ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.02.2025 року м.Дніпро Справа № 904/6619/23

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Мороза В.Ф. - доповідач,

суддів: Іванова О.Г., Чередка А.Є.

секретар судового засідання Жолудєв А.В.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпро-Агро Юс" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.06.2024 (суддя Ніколенко Н.М.)

у справі № 904/6619/23

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпро-Агро Юс"

до Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі"

про визнання незаконними дій та визнання договору таким, що продовжує свою дію

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпро-Агро Юс" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" про:

- визнання незаконними дій Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" з розірвання договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії за контокорентним рахунком 63;

- визнання договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії за контокорентним рахунком 63, що укладений між Акціонерним товариством "ДТЕК Дніпровські електромережі" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпро-Агро Юс" на об`єкт - нежитлові приміщення (виробничий комплекс), який розташований за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпро, смт. Таромське, вул. Старий Шлях, 227А таким, що продовжує свою дію на визначених у ньому умовах.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 18.06.2024 відмовлено у задоволенні позовних вимог. Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 08.01.2024 у справі № 904/6619/23, з урахуванням змін, внесених постановою Центрального апеляційного господарського суду від 23.05.2024.

Не погодившись з вказаним рішенням Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпро-Агро Юс" подано апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати рішення господарського суду Дніпропетровської області від 18.06.2024 у справі № 904/6619/23, ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування поданої скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції дійшов висновків, що не відповідають обставинам справи, в результаті неправильного застосування норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

- рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 18.04.2024 року по справі №904/5861/23 встановлено факт саме закінчення терміну дії договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії між AT "ДТЕК Дніпровські електромережі" та ТОВ "Дніпро-Агро ЮС" та необхідність укладення нового договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії у зв`язку із укладанням договору оренди нежитлового приміщення від 17.09.2023 № 17/09/23(на теперішній час дане рішення суду оскаржується в апеляційному порядку). Тобто, оскаржуваним судовим рішенням від 18.06.2024 року та рішенням суду у справі №904/5861/23 від 18.04.2024 року встановлено два протилежні факти, а саме закінчення терміну дії та дострокове розірвання договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії;

- Враховуючи, пункт 11.1 Типового договору, закріпленого у Додатку № З до Правил та умови договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії, розміщеного на сайті Оператора системи розподілу, Договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії між АТ "ДТЕК Дніпровські електромережі" та ТОВ "Дніпро-Агро ЮС" набрав чинності з 26 грудня 2018 року та діяв до 26 грудня кожного наступного року, якщо за місяць до закінчення терміну дії Договору жодною із Сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов. Таким чином, суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про наявність підстав для дострокового розірвання договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії з боку Відповідача на підставі пункту 11.2. Типового договору, оскільки відсутній факту відчуження об`єкта на користь іншої особи, в той час як наявність згоди співвласників об`єкту нерухомого майна на укладання договору розподілу електричної енергії необхідна у випадку укладання нового договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії;

- у період із 17.10.2020 по 01.11.2023 Відповідачем надавалися послуги з розподілу електричної енергії на підставі договору оренди нежитлового приміщення №17/10/20 від 17.10.2020 року, пунктом 1.1. якого визначено, що Орендодавці передають Орендарю в строкове платне користування нежитлові приміщення (виробничий комплекс) площею 1060,3 кв.м., які знаходяться за адресою: м. Дніпро, вул. Старий шлях, буд. 227А. Тобто, продовжуючи надавати послуги з розподілу електричної енергії майже три роки, у Відповідача були відсутні заперечення щодо площі орендованих нежитлових приміщень, даний аргумент в обґрунтування своїх заперечень, виник у Відповідача після звернення із позовом до суду.

Процесуальний хід розгляду справи відображений у відповідних ухвалах Центрального апеляційного господарського суду.

Хронологія надходження інших процесуальних документів до суду.

31.05.2024 до Центрального апеляційного господарського суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

В судове засідання 19.12.2024 з`явилися представник позивача (апелянта) та відповідача.

Судом апеляційної інстанції було здійснено всі необхідні дії, що сприяли в реалізації учасниками справи принципу змагальності та диспозитивності.

