якості у відповідності з умовами "Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску і обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і в організаціях України" № 281/171/578/155 від 20.05.2008 року та Інструкцією з контролювання якості нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України (Наказ № 271/121 від 04.06.2007 року).

Постачання Товару здійснюється відпуском з пересувного паливного складу на підставі СМR та/або ТТН (п. 2.8 Договору).

Відповідно до п. 2.9 Договору сторони погодили, що злив Товару в ємкості Покупця не здійснюється до отримання позитивного результату експертизи.

За змістом п. 3.1 Договору ціна, за одиницю вимірювання товару, кількість та загальна вартість кожної окремої партії товару, що поставлятиметься цим Договором, визначається Сторонами у специфікаціях. Загальна вартість усього товару, що поставлений протягом всього строку дії Договору відповідно видаткових накладних.

Розрахунки за товар Покупець здійснює після отримання рахунку протягом 2-х днів, шляхом безготівкового переказу грошових коштів на поточний рахунок Постачальника, вказаний у реквізитах Постачальника в даному Договорі якщо інше не передбачене Специфікацією (п. 3.2 Договору).

За умовами пункту 3.4 Договору датою здійснення оплати вважається дата зарахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника.

Згідно із п. 3.5 Договору ціна Товару є договірною, та зазначається з урахуванням ПДВ.

У пункті 4.5 Договору сторони передбачили, що у випадку порушення Постачальником термінів постачання, термінів заміни неякісного Товару чи при непоставці товару, Постачальник сплачує Покупцю на його вимогу пеню у розмірі, який розраховується, виходячи з розміру подвійної облікової ставки, яка встановлюється Національним банком України і діє у період прострочення, від відповідної вартості не поставленого/не заміненого вчасно Товару за кожен календарний день такого прострочення, та штраф один відсоток від вартості не своєчасно поставленого/заміненого товару.

Сторони дійшли згоди, що у відповідності до ч. 3 ст. 693 ЦКУ у разі непоставки товару у встановленні строки, Постачальник сплачує Покупцю проценти у розмірі 25% річних від суми попередньої оплати, з дня одержання попередньої оплати вартості такого товару (п. 4.6 Договору).

Відповідно до п. 4.7 Договору сторони погодили, що у випадку не поставки Товару, Постачальник сплачує Покупцю різницю вартості Товару придбаного Покупцем в заміну не поставленого Товару протягом 10 календарних днів з дати отримання відповідної вимоги.

Згідно із п. 7.1 Договору, цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та скріплення печатками Сторін.

Строк цього Договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 7.1 цього Договору та закінчується 31 грудня 2024 року, але в будь-якому випадку до виконання сторонами своїх зобов`язань по даному договору. Якщо жодна із сторін не заявить про намір припинити дію Договору, шляхом укладення додаткової угоди, не пізніше ніж за місяць до закінчення строку дії Договору, Договір буде вважатися пролонгованим на наступний календарний рік на тих же самих умовах (п. 7.2 Договору).

За умовами пункту 7.3 Договору закінчення строку цього Договору не звільняє Сторони від виконання обов`язків, взятих на себе за даним договором та від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього Договору.

Згідно із п. 7.8 Договору, договір та усі додатки до нього (заявки, специфікації, рахунки) підписані та передані за допомогою електронної пошти вважаються чинними до моменту обміну на оригінали. Сторони погодили також вважати чинними договір та додатки (специфікації) до нього, що підписані та передані за допомогою факсимільного зв`язку та/або електронної пошти у випадку наявності на примірнику, підписаного вказаним вище способом, договорі чи будь-якому додатку до нього, відбитку оригінальної печатки та підпису однієї із сторін.

Відповідно до п. 7.9 Договору сторони погоджуються також використовувати при здійсненні своєї діяльності електронні документи та призначені для цього кваліфікаційні електронні підписи (далі КЕП). Сторони визнають будь-які документи, складені і надані будь-якою Стороною іншій в електронному вигляді із застосуванням КЕП засобами телекомунікаційного зв`язку, як оригінали що мають юридичну силу. Сторони визнають, що КЕП за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) Повіреного та Довірителя в разі, якщо:

- Особистий ключ підписувала відповідає відкритому ключу, зазначеному в сертифікаті;

- КЕП підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису.

При перевірці використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення КЕП (п. 7.10 Договору).

У пункті 7.11 Договору сторони погодили, що датою проведення документу вважати дату створення документу, незалежно від дати фактичного його підписання КЕП.

Договір підписано уповноваженими особами та скріплено печатками.

До Договору поставки № КАФ 70-05/24 від 30.05.2024 між сторонами підписано ряд специфікацій, а саме:

- специфікація № 1 від 30.05.2024, в якій погоджено асортимент, кількість, ціну Товару, умови поставки та порядок розрахунків за Товар, що поставляється. Поставка товару здійснюється на умовах DDР (Інкотермс-2020) за адресою: 22800 Вінницька обл., м. Немирів, вул. Польова, 3, остаточне місце поставки і кількість, згідно заявок Покупця. Сторони узгодили найменування товару паливо дизельне; код згідно УКТЗЕД 2710 19 43 00; одиниця виміру л; кількість, л +/-10%* 300,000,00; ціна з ПДВ за літр грн 43,32. Загальна вартість Товару, що постачається по даній Специфікації становить 12 996 000,00 грн. Термін поставки: до 20.06.2024 включно, якщо інші терміни не будуть передбачені заявками Покупця. Порядок оплати: 80% оплати вартості Товару, протягом 2 банківських днів з моменту підписання Сторонами видаткової накладної (при умові підтвердження показників якості) та надання Постачальником відповідного рахунку; 20% оплати вартості Товару, протягом 2 банківських днів з моменту реєстрації Постачальником податкової накладної.;

