ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2025 року м. ОдесаСправа № 916/3193/24
м. Одеса, проспект Шевченка, 29, зал судових засідань Південно-західного апеляційного господарського суду №1

Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді Савицького Я.Ф.,

суддів: Діброви Г.І.,

Принцевської Н.М.,

секретар судового засідання Полінецька В.С.,

за участю представників учасників судового процесу:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту комунальної власності Одеської міської ради

на рішення Господарського суду Одеської області

від 20 листопада 2024 року (повний текст складено 29.11.2024)

у справі № 916/3193/24

за позовом: Департаменту комунальної власності Одеської міської ради

до відповідача: СПІЛКИ ДЗЕСІНМОН-СЕРІНРЮ КАРАТЕ-ДО УКРАЇНИ

про виселення та стягнення 93 859,34 грн., -

суддя суду першої інстанції: Волков Р.В.,

місце винесення рішення: м. Одеса, проспект Шевченка, 29, Господарський суд Одеської області

Сторони належним чином повідомлені про час і місце засідання суду.

В судовому засіданні 12.02.2025, відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, підписано вступну та резолютивну частину постанови без її проголошення.

В С Т А Н О В И В:

У липні 2024 року Департамент комунальної власності Одеської міської ради (далі також позивач, Департамент) звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до СПІЛКИ ДЗЕСІНМОН СЕРІНРЮ КАРАТЕ-ДО УКРАЇНИ (далі також відповідач, СПІЛКА), в якій просив суд:

- виселити СПІЛКУ ДЗЕСІНМОН СЕРІНРЮ КАРАТЕ-ДО УКРАЇНИ з нежитлового приміщення першого поверху, загальною площею 215,7 кв.м, що розташоване за адресою: м. Одеса, просп. Академіка Глушка, 1-Г, на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради;

- стягнути з відповідача на користь Департаменту комунальної власності Одеської міської ради неустойку за прострочення повернення об`єкта оренди у розмірі 93 859,34 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, Департамент посилався на порушення відповідачем свого обов`язку щодо своєчасного повернення орендованого ним приміщення після закінчення 17.09.2020 дії договору оренди від 27.01.2012 №01-к/12, яким останньому було надано у строкове платне користування вищевказаний нежитловий об`єкт оренди. З посиланням на те, що відповідач не виконує свого зобов`язання щодо повернення об`єкта оренди, позивач в порядку ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України нарахував відповідачу неустойку у розмірі подвійної орендної плати за період з 18.09.2020 по 30.06.2024.

В процесі розгляду справи, відповідачем було подано заяву про застосування строку позовної давності.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 20.11.2024 у справі №916/3193/24 (суддя Волков Р.В.) у задоволенні позову відмовлено.

У вказаному рішенні суд першої інстанції встановив, що спірний договір оренди від 27.01.2012 №01-к/12 припинив свою дію 17.09.2020, у зв`язку із закінченням строку, на який його було укладено і відповідач об`єкт оренди не використовує, що підтверджується, зокрема, Актом обстеження нежитлового приміщення від 15.04.2024, складеним позивачем. Водночас, місцевим господарським судом було встановлено, що відповідач не мав обов`язку щодо повернення об`єкта оренди за актом приймання-передачі, оскільки виходячи з умов спірного договору, об`єкт оренди передавався відповідачу у погодинне користування 18 годин на місяць, у зв`язку з чим сторонами у договорі оренди було узгоджено відсутність обов`язку останніх складати акти здачі приміщення в оренду та повернення цього приміщення з оренди. Зважаючи на те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами вчинення відповідачем після закінчення строку дії договору (з 18.09.2020) перешкод у користуванні та/або розпорядженні об`єктом оренди, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про виселення відповідача з нежитлового приміщення першого поверху, загальною площею 215,7 кв.м, за адресою: м. Одеса, просп. Академіка Глушка, 1-Г задоволенню не підлягають.

