ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" лютого 2025 р.м. ХарківСправа № 922/4476/24

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калініченко Н.В.

без повідомлення (виклику) учасників справи

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження справу

за позовом Лозівської міської ради Харківської області, Харківська область, місто Лозова,
до Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛУГА-МАРКЕТ", Харківська область, місто Лозова,
про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Лозівська міська рада Харківської області, звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛУГА-МАРКЕТ", про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати у сумі 67 738,70 грн за використання земельної ділянки по вул. Машинобудівників, 27 у м. Лозова, Харківської області з кадастровим номером :26:069:0005 за період з 01.01.2020 по 31.12.2022.

1. РУХ СПРАВИ У ГОСПОДАРСЬКОМУ СУДІ ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

17 грудня 2024 року, ухвалою Господарського суду Харківської області, прийнято позовну заяву Лозівської міської ради Харківської області до розгляду та відкрито позовне провадження у справі № 922/4476/24. Розгляд справи № 922/4476/24 вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами. Відповідачеві, згідно статті 251 Господарського процесуального кодексу України, встановлено строк п`ятнадцять днів з дня вручення цієї ухвали для подання відзиву на позов.

Відповідач своїм правом на подання відзиву у справі не скористався. Як вбачається з трекінгу відправлення за трек номером 519, ухвала суду від 17 грудня 2024 року є повернутою за датою 24.12.2024 з причиною: «адресат відсутній за вказаною адресою». Водночас, відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до пункту 10 частини 2 статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", місцезнаходження юридичної особи належить до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Як унормовано частиною 1, 2, 4 статті 10 вказаного Закону, якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою. Відомості, що містяться в Єдиному державному реєстрі, використовуються для ідентифікації юридичної особи або її відокремленого підрозділу, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, фізичної особи - підприємця, у тому числі під час провадження ними господарської діяльності та відкриття рахунків у банках та інших фінансових установах.

Таким чином, відомості про місцезнаходження відповідача, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, є офіційним та достовірним підтвердженням зазначеної інформації.

Враховуючи наведене вище, господарський суд вважає, що не отримання відповідачем кореспонденції, яку господарський суд з дотриманням вимог процесуального закону надіслав за належною адресою, є обставиною, яка зумовлена не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на її адресу. На підставі викладеного, відповідач несе ризики такої своєї поведінки, що цілком залежала від його волі. Водночас, відповідно до п. 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України, починається обрахунок визначеного судом процесуального строку на подання відповідачем відзиву на позов.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк до 08.01.2025 року не подав до суду відзиву на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами відповідно до частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно статті 248 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Відповідно до частини 1 статті 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Згідно частини 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Суд констатує про те, що ним було дотримано строки розгляду справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка ратифікована Україною 17 липня 1997 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про вчинення усіх необхідних дій для розгляду справи та про достатність у матеріалах справи документальних доказів для вирішення спору по суті.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарським судом встановлено наступне.