- специфікація № 2 від 07.06.2024, в якій погоджено асортимент, кількість, ціну Товару, умови поставки та порядок розрахунків за Товар, що поставляється. Поставка товару здійснюється на умовах DDР (Інкотермс-2020) за адресою: 22800 Вінницька обл., м. Немирів, вул. Польова, 3, остаточне місце поставки і кількість, згідно заявок Покупця. Сторони узгодили найменування товару паливо дизельне; код згідно УКТЗЕД 2710 19 43 00; одиниця виміру л; кількість, л +/-10%* 200,000,00; ціна з ПДВ за літр грн 40,92. Загальна вартість Товару, що постачається по даній Специфікації становить 8 184 000,00 грн. Термін поставки: до 20.06.2024 включно, якщо інші терміни не будуть передбачені заявками Покупця. Порядок оплати: 80% оплати вартості Товару, протягом 2 банківських днів з моменту підписання Сторонами видаткової накладної (при умові підтвердження показників якості) та надання Постачальником відповідного рахунку; 20% оплати вартості Товару, протягом 2 банківських днів з моменту реєстрації Постачальником податкової накладної.

На виконання умов Договору поставки № КАФ 70-05/24 від 30.05.2024 та Специфікацій, у період з 31.05.2024 по 11.06.2024, позивачем здійснено попередню оплату товару в загальному розмірі 19 543 200,00 грн, що підтверджується платіжними інструкціями, а саме:

31.05.2024 у сумі 10 396 800,00 грн, згідно платіжної інструкції № 202;

07.06.2024 у сумі 6 547 200,00 грн, згідно платіжної інструкції № 222;

11.06.2024 у сумі 2 599 200,00 грн, згідно платіжної інструкції № 18981.

Як стверджується матеріалами справи, відповідачем на виконання умов Договору поставки № КАФ 70-05/24 від 30.05.2024, поставлено позивачу товар на загальну суму 12 996 000,00 грн, в розрізі по накладних:

видаткова накладна (ПММ) № НН-0000460 від 04.06.2024 на суму 1 304 581,80 грн у т.ч. ПДВ;

видаткова накладна (ПММ) № НН-0000461 від 04.06.2024 на суму 1 301 419,44 грн у т.ч. ПДВ;

видаткова накладна (ПММ) № НН-0000462 від 04.06.2024 на суму 1 217 465,28 грн у т.ч. ПДВ;

видаткова накладна (ПММ) № НН-0000463 від 04.06.2024 на суму 1 332 913,08 грн у т.ч. ПДВ;

видаткова накладна (ПММ) № НН-0000469 від 04.06.2024 на суму 1 303 542,12 грн у т.ч. ПДВ;

видаткова накладна (ПММ) № НН-0000464 від 05.06.2024 на суму 1 303 022,28 грн у т.ч. ПДВ;

видаткова накладна (ПММ) № НН-0000465 від 05.06.2024 на суму 1 361 244,36 грн у т.ч. ПДВ;

видаткова накладна (ПММ) № НН-0000466 від 05.06.2024 на суму 1 360 204,68 грн у т.ч. ПДВ;

видаткова накладна (ПММ) № НН-0000458 від 06.06.2024 на суму 1 342 920,00 грн у т.ч. ПДВ;

видаткова накладна (ПММ) № НН-0000467 від 06.06.2024 на суму 1 168 686,96 грн у т.ч. ПДВ.

Разом з цим дизельне паливо на суму 6 547 200,00 грн залишилося непоставленим.

У зв`язку із господарською необхідністю, 30.05.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Кусто Агро Фармінг" (далі по тексту Клієнт, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Немирів Нафтобаза" (далі по тексту Зберігач, відповідач) було укладено Договір відповідального зберігання нафтопродуктів № 87 (далі по тексту Договір), за умовами п. 1.1 якого Клієнт передає, а Зберігай зобов`язується за винагороду прийняти нафтопродукти на відповідальне зберігання, зберігати, та повернути їх Клієнту або особі, вказаній Клієнтом, в тій же кількості, тієї ж марки, виду і якості, відповідно нормативним документам на продукцію протягом терміну дії Договору.

Положенням п. 1.2 Договору визначено, що зберігання нафтопродуктів за цим Договором здійснюється Зберігачем на підприємствах нафтопродуктозабезпечення (далі - Підприємство), розташованих за адресою: 22800 Вінницька обл., м. Немирів, вул. Польова, 3, станція Немирів, Південно-Західна залізниця, Код станції 336202 (нафтобаза ТОВ "Немирів Нафтобаза").

Відповідно до п. 1.3 Договору асортимент і кількість, строки зберігання нафтопродуктів визначаються Додатками до цього Договору, які підписуються уповноваженими представниками Сторін, і є невід`ємною частиною цього Договору.

Згідно із п. 1.4 Договору нафтопродукти, що передаються на зберігання, не переходять у власність Зберігача і повертаються Клієнту або особі, вказаній Клієнтом, на першу вимогу Клієнта.

Постачання (передача) Клієнтом нафтопродуктів на зберігання здійснюється на підставі Додатків до цього Договору на умовах передбачених у Додатках до цього Договору, відповідно до "ІНКОТЕРМС" (Міжнародні правила тлумачення комерційних термінів), в редакції 2010 року (п. 2.1 Договору).

За змістом п. 2.2 Договору прийом, зберігання і облік нафтопродуктів за кількістю здійснюється відповідно до вимог Інструкції 281 про порядок прийому, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і в організаціях України, і за якістю здійснюється відповідно до вимог Інструкції 271 з контролю якості нафти і нафтопродуктів на підприємствах і в організаціях України, затвердженої спільним наказом Мінпаливенерго України і Держспоживстандарту України від 04.06.2007 р. № 271/121, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 04.07.2007 р. за № 762/14029, а також відповідно до умов цього Договору та Додатків до нього.