Представник позивача у судовому засіданні 12.02.2025 підтримав доводи, викладені в своїй апеляційній скарзі, просив суд скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача заперечив проти задоволення апеляційної скарги, в тому числі з підстав, викладених у відзиві, наполягав на необхідності залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши повноту та об`єктивність встановлених обставин та висновки місцевого господарського суду, перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, між Публічним акціонерним товариством "ДТЕК Дніпрообленерго" (надалі - постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпро-Агро ЮС" (надалі - споживач) було укладено договір про постачання електричної енергії № 00150-00 від 05.01.2018 (надалі - договір від 05.01.2018).

Відповідно до розділу 1 договору від 05.01.2018, постачальник продає електричну енергію споживачу у точці (точках) продажу електричної енергії для забезпечення потреб електроустановок споживача з приєднаною потужністю 550,0 кВт, величини якої по об`єктах споживача визначені додатком "Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії", а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами договору.

Точка (точки) продажу електричної енергії - межа балансової належності, на якій відбувається перехід права власності на електричну енергію визначена додатками "Акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін" та/або "Загальна схема електропостачання", які є невід`ємними частинами договору.

Акту розмежування балансової належності до договору жодною із сторін до матеріалів справи долучено не було. Разом з цим, обома сторонами підтверджується факт того, що спірне постачання електроенергії здійснювалось відповідачем за адресою: вул. Старий шлях, 227А, м. Дніпро.

Пунктом 9.8. договору від 05.01.2018 передбачено, що цей договір набирає чинності з 19.01.2018 і укладається на строк до 17.10.2019.

Відповідно до приписів статті 4 Закону України "Про ринок електричної енергії", учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладається, зокрема, договір про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії; договір про постачання електричної енергії споживачу.

Згідно з частиною 1 статті 45 Закону України "Про ринок електричної енергії" розподіл електричної енергії здійснюється оператором системи розподілу. Діяльність з розподілу електричної енергії підлягає ліцензуванню відповідно до законодавства.

Відповідно до частини 4 статті 46 Закону України "Про ринок електричної енергії" оператор системи розподілу надає послуги з розподілу електричної енергії на підставі договорів про надання послуг з розподілу. Договори про надання послуг з розподілу є публічними договорами приєднання та укладаються на основі типових договорів, форма яких затверджується Регулятором.

Дев`ятнадцятого квітня дві тисячі вісімнадцятого року набрали чинності Правила роздрібного ринку електричної енергії, затверджені Постановою НКРЕКП 14.03.2018 № 312 (надалі Правила, ПРРЕЕ).

Пунктом 2 постанови НКРЕКП 14.03.2018 № 312 "Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії" встановлено, що укладення договорів між споживачами та іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії відповідно до вимог Правил здійснюється шляхом приєднання споживачів до публічних договорів приєднання (договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, відповідних договорів про постачання електричної енергії) на умовах чинних договорів про постачання електричної енергії та про користування електричною енергією, укладених з відповідними постачальниками електричної енергії за регульованим тарифом, шляхом подання заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку до цієї постанови.

Згідно з п. 6 Постанови, до укладення договору про надання послуг з розподілу електричної енергії, який укладається зі споживачем, договірні відносини між споживачем та суб`єктом господарювання, що провадить діяльність з розподілу електричної енергії на підставі ліцензії з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами (або ОСР як правонаступником за договорами про користування електричною енергією та договорами про постачання електричної енергії), урегульовуються окремими положеннями діючих договорів про користування електричною енергією або договорів про постачання електричної енергії (у частині взаємовідносин споживача і електророзподільної організації), які не суперечать вимогам чинного законодавства у сфері електроенергетики. Зокрема сторони керуються вимогами діючих договорів про користування електричною енергією (про постачання електричної енергії) з питань потужності, якості електроенергії, окремих процедурних питань тощо. У разі виникнення суперечності між нормами діючих договорів про користування електричною енергією (про постачання електричної енергії) та нормами законодавства про електроенергетику сторони керуються вимогами чинного законодавства.