Разом з цим, суд, враховуючи умови пункту 4.10. договору та положення ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України, зазначив, що для застосування останніх (стягнення неустойки) слід встановити обставини, за яких орендар мав можливість передати майно за актом, що було предметом оренди, але умисно цього обов`язку не виконав. Однак, у даному випадку, з огляду на відсутність у відповідача обов`язку щодо підписання акту приймання-передачі приміщення, недоведенням позивачем існування у відповідача такого обов`язку та ухилення від його виконання, а також враховуючи відсутність у матеріалах справи доказів зайняття приміщення відповідачем після закінчення строку дії договору оренди, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення 93 859,34 грн неустойки, нарахованої в порядку ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України, задоволенню не підлягають.

Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності, то суд першої інстанції відмовив у її задоволенні, оскільки, дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Департамент комунальної власності Одеської міської ради звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 20.11.2024 у справі №916/3193/24 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги є аналогічними доводам, викладеним позивачем в позовній заяві.

Водночас, апелянт зазначив, що неустойка, згідно із ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України розглядається як законна неустойка і застосовується незалежно від погодження сторонами цієї форми відповідальності в договорі найму (оренди). Разом з цим судом першої інстанції не враховано, що особливий статус згаданої неустойки обумовлений саме тим, що зобов`язання наймача (орендаря) з повернення об`єкта оренди виникає після закінчення дії договору оренди, і наймодавець (орендодавець) в цьому випадку позбавлений можливості застосовувати щодо недобросовісного наймача інші засоби стимулювання до виконання, окрім використання права на стягнення неустойки в розмірі подвійної плати за користування орендованим майном.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 13.01.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Департаменту комунальної власності Одеської міської ради на рішення Господарського суду Одеської області від 20.11.2024 у справі №916/3193/24 та призначено її розгляд на 12.02.2025 об 11:30 год. Крім того, даною ухвалою відповідачу встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідач СПІЛКА ДЗЕСІНМОН СЕРІНРЮ КАРАТЕ-ДО УКРАЇНИ своїм правом щодо надання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відзив до суду не надав, проте, згідно з ч. 3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представники жодної зі сторін у судове засідання 12.02.2025 не з`явились; про дату час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином.

Враховуючи положення ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до яких неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи та те, що матеріали справи містять докази повідомлення учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання; з огляду на те, що судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства; участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком сторін; явка учасників судового процесу ухвалами суду не визнана обов`язковою; матеріалів справи достатньо для її розгляду та прийняття рішення, судова колегія вважає за можливе розглянути подану апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції за відсутністю представників сторін.

В судовому засіданні 12.02.2025, відповідно до ч.ч. 4. 5 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, підписано вступну та резолютивну частину постанови без її проголошення.

Згідно зі ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, розглянувши доводи та вимоги апеляційної скарги, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду встановила наступне.

З огляду на матеріали справи вбачається, що Територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради належить об`єкт нерухомого майна нежила будівля та споруди, загальною площею 6804,4 кв.м, який знаходиться за адресою: Одеська обл., м. Одеси, проспект Академіка Глушка, буд. 1-Г (реєстраційний номер об`єкта нерухового майна 101), що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №77877267 від 10.01.2017 (а.с. 41-42), витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 19421088 від 04.07.2008 (а.с. 43) та свідоцтвом про право власності (а.с. 44).

27.01.2012 між Відділом освіти Київської районної адміністрації Одеської міської ради як орендодавцем та СПІЛКОЮ ДЗЕСІНМОН СЕРІНРЮ КАРАТЕ-ДО УКРАЇНИ як орендарем укладено Договір оренди нежилого приміщення № 01-к/12 (далі Договір; а.с. 11-15), згідно з п. 1.1. якого орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне погодинне користування приміщення у Одеській гімназії № 9, загальною площею 213,10 кв.м, розташоване за адресою: м. Одеса, пр-т Ак. Глушка, 1г.

Згідно з п. 1.3. Договору термін дії останнього з 27.01.2012 до 29.12.2012.