Відповідно до 2.3 Договору результати прийому нафтопродуктів, що надійшли автомобільним транспортом, оформляються Актом прийому нафтопродуктів за кількістю і формою № 5-НП. Датою прийому нафтопродуктів Зберігачем на зберігання є дата складання та підписання Акту уповноваженими особами, які брали участь в прийомі нафтопродуктів.

Акти прийому-передачі кожної партії нафтопродуктів складаються Зберігачем на підставі актів прийому нафтопродуктів за кількістю відповідно до форми 5-НП і передаються Клієнту разом з доданими до неї актами прийому нафтопродуктів за кількістю за формою 5-НП для підписання протягом 3 календарних днів з дати прийому нафтопродуктів. Клієнт зобов`язаний підписати відповідний акт прийому-передачі партії нафтопродуктів і направити один екземпляр Зберігачу протягом 3 календарних днів з моменту його отримання (п. 2.4 Договору).

Згідно із п. 2.5 Договору якість поставлених на зберігання нафтопродуктів повинна відповідати вимогам нормативних документів, що діють в Україні, і підтверджуватися копіями Паспорта якості та Сертифіката відповідності або свідоцтвом про визнання сертифіката відповідності (якщо нафтопродукти підлягають обов`язковій сертифікації в Україні). У зв`язку з тим, що нафтопродукти придбані у Зберігача, Сторони погодили, що Зберігач несе відповідальність за якість нафтопродуктів. У разі виявлення відхилень від документів, в яких відображено кількість та (або) якість нафтопродуктів (ДСТУ 7688:2015), Зберігач зобов`язаний замінити та/або до поставити дані нафтопродукти Клієнту протягом трьох календарних днів з моменту направлення відповідної вимоги.

За умовами пункту 3.1 Договору передбачено, що відпуск нафтопродуктів зі зберігання Клієнту, або особам, зазначеним Клієнтом, проводиться на підставі письмової заявки Клієнта в терміни, які вказані в ній, на умовах передбачених у Додатках відповідно до правил Інкотермс.

Відповідно до п. 3.2 Договору кількість відпущених нафтопродуктів підтверджується належно оформленими Сторонами актом прийому-передачі в день їх відпустки.

У пункті 3.3 Договору сторони визначили, що відпуск нафтопродуктів за кількістю та якістю здійснюється відповідно до вимог Інструкцій 281 та 271, а також відповідно до цього Договору.

За змістом п. 4.1 Договору сторонами визначені обов`язки Зберігача, а саме:

- надавати Клієнту відвантажувальні реквізити Підприємств протягом 3 (трьох) календарних днів з моменту підписання цього Договору. У разі зміни відвантажувальних реквізитів Підприємств, направляти Клієнту відповідне повідомлення не пізніше 5 календарних днів з моменту зміни реквізитів (пп. 4.1.3 Договору);

- при відпуску нафтопродуктів Клієнту або особам, зазначеним Клієнтом, складається Акт прийому-передачі нафтопродуктів зі зберігання, який підписується уповноваженими представниками Сторін в день відпустки нафтопродуктів (пп. 4.1.10 Договору);

- здійснити доставку нафтопродуктів до складів Клієнта в строки зазначені заявками Клієнта. Доставка нафтопродуктів до складів Клієнта здійснюється за рахунок Зберігача (пп. 4.1.22 Договору).

Підпунктом 4.3.2 пункту 4.3 Договору визначені обов`язки клієнта, зокрема, повідомляти Зберігачу інформацію про дату відвантаження і обсяги постачання нафтопродуктів, а також їх марку, номери автомобільних цистерн.

Згідно із п. 6.1 Договору зберігання нафтопродуктів протягом шести місяців здійснюється безкоштовно. Зберігач зобов`язаний безкоштовно здійснити злив нафтопродуктів в власні резервуари, зберігати, відвантажити нафтопродукти з схову та здійснити доставку нафтопродуктів до складів Клієнта в строки передбачені заявкою Клієнта.

Положенням п. 7.2 Договору визначено, що Зберігач несе матеріальну відповідальність за кількісно-якісне зберігання нафтопродуктів, переданих Клієнтом на зберігання. У разі втрати (розкрадання, псування) переданого на зберігання нафтопродукту, або відмови Зберігача повернути Клієнту нафтопродукти в терміни передбачені даним Договором, Додатками, Зберігач зобов`язується відшкодувати нестачу шляхом оплати вартості неповернутого нафтопродукту, виходячи з рівня середньої гуртової ціни на нафтопродукти, що склалися на день відшкодування, але не нижче початкової (оціночної) вартості, зафіксованої в Додатку, у строк не більш як 3 календарних днів з моменту направлення відповідного повідомлення Клієнтом. Крім цього Зберігач зобов`язується сплатити на користь Клієнта неустойку в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми оціночної вартості нафтопродуктів, які не повернуто Клієнту, за кожен день прострочення від моменту пред`явлення вимоги Клієнтом про видачу (повернення) товару до моменту відшкодування його вартості Зберігачем.

Договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками Сторін і скріплення печатками Сторін і діє до 31 грудня 2024 року, а в частині розрахунків між Сторонами і повернення нафтопродуктів Клієнту - до повного виконання зобов`язань (п. 8.1 Договору).

Згідно із п. 11.1 Договору всі зміни і доповнення до цього Договору є його невід`ємною частиною і дійсні лише в тому випадку, якщо вони вчинені в письмовій формі та підписані уповноваженими представниками Сторін. При підписанні змін, доповнень, додатків, актів та інших документів за цим Договором, Сторонами може бути використано факсимільне відтворення підписів уповноважених представників Сторін за допомогою засобів механічного копіювання.