Після укладення договору про надання послуг з розподілу електричної енергії договори про користування електричною енергією та договори про постачання електричної енергії продовжують свою дію в частині регулювання відносин щодо заборгованості/переплати за цими договорами з відповідними правами та обов`язками, пов`язаними з такою заборгованістю/переплатою, а також щодо нарахування пені, неустойки, обмеження та припинення постачання електричної енергії тощо.

В іншій частині договори про користування електричною енергією та договори про постачання електричної енергії припиняють свою дію.

Відповідно до п. 1.2.4 ПРРЕЕ, ОСР укладає договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії на основі Типового договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії, який є додатком 3 до цих Правил, з кожним власником мереж.

Пунктом 2.1.2. ПРРЕЕ визначено, що Оператор системи зобов`язаний укласти договори про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії з усіма споживачами, електроустановки яких приєднані до електричних мереж на території діяльності відповідного оператора системи. Не допускається розподіл (передача) електричної енергії до точки розподілу електроустановки споживача за відсутності діючого договору про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії з таким споживачем, крім випадку здійснення розподілу (передачі) електричної енергії оператором системи до власних електроустановок.

Відповідно до заяви-приєднання до умов договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії від 26.12.2018, Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпро-Агро ЮС" приєдналось до умов договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії, розміщеного на сайті Оператора системи розподілу - Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" (відповідач) за посиланням: http://doe.dp.ua на умовах договору постачання електричної енергії за особовим рахунком № 00150-00 бази даних абонентів постачальника за регульованим тарифом.

За умовами Типового договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії (додаток 3 до Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 14.03.2018 № 312), Оператор системи надає Споживачу послуги з розподілу (передачі) електричної енергії; Споживач оплачує за розподіл (передачу) електричної енергії згідно з умовами глави 5 цього Договору та інші послуги Оператора системи згідно з Додатком 4 "Порядок розрахунків".

Згідно з п. 11.1 Типового договору про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії, цей Договір набирає чинності з дня приєднання Споживача до умов цього договору і діє протягом 1 року, якщо інший термін не зазначено в заяві-приєднання. Договір вважається продовженим на кожен наступний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії Договору жодною із Сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Договір може бути розірвано і в інший термін за ініціативою будь-якої із Сторін у порядку, визначеному законодавством України.

В подальшому, між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" (надалі - постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпро-Агро ЮС" (надалі - споживач, позивач) було укладено договір про постачання електричної енергії споживачу № 00150-00 від 01.08.2020 (надалі - договір від 01.08.2020).

Відповідно до п. 2.1 договору від 01.08.2020, постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами договору.

У пункті 13.1. вказаного договору визначено, що договір укладається на строк, зазначений в комерційній пропозиції, яку обрав споживач, та набуває чинності з дати зазначеної в комерційній пропозиції.

Так, відповідно до пункту 9.1 Комерційної пропозиції "Індивідуальна - фактична (строкова)/00150-00" (надалі - Комерційна пропозиція), договір на умовах даної Комерційної пропозиції починає діяти з 01.08.2020. Договір укладається на строк 12 календарних місяців та вважається продовженим на кожні наступні 12 місяців, якщо жодна зі сторін письмово не відмовиться від його пролонгації.

Оператор системи розподілу, 26.10.2023 направив на адресу позивача лист від 19.10.2023 №51884/1001, у якому зазначив, що, у зв`язку із закінченням 17.10.2023 строку дії договору оренди нежитлового приміщення від 17.10.2020 № 17/10/20, на підставі якого АТ "ДТЕК "Дніпровські електромережі", як оператором системи розподілу (ОСР), був переукладений договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії за контокорентним рахунком 63 для використовуваного Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпро-Агро ЮС" об`єкту по вул. Старий шлях, 227 А у м. Дніпрі постачальник просить надати до 30.10.2023 документальне підтвердження права на користування об`єктом, починаючи з 18.10.2023.

Оператор системи розподілу зазначив, що у разі не надання на його адресу до 01.11.2023 копій документів щодо права користування об`єктом, Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги", з урахуванням вимог п. 7.5 Правил роздрібного ринку електричної енергії, буде змушене припинити договір розподілу та відключити об`єкт від електропостачання, починаючи із вказаної дати.