Порядок розрахунків сторони визначили у Розд. 2 Договору.

Так, згідно з п. 2.2. Договору за орендоване приміщення орендар зобов`язується сплачувати орендну плату відповідно до розрахунку, приведеного у додатку 1 до Договору, що становить за перший після підписання Договору оренди місяць 496,76 грн без ПДВ та є базовою ставкою орендної плати за місяць. Розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру орендної плати за минулий місяць на щомісячний індекс інфляції, що друкується Мінстатом України. ПДВ розраховується відповідно до вимог чинного законодавства.

Пунктом 2.3. Договору передбачено, що орендар зобов`язаний вносити орендну плату, відшкодування комунальних послуг та інших платежів щомісячно до 25 числа поточного місяця, незалежно від результатів господарської діяльності.

За змістом п. 3.4. Договору, при постійній оренді орендодавець зобов`язується передати орендарю нежиле приміщення згідно п. 1.1. цього Договору за актом приймання-передачі, який підписується обома сторонами.

Вказані у п. 1.1. приміщення передаються орендарю з метою проведення занять з карате-до.

Згідно з п. 4.7. Договору, після закінчення строку його дії чи у випадку дострокового розірвання, орендар зобов`язаний у 15-денний термін передати орендодавцю приміщення за актом (при постійній оренді) у належному стані, не гіршому ніж на момент передачі його в оренду, та відшкодувати орендодавцеві збитки у разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) об`єкта оренди.

Відповідно до п. 4.10. Договору, у випадку припинення його дії у зв`язку із закінченням строку чи дострокового розірвання, орендар сплачує неустойку в розмірі подвійної орендної плати з урахуванням щомісячного індексу інфляції по день підписання акта приймання-передачі приміщення (при постійній оренді).

Згідно з п. 7.8. Договору, у разі відсутності заяви однієї зі сторін про припинення або зміну умов Договору протягом одного місяця після закінчення терміну його дії, він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, що були передбачені Договором.

Пунктом 7.13. Договору сторони узгодили, що вступ орендаря у користування приміщеннями настає одночасно з підписанням акта приймання-передачі (при постійній оренді) вказаного приміщення.

Згідно з п. 7.18. Договору орендар використовує приміщення у погодинному режимі, узгодженому з адміністрацією гімназії 18 годин на місяць.

Додатком до Договору є Розрахунок орендної плати та відшкодування комунальних послуг (а.с. 16), відповідно до якого сторонами узгоджено використання орендованого приміщення протягом 18 годин на місяць. Вартість оренди складає 620,80 грн на місяць з ПДВ (базовий місяць).

Як встановлено судом першої інстанції, в подальшому між сторонами було підписано низку додаткових договорів до Договору оренди.

Додатковим договором №1 від 10.02.2017 (а.с. 17-18) внесено зміни до Договору щодо: назви орендодавця КУ Центр фінансування та господарської діяльності закладів та установ системи освіти Київського району м. Одеси; предмета оренди приміщення в Одеській гімназії № 9, загальною площею 240,30 кв.м; терміну дії Договору до 29.12.2017; розрахунку орендної плати.

Додатковим договором №2 від 28.12.2017 (а.с. 20-21) внесено зміни до Договору щодо терміну дії Договору до 29.12.2018 та розрахунку орендної плати.

Додатковим договором №3 від 04.01.2018 (а.с. 23-24) внесено зміни до Договору шляхом доповнення його п/п 7.20. п. 7, згідно якого орендар щорічно у січні та на період шкільних літніх канікул використовує приміщення в тому режимі, про який додатково повідомляє орендодавця листами. Нарахування орендної плати … здійснюється пропорційно відпрацьованому часу.

Додатковим договором №5 від 23.03.2018 (а.с. 26-27) внесено зміни до Договору щодо: назви орендодавця Департамент комунальної власності Одеської міської ради; порядку внесення орендної плати на поточний рахунок Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, щомісячно, до 15 числа поточного місяця.