Відповідно до п. 11.11 Договору сторони погоджуються також використовувати при здійсненні своєї діяльності електронні документи та призначені для цього кваліфікаційні електронні підписи (далі КЕП). Сторони визнають будь-які документи, складені і надані будь-якою Стороною іншій в електронному вигляді із застосуванням КЕП засобами телекомунікаційного зв`язку, як оригінали що мають юридичну силу. Сторони визнають, що КЕП за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) Повіреного та Довірителя в разі, якщо:

- Особистий ключ підписувала відповідає відкритому ключу, зазначеному в сертифікаті;

- КЕП підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису.

У п. 11.10 Договору сторонами погоджено, що додатки, додаткові угоди, зміни до цього Договору, якими сторони обмінялися за допомогою факсимільного (електронної) зв`язку, мають юридичну силу. Кожна із Сторін зобов`язана надати оригінал відповідного додатку, додаткової угоди, зміни до цього Договору іншій Стороні протягом 7-ми календарних днів з моменту його відправлення за допомогою факсимільного або електронного зв`язку.

Договір підписано уповноваженими особами та скріплено печатками, у встановленому порядку Договір не оспорено та не визнано недійсним, доказів розірвання Договору матеріали справи не містять. Таким чином, Договір є дійсним, укладеним належним чином та є обов`язковим для виконання сторонами.

У Додатку № 1 до Договору відповідального зберігання нафтопродуктів № 87 від 30.05.2024 сторонами визначено, що зберігання нафтопродуктів здійснюється Зберігачем на підприємствах нафтопродуктозабезпечення, розташованих за адресою: 22800 Вінницька обл., м. Немирів, вул. Польова, 3, станція Немирів, Південно-Західна залізниця, Код станції 336202 (нафтобаза ТОВ "Немирів Нафтобаза") в такому асортименті, кількості та цінах: асортимент товару, що передається на зберігання паливо дизельне; код згідно УКТЗЕД 2710 19 43 00; одиниця виміру л; кількість, л +/-10%* 300 000,00; ціна Товару з ПДВ за літр грн 44,08; загальна вартість Товару з ПДВ грн 13 224 000,00.

У пункті 1.4 Додатку сторонами погоджено, що Клієнт передає Зберігачу на відповідальне зберігання Товар до 20 червня 2024 р. Разом з цим, з урахуванням п. 1.5 Додатку, Зберігач зобов`язаний повернути Товар з відповідального зберігання до 30 жовтня 2024 р., якщо інший строк не буде передбачений в заявці Клієнта направленій на електронну адресу Зберігача вказану в реквізитах.

За умовами п. 1.6 Додатку повернення Товару Зберігачем Клієнту здійснюється шляхом доставки Товару транспортом і за рахунок Зберігача до наступних складів Клієнта: Вінницька область, Хмільницький район, с. Байківка, вул. Яблунева, буд. 19; Житомирська область, Житомирський район, с. Троща, вул. Чуднівська, буд 56б; Житомирська область, Житомирський район, с. Ліщин, комплекс будівель і споруд № 14; Житомирська область, Житомирський район, с. Липне, вул. В. Бойка, буд. 14, остаточне місце поставки і кількість, згідно заявок Клієнта.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання Договору відповідального зберігання нафтопродуктів № 87 від 30.05.2024, клієнт передав на зберігання зберігачу дизельне паливо в загальній кількості 247 651 кг, що підтверджується, зокрема:

- актами приймання нафти або нафтопродуктів за кількістю: № 86 від 04.06.2024 (123 100 кг), № 87 від 05.06.2024 (76 690 кг), № 88 від 06.06.2024 (47 861 кг);

- прибутковими накладними на зберігання: № НН-00053 від 04.06.2024 (123 100 кг), № НН-00054 від 05.06.2024 (76 690 кг), № НН-00055 від 06.06.2024.

ТОВ "Кусто Агро Фармінг" у період з 19.08.2024 по 03.10.2024, у відповідності до п. 1.5 Додатку № 1 до Договору № 87 від 30.05.2024, надіслано на електронну адресу ТОВ "Немирів Нафтобаза" заявки на відвантаження нафтопродуктів з визначенням узгодженої адреси та дати відвантаження, а саме: заявка № 246/1 від 19.08.2024; заявка № 246/2 від 03.09.2024; заявка № 246/3 від 09.09.2024; заявка № 246/4 від 19.09.2024; заявка № 246/5 від 01.10.2024; заявка № 247 від 03.10.2024; заявка № 248 від 03.10.2024.

На виконання умов Договору відповідального зберігання нафтопродуктів № 87 від 30.05.2024 ТОВ "Немирів Нафтобаза" передало, а ТОВ "Кусто Агро Фармінг" прийняло нафтопродукти (паливо дизельне ЕN590) в загальній кількості 262 950 л, що підтверджується актами передачі нафтопродуктів зі зберігання, видатковими накладними зі зберігання та товарно-транспортними накладними на відпуск нафтопродуктів (нафти).

Однак, як стверджує позивач, відповідач в порушення своїх зобов`язань у погоджені в заявках дати не здійснив відвантаження товару в загальній кількості 37 000 л, за який позивачем була здійснена оплата.

У зв`язку з не відвантаженням відповідачем дизельного пального за Договором № 87 від 30.05.2024 у кількості 37 000,00 л та за Договором поставки № КАФ 70-05/24 від 30.05.2024 у кількості 200 000,00 л у погоджені строки, позивачем було направлено відповідачу письмову вимогу № 261 від 14.10.2024 про поставку палива дизельного в кількості 237 000,00 л та сплату штрафних санкцій в розмірі 1 417 221,32 грн.