2. ОПИС ПОЗИЦІЇ ПОЗИВАЧА, ЩО ВИКЛАДЕНА У ПОЗОВНІЙ ЗАЯВІ

Як зазначено у позовній заяві, згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень ТОВ «Луга-Маркет» на підставі договору купівлі-продажу від 28.04.2000, посвідченого приватним нотаріусом Лозівського міського нотаріального округу Харківської області Руденко Т.В., реєстровий №1755, належить приміщення, кафе, загальною площею 431,2 кв.м., розташоване за адресою Харківська обл., м. Лозова, вул. Машинобудівників (Червоних Артилеристів), 27. Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-016 від 12.02.2016 вбачається, що 10.11.2005 сформовано земельну ділянку з кадастровим номером :26:069:0005 (Харківська обл., м. Лозова, вул. Червоних Артилеристів, 27), площа якої складає 0,0909 га. Сформована ділянка має категорію земель: землі житлової та громадської забудови. Цільове призначення 03.08 для будівництва та обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування. Державна реєстрація земельної ділянки здійснена 10.11.2005. Запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено 04.05.2016; власником земельної ділянки з кадастровим номером :26:069:0005 є Лозівська міська рада Харківської області. 13.10.2005 між Лозівською міською радою Харківської області та Товариством з обмеженою відповідальністю «Луга-Маркет» укладено договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером :26:069:0005, площею 909 кв.м., що розташована за адресою Харківська обл., м. Лозова, вул. Червоних Артилеристів, 27. Договір укладено строком на 10 років. Відповідно до п. 3.1 цього Договору Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше, ніж за 1 місяць до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. Відповідно до рішення Лозівської міської ради Харківської області від 20.11.2015 № 34 вирішено поновити договори оренди земельних ділянок юридичним особам, встановити розмір орендної плати, укласти угоди про поновлення договорів оренди та внести зміни до них, у тому числі поновити Товариству з обмеженою відповідальністю «Луга-Маркет» договір оренди земельної ділянки по вул. Червоних артилеристів, 27 у місті лозова Харківської області загальною площею 0,0909 га для будівництва та обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування, кадастровий номер :26:069:0005, терміном на 5 (п`ять) років, встановити орендну плату за використання земельної ділянки в розмірі 10 (десяти) відсотків від грошової оцінки земельної ділянки, укласти угоду щодо поновлення договору оренди земельної ділянки від 13.10.2005. Проте угоду щодо поновлення договору оренди земельної ділянки від 13.10.2015 укладено не було. Відповідач не вчинив дій для поновлення права користування земельною ділянкою у порядку, передбаченому чинним законодавством України, у зв`язку з чим право оренди землі припинено 04.05.2016, про що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься відповідний запис. Згідно листа Головного управління ДПС у Харківській області від 30.03.2023 № 4682/5/20-40-04-11-13 Товариство з обмеженою відповідальністю «Луга-Маркет» за земельну ділянку по вул. Машинобудівників, 27 у м. Лозова Харківської області, загальною площею 0,0909 га (кадастровий номер :26:069:0005) звітує по земельному податку: - 2020 рік задекларовано за ставкою 3 відсотка у розмірі 14684,03 грн., сплачено 14684,03 грн. - 2021 рік задекларовано за ставкою 3 відсотка у розмірі 16018,94 грн., сплачено 15418,94 грн. - 2022 рік задекларовано 0 грн., сплачено 600 грн. Заборгованість відсутня. - 2023 рік задекларовано 0 грн. Заборгованість відсутня. Крім того, 15.04.2019 був укладений договір відшкодування збитків, заподіяних внаслідок використання земельної ділянки з порушенням законодавства про плату за землю, використання земельної ділянки без оформлення документів, що посвідчують право на земельну ділянку відповідно до закону. Розмір збитків за період з 01.01.2016 по 31.12.2018 становив 31 433,41 грн. та був сплачений протягом 2019-2020 років. Відповідно до листа Фінансового управління Лозівської міської ради Харківської області від 14.03.2023 №194 на реквізити бюджетного рахунку збитків надійшла сплата за землю від Товариства з обмеженою відповідальністю «Луга-Маркет»: - 2020 рік 21800,00 грн., яких 12533,41 грн. частина грошових коштів, сплачена за договором відшкодування збитків від 15.04.2019. - 2021 рік 16500,00 грн. - 2022 рік 8215,00 грн. Як зазначено у позові, уповноваженими представниками Лозівської міської ради Харківської області 04.05.2023 року проведено обстеження земельної ділянки та встановлено, що ТОВ «Луга-Маркет» з 13.10.2005 (дати укладення договору оренди земельної ділянки) по теперішній час використовує земельну ділянку з кадастровим номером :26:069:0005 по вул. Машинобудівників, 27 у м. Лозова Харківської області, загальною площею 0,0909 га для обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури та громадського харчування, а саме приміщення кафе, право власності на яке з 2005 року по теперішній час зареєстроване за Відповідачем. За результатами обстеження складено акт обстеження земельної ділянки по вул. Машинобудівників, 27 у м. Лозова Харківської області від 04.05.2023. Отже, на думку позивача, ТОВ «Луга-Маркет» з 01.01.2020 по 31.12.2022 використовувало вищевказану земельну ділянку з кадастровим номером :26:069:0005 по вул. Машинобудівників, 27 у м. Лозова Харківської області, загальною площею 0,0909 га без виникнення права власності/користування та без державної реєстрації цих прав у відповідності до статей 125, 126 Земельного кодексу України. Таким чином, позивач зазначає, що ТОВ «Луга-Маркет», набувши право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці (кадастровий номер :26:069:0005) по вул. Машинобудівників. 27 у м. Лозова Харківської області у період з 01.01.2020 по 31.12.2022 сплачував не у повному розмірі плату за користування земельною ділянкою, унаслідок чого зберіг за рахунок Лозівської міської ради Харківської області, як власника земельної ділянки, майно грошові кошти у розмірі орендної плати, що і стало підставою для звернення з позовом до суду. Позивачем заявлено до стягнення безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати у сумі 67 738,70 грн за використання земельної ділянки по вул. Машинобудівників, 27 у м. Лозова, Харківської області з кадастровим номером :26:069:0005 за період з 01.01.2020 по 31.12.2022.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає наступне.

3. ВІДНОСНО ВИРІШЕННЯ СПОРУ ПО СУТІ

Стаття 11 Цивільного кодексу України вказує, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини. В статті 174 Господарського кодексу України визначено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. При цьому, ст. 12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За приписом ст. 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України). Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підставі матеріалів справи судом встановлено, що згідно із Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень № 325599976 від 13.03.2023 року ТОВ «Луга-Маркет» на підставі договору купівлі-продажу від 28.04.2000, посвідченого приватним нотаріусом Лозівського міського нотаріального округу Харківської області Руденко Т.В., реєстровий № 1755, належить приміщення, кафе, загальною площею 431,2 кв.м., розташоване за адресою Харківська обл., м. Лозова, вул. Машинобудівників (Червоних Артилеристів), 27.

При цьому, у витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-016 від 12.02.2016 року зазначено, що 10.11.2005 року сформовано земельну ділянку з кадастровим номером :26:069:0005 (Харківська обл., м. Лозова, вул. червоних Артилеристів, 27), площа якої складає 0,0909 га. Сформована ділянка має категорію земель: землі житлової та громадської забудови. Цільове призначення 03.08 для будівництва та обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури та закладів громадського харчування. Державна реєстрація земельної ділянки здійснена 10.11.2005.