Додатковим договором №6 від 17.09.2019 (а.с. 28-29) внесено зміни до Договору щодо: терміну дії Договору до 17.09.2020; методики розрахунку орендної плати; п. 1.1. Договору, згідно з яким орендар передає у строкове платне користування нежилі приміщення першого поверху, загальною площею 215,7 кв.м (Одеська гімназія № 9); порядку розрахунків.

Додатковим договором №7 (а.с. 30-31) внесено зміни до Договору щодо методики та порядку розрахунків.

15.04.2024 представниками позивача здійснено обстеження об`єкта оренди, про що складено відповідний Акт обстеження (а.с. 32).

Актом встановлено, що СПІЛКА ДЗЕСІНМОН СЕРІНРЮ КАРАТЕ-ДО УКРАЇНИ об`єкт оренди не використовує та що за актом приймання-передачі приміщення орендарем не здавалось.

Департамент комунальної власності Одеської міської ради, зазначаючи, що Договір оренди припинив свою дію 17.09.2020 у зв`язку із закінченням строку, на який його було укладено, наголошує на тому, що після закінчення строку дії Договору відповідач не повернув об`єкт оренди шляхом складення відповідного акту приймання-передачі приміщення, що встановлено пунктом 4.7. Договору. Вказане стало підставою для нарахування відповідачу неустойку у розмірі подвійної орендної плати за період з 18.09.2020 по 30.06.2024 в порядку ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України та звернення Департаменту до господарського суду з даним позовом.

Проаналізувавши апеляційну скаргу в межах її доводів, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при винесені рішення, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступних висновків.

Господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 Господарського кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частинами 1, 3 ст. 283 Господарського кодексу України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. Об`єктом оренди може бути, зокрема, нерухоме майно (будівлі, споруди, приміщення); інше окреме індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення, що належить суб`єктам господарювання.

Строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором (ч. 4 ст. 284 Господарського кодексу України).

Згідно з частиною 1 статті 24 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" договір оренди припиняється, зокрема, в разі закінчення строку, на який його укладено.

Як зазначалось вище, спірний об`єкт оренди нежитлове приміщення відноситься до комунального майна Територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради, а відтак, до спірних правовідносин також підлягають застосуванню приписи Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Оскільки жодна зі сторін не заперечує про те, що строк дії спірного Договору оренди припинився 17.09.2020 судова колегія не досліджує дане питання.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, у справі що розглядається, спірний Договір оренди був укладений відносно погодинної оренди приміщення (спортивного залу), розташованого на першому поверсі Одеського ліцею №9 (балансоутримувач) для проведення занять з карате-до.

Також судом встановлено, що відповідач не користується відповідним приміщенням після закінчення строку дії Договору оренди, що не оспорюється позивачем. Навпаки, матеріалами справи підтверджується факт відсутності користування об`єктом оренди з боку орендаря, про що Департаментом, за результатом обстеження об`єкта оренди, складено Акт від 15.04.2024.

Однак, позивач наполягає на тому, що об`єкт оренди не був повернутий орендарем орендодавцю за Актом, складення якого передбачено умовами Договору оренди, а відтак є порушенням умов останнього.

З цього приводу судова колегія зазначає наступне.

Дійсно, відповідно до п. 4.7. Договору, зокрема після закінчення строку його дії, орендар зобов`язаний у 15-денний термін передати орендодавцю приміщення за Актом (при постійній оренді).

Тобто, даним пунктом Договору, на який посилається позивач, обумовлено складення Акту у разі постійного (безперервного, нероздільного) використання приміщення орендарем. Саме зазначення у Договорі такої умови для складення Акту повернення приміщення свідчить про те, що в іншому випадку складення відповідного Акту не передбачено.

Водночас, як правильно було зазначено судом першої інстанції та вбачається з умов Договору, відповідач використовував орендований спортивний зал погодинно. Відтак, орендар не мав обов`язку з повернення орендованого приміщення саме за Актом.