У свою чергу ТОВ "Немирів Нафтобаза" відповіддю на вимогу № 114 від 22.10.2024 повідомило ТОВ "Кусто Агро Фармінг", що оскільки останнім, у відповідності до п. 6 специфікації № 2 до Договору поставки № КАФ 70-05/24 від 30.05.2024, було сплачено лише 6 547 200,00 грн, що становить 80% вартості Товару, а податкова накладна вже зареєстрована, тому Товариству необхідно сплатити залишок вартості палива в сумі 1 636 800,00 грн та підтвердити коригування податкової накладної № 5 від 12.06.2024 на суму неотриманої оплати, для реєстрації нової податкової накладної, на дату відвантаження продукції. Стосовно Договору № 87 від 30.05.2024, то ТОВ "Немирів Нафтобаза" зазначило, що не відмовляється поставити паливо в обсязі 37 000 л, яке перебуває на зберіганні, але після подання письмової заявки відповідно до п. 3.1 Договору.

Проте, станом на дату подання позовної заяви ТОВ "Немирів Нафтобаза" не виконало вимог ТОВ "Кусто Агро Фармінг", викладених у вимозі, не здійснило поставку палива дизельного та сплати штрафних санкцій, що стало підставою для звернення за захистом порушеного права до суду.

Надаючи правову кваліфікацію доказам які надані сторонами та викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог суд виходить з такого.

Щодо суті позовних вимог за Договором поставки № КАФ 70-05/24 від 30.05.2024, суд зазначає таке.

Статтею 193 Господарського кодексу України (надалі ГК України) встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до статей 11, 509 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (зобов`язань), які повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 ЦК України), а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається (ст. 525 ЦК України).

Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання параграфа 1 глави 30 ГК України, глави 54 ЦК України (поставка, купівля-продаж).

Згідно із ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ним, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За своєю правовою природою правовідносини між позивачем та відповідачем в межах даного спору врегульовано положеннями глави 54 Цивільного кодексу України, враховуючи укладений між сторонами Договір поставки № КАФ 70-05/24 від 30.05.2024.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець - прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до частини 1 статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Пунктом 3.2 Договору визначено, що розрахунки за товар Покупець здійснює після отримання рахунку протягом 2-х днів, шляхом безготівкового переказу грошових коштів на поточний рахунок Постачальника, вказаний у реквізитах Постачальника в даному Договорі якщо інше не передбачене Специфікацією.

У Специфікаціях № 1 від 30.05.2024 та № 2 від 07.06.2024 до Договору поставки № КАФ 70-05/24 від 30.05.2024 сторонами погоджені умови щодо порядку оплати, а саме: 80% оплати вартості Товару, протягом 2 банківських днів з моменту підписання Сторонами видаткової накладної (при умові підтвердження показників якості) та надання Постачальником відповідного рахунку; 20% оплати вартості Товару, протягом 2 банківських днів з моменту реєстрації Постачальником податкової накладної.

Враховуючи зазначений вид договорів, вбачається, що він є оплатним, і обов`язку продавця за договором поставити товар відповідає обов`язок покупця оплатити вартість цього товару.

Відповідно до положень статті 693 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений ст. 530 цього Кодексу.

Як убачається з матеріалів справи, у відповідності до вказаних умов Товариством з обмеженою відповідальністю "Кусто Агро Фармінг", у період з 31.05.2024 по 11.06.2024, здійснено попередню оплату товару в загальному розмірі 19 543 200,00 грн, що підтверджується низкою платіжних інструкцій.

Отже, позивач свої зобов`язання щодо внесення попередньої оплати у встановлені договором порядку, строк та розмірі виконав належним чином.

В силу приписів статті 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього кодексу.

Так, у розділі 2 Договору сторонами визначені умови щодо поставки товару, а саме:

- поставка товару за цим Договором здійснюється на умовах та у строки погоджені сторонами у специфікації. Право власності на товар переходить до Покупця з моменту передачі товару Покупцю. Підтвердженням передачі (поставки) товару є підписання сторонами видаткової накладної. Ризик випадкового знищення (втрати) або випадкового пошкодження товару переходить до Покупця з моменту передачі йому товару (п. 2.1 Договору);

- товар постачається Покупцю в кількості та за ціною, визначених у видатковій накладній/специфікації на умовах: DDР. При тлумаченні умов постачання за цим Договором мають силу Офіційні правила тлумачення торгівельних термінів Міжнародної торгівельної палати - "Інкотермс", в редакції 2020 р. В разі розбіжності між положеннями цього Договору з "Інкотермс-2020", вищу силу мають положення Договору (п. 2.2 Договору).

Пунктом 4 Специфікацій № 1 від 30.05.2024 та № 2 від 07.06.2024 визначено термін поставки до 20.06.2024 включно, якщо інші терміни не будуть передбачені заявками Покупця.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідачем на виконання умов Договору поставки № КАФ 70-05/24 від 30.05.2024, поставлено позивачу товар на загальну суму 12 996 000,00 грн.

Разом з цим доказів поставки дизельного палива на суму 6 547 200,00 грн матеріали справи не містять та відповідачем суду в порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України, таких доказів не надано.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

У відповідності до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 Цивільного кодексу України).

Оскільки відповідач не здійснив поставку товару у встановлені у Специфікації № 2 від 07.06.2024 до Договору № КАФ 70-05/24 від 30.05.2024 строки, суд вважає обґрунтованими доводи позивача про порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором поставки № КАФ 70-05/24 від 30.05.2024.

За приписами ст. ст. 669, 670 ЦК України кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні, якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Відповідно до ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Згідно з ч. 2 ст. 570 ЦК України якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Водночас, згідно з положеннями чинного в Україні законодавства, авансом є грошова сума, яку перераховують згідно з договором наперед у рахунок майбутніх розрахунків за товари (роботи, послуги), які мають бути отримані (виконані, надані). Тобто, у разі невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося, аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №910/12382/17.