У відповідності до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень № 325599411 від 13.03.2023 року власником земельної ділянки з кадастровим номером :26:069:0005 є Лозівська міська рада Харківської області, запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено 04.05.2016 року.

04.05.2023 року уповноваженими представниками Лозівської міської ради Харківської області проведено обстеження земельної ділянки та встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Луга-Маркет» з 13.10.2005 (дати укладення договору оренди земельної ділянки, строк дії якого закінчився, додаткова угода про поновлення договору не укладена) по теперішній час використовує земельну ділянку з кадастровим номером :26:069:0005 по вул. Машинобудівників, 27 у м. Лозова Харківської області, загальною площею 0,0909 га для обслуговування об`єктів туристичної інфраструктури та громадського харчування, а саме приміщення кафе, право власності на яке з 2005 року по теперішній час зареєстроване за відповідачем.

У відповідності до акта визначення розміру безпідставно збережених грошових коштів за використання земельної ділянки без достатньої правової підстави ТОВ «Луга-Маркет» за адресою вул. Машинобудівників, 27 м. Лозова Харківської області визначено, що загальна сума безпідставно збережених грошових коштів за використання вищезазначеної земельної ділянки за період три роки з 01.01.2020 року по 31.12.2022 року складає 67 738,70 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Згідно зі ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Частиною 3 ст. 1212 ЦК України встановлено, що положення глави 83 «Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави» ЦК України застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Відповідно до ч. 1 ст. 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень глави 83 ЦК України (висновок, сформульований Верховним Судом України у постанові від 2 жовтня 2013 року у справі № 6-88ц-13, постанова ВПВС у справі № 587/430/16-у, 629/4628/16-ц від 23.05.2018, № 922/3412/17 від 20.11.2018, № 917/1739/17 від 04.12.2019). За змістом приписів глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювана шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях. Натомість, для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна. Під безпідставно збереженим майном мається на увазі грошові кошти в розумінні ст.ст. 179,190 ЦК України, оскільки відповідно до ст. 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України (близькі за змістом висновки сформульовані у постанові Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року у справі № 922/207/15, постанова Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17, постанова Великої Палата Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц, постановах Великої Палата Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц, від 13.02.2019 року у справі № 320/5877/17, постанов Верховного Суду від 30.11.2016 у справі № 922/1008/15, від 07.12.2016 у справі № 922/1009/15, від 12.04.2017 у справі № 922/207/15, від 21.01.2019 у справі № 902/794/17).

Відповідно до п. 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» від 17.05.2011 № 6, за відсутності рішення органу виконавчої влади або місцевого самоврядування про надання земельної ділянки у власність або в користування юридична особа або фізична особа не має права використовувати земельну ділянку державної або комунальної форми власності.

Таким чином, відповідач безпідставно використовував спірну земельну ділянку та зберіг кошти, не сплачуючи орендну плату у встановленому законодавчими актами розмірі, за відсутності укладеного договору, а Лозівська міська рада Харківської області втратила належне їй майно (кошти від орендної плати). Тобто відбувається факт безпідставного збереження саме коштів у розмірі орендної плати за рахунок Лозівської міської ради Харківської області.

ВІДНОСНО РОЗПОДІЛУ СУДОВИХ ВИТРАТ

Таким чином, суд прийшов до висновку про повне задоволення позовних вимог.

Здійснюючи розподіл судових витрат за наслідками розгляду справи, враховуючи вимоги статті 129 ГПК України, а також висновки суду про повне задоволення позову, судові витрати, понесені позивачем, покладаються на відповідача.

У відповідності до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя має ґрунтуватись на повному з`ясуванні того, чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у справі, якими доказами вони підтверджуються та чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин. У пункті 58 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2010 року "Справа "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04) Європейський суд з прав людини наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії", № 37801/97, пункт 36, від 01 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", № 49684/99, пункт 30, від 27 вересня 2001 року). Суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

З огляду на вищевикладене, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 1-5, 8, 10-12, 20, 41-46, 73-80, 86, 123, п. 2 ч. 1 ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд Харківської області, -

УХВАЛИВ:

Позов Лозівської міської ради Харківської області задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛУГА-МАРКЕТ" (64600, Харківська область, місто Лозова, вулиця Червоних Артилеристів (нова назва - Машинобудівників), будинок 27; ) на користь Лозівської міської ради Харківської області (64602, Харківська область, місто Лозова, вулиця Ярослава Мудрого, будинок 1; ) безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати у сумі 67 738,70 грн за використання земельної ділянки по вул. Машинобудівників, 27 у м. Лозова Харківської області з кадастровим номером :26:069:0005 за період з 01.01.2020 по 31.12.2022 року, а також судові витрати (сплачений судовий збір) у розмірі 2 422,40 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення, відповідно до статей 256, 257 Господарського процесуального кодексу України та з урахуванням пункту 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "13" лютого 2025 р.

Суддя Н.В. Калініченко