Наведене підтверджується також фактом відсутності складеного сторонами Акту передачі об`єкта оренди орендарю, хоча, якщо виходити з умов Договору оренди, даний обов`язок покладений на орендодавця пунктом 7.13 цього Договору.

Так, вказаним пунктом сторони узгодили, що вступ орендаря у користування приміщеннями настає одночасно з підписанням Акту приймання-передачі (при постійній оренді) вказаного приміщення.

Отже, орендодавець не склав та не підписував відповідний Акт передачі об`єкта оренди у користування орендаря, виходячи із застереження про складення відповідного Акту за умови саме постійної оренди, що не відбулось у спірних правовідносинах.

У даному контексті судова колегія звертає увагу на те, що згідно з положеннями ст. 795 Цивільного кодексу України, повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється (ч. 2 вказаної статті).

Проте, аналогічно, відповідно до ч. 1 ст. 795 Цивільного кодексу України передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. Із цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором.

Таким чином, Департамент займає суперечливу поведінку, коли не звертаючи уваги на свій обов`язок передати у користування приміщення за Актом (який не складався самим Департаментом), наполягає на обов`язковості повернення такого приміщення орендарем виключно за Актом

Тому, судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, враховуючи, що відсутність обов`язку сторін щодо підписання акту приймання-передачі об`єкта оренди, за умови погодинного користування, свідчать також положення самого Договору, зокрема, п.п. 3.4., 4.7., 4.10., 7.13, орендодавець, не був зобов`язаний складати Акт здачі приміщення в оренду, а відповідач, як орендар, Акт повернення приміщення з оренди.

Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Але, як зазначалось вище, матеріали даної справи свідчать та зазначається самим позивачем, що відповідач станом на дату розгляду справи не використовує спірне приміщення; доказів неможливості користуватись об`єктом оренди через дії СПИЛКИ Департаментом не надано; жодного доказу щодо здійснення з боку відповідача дій з обмеження використання Департаментом об`єкту оренди у матеріалах справи не міститься; позивачем не зазначено про неможливість розпоряджатись відповідним майном, у зв`язку із створенням відповідачем будь-яких перешкод позивачу

Таким чином, абсолютно правильним є висновок суду першої інстанції про те, що оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами вчинення відповідачем, після закінчення строку дії Договору (з 18.09.2020), перешкод у користуванні та/або розпорядженні об`єктом оренди, зважаючи на те, що відповідач не має обов`язку з підписання акту приймання-передачі приміщення у зв`язку з умовами Договору щодо використання об`єкта оренди у погодинному режимі (18 годин на місяць), позовні вимоги про виселення відповідача з нежитлового приміщення першого поверху, загальною площею 215,7 кв.м, за адресою: м. Одеса, просп. Академіка Глушка, 1-Г задоволенню не підлягають.

Разом з цим, у зв`язку з неналежним, на думку Департаменту, виконанням відповідачем умов Договору оренди від 27.01.2012 №01-к/12 щодо неповернення об`єкта оренди, позивач за період з 18.09.2020 по 30.06.2024 нарахував відповідачу 93 859,34 грн неустойки у розмірі подвійної орендної плати.

При цьому, Департамент виходив з приписів ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України, якою унормовано, що у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення.

Таким чином, позиція Департаменту полягає у тому, що право на стягнення неустойки, встановленої ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України, пов`язується з простроченням орендарем виконання зобов`язання з повернення орендованого майна за актом приймання-передачі.

Проте, як було встановлено вище, у даному випадку, обов`язку укладення Актів приймання-передачі приміщення (як в оренду, так і повернення з оренди) у сторін не виникло.

У цьому контексті апеляційна колегія звертає увагу на те, що алгоритм та порядок встановлення фактичних обставин кожної конкретної справи не є типовим та залежить в першу чергу від позиції сторін спору, а також доводів і доказів, якими вони обґрунтовують свою позицію. Всі юридично значущі факти, які складають предмет доказування, визначають фактичний склад у справі, що формується, виходячи з підстав вимог і заперечень сторін та норм матеріального права. Підстави вимог і заперечення осіб, які беруть участь у справі, конкретизують предмет доказування, який може змінюватися в процесі її розгляду.