Отже, можна зробити висновок, що умовою застосування ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю, а у разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати.

Можливість обрання певного визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця.

Отже, волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця. Законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, а тому останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі формі позову (такі правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 15.02.2024 у справі №910/3611/23, від 09.02.2023 у справі № 910/5041/22, від 07.02.2018 у справі №910/5444/17).

За встановлених обставин, зважаючи на те, що доказів повернення суми передплати у розмірі 6 547 200,00 грн матеріали справи не містять, відповідно до ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України у позивача виникло право вимагати повернення суми попередньої оплати від відповідача, який одержав суму попередньої оплати товару і не передав товар, який відповідає заявленому асортименту, тому позовна вимога щодо стягнення з відповідача сплаченої суми попередньої оплати у розмірі 6 547 200,00 грн є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Поряд з цим, за порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань, позивачем заявлено до стягнення 813 927,87 грн пеню, 81 840,00 грн штраф та 693 180,33 грн - 25% річних.

Розглядаючи вимоги позивача про стягнення 813 927,87 грн - пені та 81 840,00 грн - штрафу, суд зважає на таке.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов`язання, згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки та відшкодування збитків.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України та ст. 230 Господарського кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

Частиною першою ст. 548 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 230 та ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до приписів ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Таким чином, законом передбачено право сторін визначати у договорі розмір санкцій і строки їх нарахування за прострочення виконання зобов`язання. У разі відсутності таких умов у договорі, нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконаним відповідно до частини шостої статті 232 ГК України.

Суд також зазначає, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій (наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09.02.2018 у справі № 911/2813/17, від 22.03.2018 у справі № 911/1351/17, від 25.05.2018 у справі № 922/1720/17, від 02.04.2019 у справі № 917/194/18, від 02.04.2019 у справі № 917/194/18).

Правова позиція щодо можливості застосування пені та штрафу за порушення будь - яких господарських зобов`язань, а не тільки за невиконання грошового зобов`язання, викладена в постанові Верхового Суду від 19.09.2019 у справі № 904/5770/18, від 17.09.2020 року у справі № 922/3548/19.

Пунктом 4.5 Договору сторони погодили, що у випадку порушення Постачальником термінів постачання, термінів заміни неякісного Товару чи при непоставці товару, Постачальник сплачує Покупцю на його вимогу пеню у розмірі, який розраховується, виходячи з розміру подвійної облікової ставки, яка встановлюється Національним банком України і діє у період прострочення, від відповідної вартості не поставленого/не заміненого вчасно Товару за кожен календарний день такого прострочення, та штраф один відсоток від вартості не своєчасно поставленого/заміненого товару.

Суд, перевіривши розрахунок пені та штрафу на предмет відповідності вимогам чинного законодавства, виявив помилку в бік завищення. Вказана помилка полягає у неправильному визначенні суми основного боргу на яке здійснюється нарахування пені та штрафу.

Здійснивши власний розрахунок пені та штрафу з суми заборгованості 6 547 200,00 грн, при цьому не виходячи за межі заявленого позивачем періоду, суд встановив, що належні до стягнення з відповідача розмір пені становить 651 142,30 грн та штрафу - 65 472,00 грн (розрахунок додається).

Відтак вимоги про стягнення з відповідача 651 142,30 грн - пені та 65 472,00 грн штрафу підлягають до часткового задоволення.

Розглядаючи вимогу позивача про стягнення 693 180,33 грн - 25% річних, суд зважає на таке.

Порядок нарахування процентів за користування чужими грошовими коштами визначається нормами Цивільного кодексу України.

Згідно із частиною 1 статті 536 Цивільного кодексу України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (ч. 2 ст. 536 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 3 ст. 693 Цивільного кодексу України на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов`язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця.

Отже, якщо покупець був зобов`язаний здійснити попередню оплату, то на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 Цивільного кодексу України у разі прострочення продавцем передачі товару.

Наведене дає підстави для висновку, що положення частини 3 статті 693 Цивільного кодексу України являють собою особливий (спеціальний) спосіб захисту покупця товару, який здійснив попередню оплату, від неналежного виконання зобов`язань з боку продавця, відповідно до якої на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати.

За своєю правовою природою проценти є винагородою (платою) за користування грошовими коштами. Натомість неустойка є видом забезпечення виконання зобов`язання та за своєю правовою природою є штрафною санкцією, яка може застосовуватись до боржника у разі порушення ним зобов`язання.

Відтак передбачені статтею 536 та частиною третьою статті 693 Цивільного кодексу України проценти мають зовсім іншу правову природу, ніж неустойка (пеня, штраф), виступають способом захисту прав та інтересів покупця, який, здійснивши оплату продукції на умовах попередньої її оплати, набув також статусу кредитора за договором по відношенню до продавця до моменту передання йому такої продукції. При цьому до моменту пред`явлення покупцем вимоги до продавця про повернення суми попередньої оплати відповідно до частини другої статті 693 Цивільного кодексу України, користування продавцем грошовими коштами попередньої оплати як сумою позики буде вважатися правомірним, на які покупець як кредитор може правомірно нараховувати проценти за користування. Натомість після пред`явлення покупцем продавцю такої вимоги (про повернення суми попередньої оплати відповідно до частини другої статті 693 Цивільного кодексу України) за умови непоставки продавцем покупцю товару та неповернення суми попередньої оплати у продавця виникає грошове зобов`язання з повернення суми попередньої оплати, а користування продавцем цими коштами буде неправомірним. У такому випадку покупець втрачає право на нарахування продавцю на суму цих коштів процентів, передбачених частиною третьою статті 693 Цивільного кодексу України, та разом з цим набуває право на нарахування та стягнення з продавця процентів, передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, що нараховуються внаслідок прострочення боржником (у даному випадку - продавцем) грошового зобов`язання (з повернення попередньої оплати) та які є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання на відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима.

З огляду на різну правову природу проценти, передбачені частиною третьою статті 693 Цивільного кодексу України, не можуть бути ототожнені з неустойкою та процентами, передбаченими частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

Крім того, правова природа передбаченої договором плати за користування чужими грошовими коштами не залежить від встановленого сторонами у договорі способу обчислення такої плати.

Передбачене статтею 536, частиною третьою статті 693, частиною першою статті 1048, частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України право сторін на встановлення плати за користування грошовими коштами (попередньою оплатою) з урахуванням положень статті 6 та частини першої статті 627 Цивільного кодексу України слід розуміти як право сторін на визначення саме розміру процентів і порядку їх сплати, а не обрання ними іншого способу оплати.

Аналогічні висновки викладено в постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі №910/14180/18.

У пункті 4.6 Договору сторони дійшли згоди, що у відповідності до ч. 3 ст. 693 ЦКУ у разі непоставки товару у встановленні строки, Постачальник сплачує Покупцю проценти у розмірі 25% річних від суми попередньої оплати, з дня одержання попередньої оплати вартості такого товару.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 25% річних судом встановлено, що при здійсненні розрахунку, позивачем невірно визначено період нарахування 25% річних.

Статтею 253 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Здійснивши власний розрахунок 25% річних, судом, за період прострочення з 12.06.2024 по 12.11.2024 отримано 688 708,20 грн (розрахунок додається).

Відтак, вимога позивача про стягнення 25% річних підлягає до часткового задоволення, у розмірі 688 708,20 грн.

Щодо суті позовних вимог за Договором відповідального зберігання нафтопродуктів № 87 від 30.05.2024, суд зазначає таке.

Відповідно до частин першої, другої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з приписами статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів.

Частиною першою статті 173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених Господарським кодексом України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (стаття 174 Господарського кодексу України).

В силу частин першої, четвертої статті 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору, зокрема, на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Частиною сьомою статті 179 Господарського кодексу України унормовано, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

За умовами частини першої статті 627 Цивільного кодексу України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 Цивільного кодексу України).

За своєю правовою природою правовідносини між позивачем та відповідачем в межах даного спору врегульовано положеннями глави 66 Цивільного кодексу України, враховуючи укладений між сторонами Договір відповідального зберігання нафтопродуктів № 87 від 30.05.2024.

Згідно із частиною 1 статті 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Відповідно до статті 938 ЦК України зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов`язаний зберігати річ до пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення. Якщо строк зберігання речі визначений моментом пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення, зберігач має право зі спливом звичайного за цих обставин строку зберігання вимагати від поклажодавця забрати цю річ в розумний строк.

В силу частини 1 статті 943 ЦК України зберігач зобов`язаний виконувати свої обов`язки за договором зберігання особисто.

Судом встановлено, що на підставі Договору відповідального зберігання нафтопродуктів № 87 від 30.05.2024, відповідач взяв на себе зобов`язання забезпечити виконання робіт які пов`язані з прийманням, обліком, зберіганням та видачею нафтопродуктів поклажодавця, у порядку та на умовах даного договору.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання Договору відповідального зберігання нафтопродуктів № 87 від 30.05.2024, клієнт передав на зберігання зберігачу дизельне паливо в загальній кількості 247 651 кг, що підтверджується актами приймання нафти або нафтопродуктів за кількістю та прибутковими накладними на зберігання.

Відповідно до статті 948 ЦК України поклажодавець зобов`язаний забрати річ від зберігача після закінчення строку зберігання.

За умовами пункту 3.1 Договору передбачено, що відпуск нафтопродуктів зі зберігання Клієнту, або особам, зазначеним Клієнтом, проводиться на підставі письмової заявки Клієнта в терміни, які вказані в ній, на умовах передбачених у Додатках відповідно до правил Інкотермс.

У пункті 1.5 Додатку сторони визначили, що Зберігач зобов`язаний повернути Товар з відповідального зберігання до 30 жовтня 2024 р., якщо інший строк не буде передбачений в заявці Клієнта направленій на електронну адресу Зберігача вказану в реквізитах.

На виконання умов Договору відповідального зберігання нафтопродуктів № 87 від 30.05.2024 ТОВ "Немирів Нафтобаза" передало, а ТОВ "Кусто Агро Фармінг" прийняло нафтопродукти (паливо дизельне ЕN590) в загальній кількості 262 950 л, що підтверджується актами передачі нафтопродуктів зі зберігання, видатковими накладними зі зберігання та товарно-транспортними накладними на відпуск нафтопродуктів (нафти). Разом з тим відвантаження товару в загальній кількості 37 000 л у погоджені в заявках дати відповідач не здійснив.

Суд враховує, що у відповіді на вимогу № 114 від 22.10.2024 ТОВ "Немирів Нафтобаза" зазначило, що не відмовляється поставити паливо в обсязі 37 000 л, яке перебуває на зберіганні, але після подання письмової заявки відповідно до п. 3.1 Договору.

Відповідно до заявки № 248 від 03.10.2024 кінцевою датою відвантаження нафтопродуктів у пункті розвантаження Вінницька область, Хмільницький район, с. Байківка, вул. Яблунева, буд. 19 є 07.10.2024.

З огляду на вказане вище, суд дійшов висновку, що у відповідача виник обов`язок з повернення майна переданого на відповідальне зберігання за Договором № 87 від 30.05.2024.

Оскільки відповідач не є власником товару, що був йому переданий позивачем, то відповідно до умов договору і положень ст. 942 ЦК України він був зобов`язаний зберігати переданий позивачем товар та повернути його позивачу відповідно до вимог ст. 953 ЦК України та умов договору, проте такого повернення товару відповідачем зроблено не було.