Вказана позиція наведена Верховним Судом у постанові від 12.11.2024 у справі №909/550/23, в якій розглядались схожі спірні правовідносини.

У даній постанові Верховний Суд також зазначив, що зважаючи на закріплені у п. 6 ст. 3 Цивільного кодексу України принципи справедливості, добросовісності та розумності та, ураховуючи індивідуальний характер підстав, якими у спірних конкретних правовідносинах щодо застосування наслідків, передбачених ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України, обумовлюється наявність/відсутність "негайного повернення наймодавцеві речі" та вчинення/не вчинення "належних дій/заходів щодо повернення", а також оціночний характер цих категорій, зумовлюють висновок про відсутність як універсального переліку обставин, які мають кваліфікуватись як "негайне повернення" так відсутності універсального переліку дій/заходів орендаря, що можуть вважатись належними щодо негайного поверненням майна та вказувати, що є належними діями /заходами з повернення майна, втім у кожному конкретному випадку суд має розглядати справу з дотриманням статей 2, 210, 86 Господарського процесуального кодексу України з огляду на доводи та заперечення сторін.

Подібні за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду від 27.08.2024 у справі №924/177/24.

Судова колегія звертає увагу на те, що для застосування наслідків, передбачених ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України, яку позивач визначив як підставу вимог про стягнення неустойки, необхідна наявність вини (умислу або необережності) в особи, яка порушила зобов`язання, відповідно до вимог ст. 614 цього Кодексу. При цьому, для застосування відповідальності, передбаченої наведеною нормою, важливим є встановлення наявності в орендаря можливості передати майно, що було предметом оренди, та умисного невиконання ним цього обов`язку, що відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах: від 24.04.2018 у справі №910/14032/17, від 30.08.2019 у справі №910/13695/18, від 09.09.2019 у справі №910/16362/18 тощо.

Отже, до предмета доказування при розгляді спорів щодо стягнення неустойки в порядку ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України, як подвійної плати за користування орендованим майном після спливу строку дії договору оренди, входять обставини:

- невжиття орендарем належних заходів щодо повернення орендодавцю об`єкта оренди за наслідком припинення орендних правовідносин за відсутності умов, які б перешкоджали орендарю вчасно повернути майно орендодавцю у визначений договором оренди строк;

- умисне ухилення орендаря від обов`язку щодо повернення орендодавцю об`єкта оренди;

- утримання орендованого майна у володінні орендаря та перешкоджання орендарем в доступі орендодавця до належного йому об`єкта оренди;

- відсутність з боку орендодавця бездіяльності та невчинення ним дій, спрямованих на ухилення від обов`язку прийняти орендоване майно від орендаря та оформити повернення наймачем орендованого майна.

Таким чином, мова йде про існування факту неповернення орендованого майна в натурі після припинення орендних правовідносин, чого у даному спірному випадку не відбулось, оскільки орендар погодинно використовував приміщення Ліцею декілька разів у календарний місяць, яке залишив через закінчення строку Договору оренди.

Обставини вчинення орендарем дій з повернення орендованого майна та відсутність у нього умислу на ухилення від повернення об`єкта оренди виключають можливість застосування орендодавцем до орендаря відповідальності у вигляді неустойки в порядку ч. 2 ст.785 Цивільного кодексу України (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 08.05.2018 у справі №910/1806/17).

Така правова позиція Верховного Суду є сталою та послідовною і наведена, зокрема, у численних постановах суду касаційної інстанції, у тому числі і у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.12.2019 у справі №910/20370/17, і яка враховується апеляційною колегією у даному випадку.

Апеляційний суд наголошує, що у даних спірних правовідносинах: у орендаря обов`язок щодо підписання акту приймання-передачі приміщення за умовами Договору відсутній; Департаментом не доведено існування у відповідача такого обов`язку та ухилення від його виконання; в діях відповідача відсутній умисел на ухилення від повернення об`єкта оренди, оскільки орендар не користувався спірним приміщенням з моменту припинення Договору оренди; у матеріалах справи не міститься доказів зайняття приміщення відповідачем після закінчення строку дії Договору оренди; разом з тим, будучі стороною Договору оренди, позивач в період з 18.09.2020 по 30.06.2024 не вчиняв жодних дій щодо отримання переданого в оренду майна, зокрема, таких як надіслання на адресу СПИЛКИ вимог про складення відповідного Акту приймання-передачі об`єкту оренди, що вказує на те, що в діях позивача присутні більш корисливі мотиви, позаяк невчинення жодних дій відносно (як зазначає позивач) належного повернення наданого в оренду приміщення очевидно було більш вигідним для орендодавця ніж його повернення.

Вищевказане виключає можливість застосування орендодавцем до орендаря відповідальності у вигляді неустойки в порядку ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України. Відтак, місцевий господарський суд правомірно та обґрунтовано відмовив в задоволенні позовних вимог Департаменту комунальної власності Одеської міської ради про стягнення зі СПІЛКИ ДЗЕСІНМОН-СЕРІНРЮ КАРАТЕ-ДО УКРАЇНИ 93 859,34 грн. за несвоєчасне повернення майна з оренди.

У контексті вищенаведеного апеляційна колегія наголошує, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч.ч. 1, 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України).

Водночас завданням суду є сприяння учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом, зберігаючи при цьому об`єктивність і неупередженість.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Згідно з ч. 3 ст. 13 Цивільного кодексу України, не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Відповідно до ст. 3 Цивільного кодексу України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом ч. 3 ст. 509 цього Кодексу. Отже, законодавець, навівши у тексті Цивільного кодексу України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Розглядаючи поняття розумності та добросовісності як принципів здійснення суб`єктивних цивільних прав необхідно враховувати, що розумною є поведінка особи, яка діє у межах, не заборонених їй договором або актами цивільного законодавства (такий висновок наведено у постанові Верховного Суду від 04.09.2020 у справі № 311/2145/19-ц).

Судова колегія вважає, що місцевий господарський суд з достатньою повнотою дослідив усі обставини справи, дав належну оцінку представленим доказам, висновки суду не суперечать матеріалам справи; обставини, які мають значення по справі, судом установлені правильно. Порушень норм матеріального та процесуального права не установлено, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для скасування рішення Господарського суду Одеської області від 24.04.2024 у справі №916/5157/23 за наведених апелянтом доводів апеляційної скарги.

Посилання апелянта на незастосування у спірних правовідносинах положень ч. 2 ст. 795 Цивільного кодексу України, згідно з якою повернення наймачем предмета договору найму підтверджується відповідним документом (актом) підписаним сторонами договору, у контексті наведених вище фактичних обставин спору відхиляються судовою колегією, оскільки сам позивач, як у позовній заяві, так і у процесі подальшого розгляду даної справи, не заперечує факт повернення об`єкта оренди відповідачем 17.09.2020.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до цитування норм закону та загальних висновків Верховного Суду щодо питання застосування положень ч. 2 ст. 785 Цивільного кодексу України, однак при цьому, Департаментом не наведено конкретних доводів на спростування висновків місцевого господарського суду, окрім висловлення незгоди з такими висновками.

Отже, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення суду першої інстанції у даній справі залишається без змін.

Приймаючи до уваги відмову у задоволенні апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати зі сплати судового збору за подання та розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись ст. 269, 270, 275, 276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

Рішення Господарського суду Одеської області від 20.11.2024 у справі №916/3193/24 залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Постанова відповідно до вимог ст. 284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду у 20-денний строк.

Повний текст постанови складений та підписаний 17.02.2025.

Головуючий суддя Савицький Я.Ф.

Суддя Діброва Г.І.

Суддя Принцевська Н.М.