Згідно із частинами 1, 2 статті 949 ЦК України зберігач зобов`язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості. Річ має бути повернена поклажодавцю в такому стані, в якому вона була прийнята на зберігання, з урахуванням зміни її природних властивостей.

Відповідно до статті 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Відповідачем не подано доказів, які б свідчили про те, що він вживав всіх залежних від нього заходів, необхідних для належного виконання свого обов`язку, докази повернення товару позивачу в матеріалах справи відсутні.

Відтак, враховуючи те, що відповідачем не повернуто позивачу переданий останнім на зберігання товар, що свідчить про недобросовісну поведінку відповідача, що цілком залежала від його волі, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позовної вимоги позивача про стягнення суми непереданого (непоставленого) дизельного палива.

Судом враховано, що розмір заявленої до стягнення суми непереданого (непоставленого) дизельного палива позивачем розраховано із вартості переданого на зберігання та неповернутого позивачу товару.

Згідно із п. 1.3 Додатку № 1 до Договору ціна товару, що передане на відповідальне зберігання становить 44,08 грн/л.

Відповідно до розрахунку вартості пального наведеного позивачем - вартість 37 050 л дизпалива складає 1 633 164,00 грн (37 050 л * 44,08 грн/л = 1 633 164,00 грн).

У зв`язку з викладеним, враховуючи, що розмір непереданого (непоставленого) дизельного палива є документально підтвердженим, здійснивши перевірку заявленої позивачем до стягнення суми непереданого (непоставленого) дизельного палива, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суми непереданого (непоставленого) дизельного палива у розмірі 1 633 164,00 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Поряд з цим, за порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань, позивачем заявлено до стягнення 38 649,35 грн пеню.

Розглядаючи вимогу позивача про стягнення 38 649,35 грн пені, суд зважає на таке.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов`язання, згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У відповідності до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки та відшкодування збитків.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України та ст. 230 Господарського кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

Частиною першою ст. 548 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 230 та ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до приписів ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Таким чином, законом передбачено право сторін визначати у договорі розмір санкцій і строки їх нарахування за прострочення виконання зобов`язання. У разі відсутності таких умов у договорі, нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконаним відповідно до частини шостої статті 232 ГК України.

Суд також зазначає, що одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій (наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09.02.2018 у справі № 911/2813/17, від 22.03.2018 у справі № 911/1351/17, від 25.05.2018 у справі №922/1720/17, від 02.04.2019 у справі № 917/194/18, від 02.04.2019 у справі №917/194/18).

Правова позиція щодо можливості застосування пені та штрафу за порушення будь - яких господарських зобов`язань, а не тільки за невиконання грошового зобов`язання, викладена в постанові Верхового Суду від 19.09.2019 у справі №904/5770/18, від 17.09.2020 року у справі № 922/3548/19.

Положенням п. 7.2 Договору сторонами передбачено, зокрема, що Зберігач зобов`язується сплатити на користь Клієнта неустойку в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми оціночної вартості нафтопродуктів, які не повернуто Клієнту, за кожен день прострочення від моменту пред`явлення вимоги Клієнтом про видачу (повернення) товару до моменту відшкодування його вартості Зберігачем.

Як вбачається з матеріалів справи вимога ТОВ "Кусто Агро Фармінг" про поставку палива дизельного датована 14.10.2024.

Суд, перевіривши розрахунок пені на предмет відповідності вимогам чинного законодавства, виявив помилку в бік завищення. Вказана помилка полягає у неправильному визначенні суми основного боргу на яке здійснюється нарахування пені та періоду нарахування.

Здійснивши власний розрахунок пені, судом, за період прострочення з 15.10.2024 по 09.11.2024 з суми заборгованості 1 633 164,00 грн отримано 30 164,45 грн (розрахунок додається).

Відтак, вимога позивача про стягнення пені за Договором відповідального зберігання нафтопродуктів № 87 від 30.05.2024 підлягає до часткового задоволення, у розмірі 30 164,45 грн.

Завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Статтею 14 ГПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч. 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005 р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Водночас, відповідачем не надано належних доказів в спростування доводів позивача та підтверджених матеріалами справи обставин.

Отже, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є доказово обґрунтованими та нормативно підставними, а тому підлягають до часткового задоволення, з наведених вище мотивів.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається: у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на те, що судом задоволено позовні вимоги позивача частково, тому на відповідача покладаються витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 144 238,07 грн, решта суми судового збору покладаються на позивача.

Враховуючи вищенаведене та керуючись статтями 2, 4, 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Немирів Нафтобаза" (вул. Польова, буд. 3, м. Немирів, Вінницький район, Вінницька область, 22800; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Кусто Агро Фармінг" (вул. Грушевського, буд. 28, прим. 3, м. Вінниця, 21050; ) 6 547 200 грн 00 коп суми попередньої оплати; 651 142 грн 30 коп пені за Договором поставки № КАФ 70-05/24 від 30.05.2024; 688 708 грн 20 коп 25% річних; 65 472 грн 00 коп штрафу; 1 633 164 грн 00 коп суми непереданого (непоставленого) дизельного палива; 30 164 грн 45 коп пені за Договором відповідального зберігання нафтопродуктів № 87 від 30.05.2024; 144 238 грн 07 коп витрат зі сплати судового збору.

В решті позову відмовити.

Примірник рішення надіслати сторонам до електронних кабінетів в ЄСІТС.

Рішення суду набирає законної сили у строки передбачені ст. 241 ГПК України.

Рішення може бути оскаржене до Північно-західного апеляційного господарського суду, в порядку та строки визначені ст.ст. 256, 257 ГПК України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне рішення складено 14 лютого 2025 р.

Суддя Василь МАТВІЙЧУК

віддрук. прим.:

1 - до справи