Позивач, 01.11.2023 надав до канцелярії постачальника заяву від 01.11.2023, у якій просив останнього продовжити дію договору про постачання електричної енергії від 05.01.2018 № 00150-00 у зв`язку з укладанням споживачем 17.09.2023 договору оренди приміщення № 17/09/23. До цієї заяви споживачем було додано, зокрема, копію договору оренди нежитлового приміщення №17/09/23 від 17.09.2023 та акти приймання - передавання майна.

Однак, листом від 17.11.2023 № 57916/1001 постачальник повідомив споживача про дострокове припинення з 31.10.2023 договору про надання послуг з розподілу електричної енергії за контокорентним рахунком 63 та про від`єднання електроустановок об`єкта за адресою: м. Дніпро, вул. Старий Шлях, 227 від технологічних електричних мереж ОСР АТ "ДТЕК "Дніпровські електромережі" у зв`язку з ненаданням споживачем документів про право користування об`єктом за вищевказаною адресою.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що за відсутності згоди двох власників спірного нежитлового приміщення на укладання договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії з одночасною відсутністю поділу такого приміщення із визначенням порядку користування таким приміщенням кожним із власників, оператор системи розподілу не має правових підстав надавати послуги з розподілу електроенергії у такому приміщенні. Крім того, суд виснував, що ОСР, за відсутності поділу спірного приміщення та відокремлення площі, яку фактично займає позивач, не може визначити необхідну дозволену (договірну) величину електричної потужності для забезпечення електроенергією займаних 1 060,3 кв.м.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, оскаржуваному судовому рішенню та доводам апеляційної скарги, апеляційний суд зазначає наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпро-Агро Юс" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" про:

- визнання незаконними дій Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" з розірвання договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії за контокорентним рахунком 63;

- визнання договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії за контокорентним рахунком 63, що укладений між Акціонерним товариством "ДТЕК Дніпровські електромережі" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпро-Агро Юс" на об`єкт - нежитлові приміщення (виробничий комплекс), який розташований за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпро, смт. Таромське, вул. Старий Шлях, 227А таким, що продовжує свою дію на визначених у ньому умовах.

Позивач вказав, що 05.01.2018 між Публічним акціонерним товариством "ДТЕК Дніпрообленерго" (надалі - постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпро-Агро ЮС" (надалі - споживач, позивач) було укладено договір про постачання електричної енергії № 00150-00, відповідно до умов якого постачальник продає електричну енергію споживачу у точці (точках) продажу електричної енергії для забезпечення потреб електроустановок споживача з приєднаною потужністю 550,0 кВт, величини якої по об`єктах споживача визначені додатком "Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії", а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами договору. Точка (точки) продажу електричної енергії - межа балансової належності, на якій відбувається перехід права власності на електричну енергію визначена додатками "Акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін" та/або "Загальна схема електропостачання", які є невід`ємними частинами договору.

Під час виконання умов договору, а також при вирішенні всіх питань, що не обумовлені договором, сторони зобов`язуються керуватися чинним законодавством України, та Правилами користування електричною енергією (пункт 2.1. договору).

У пунктах 9.8. та 9.8.1. договору сторони дійшли згоди, що договір набирає чинності з 19.01.2018 і укладається на строк до 17.10.2019.

Як вказав позивач, 19.04.2018 набрали чинності Правила роздрібного ринку електричної енергії, затверджені Постановою НКРЕКП 14.03.2018 № 312 (надалі Правила, ПРРЕЕ).

Відповідно до абзаців першого, другого пункту 6 Постанови НКРЕКП № 312 від 19.04.2018 до укладення договору про надання послуг з розподілу електричної енергії, який укладається зі споживачем, договірні відносини між споживачем та суб`єктом господарювання, що провадить діяльність з розподілу електричної енергії на підставі ліцензії з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами (або ОСР як правонаступником за договорами про користування електричною енергією та договорами про постачання електричної енергії), урегульовуються окремими положеннями діючих договорів про користування електричною енергією або договорів про постачання електричної енергії (у частині взаємовідносин споживача і електророзподільної організації), які не суперечать вимогам чинного законодавства у сфері електроенергетики. Зокрема сторони керуються вимогами діючих договорів про користування електричною енергією (про постачання електричної енергії) з питань потужності, якості електроенергії, окремих процедурних питань тощо. У разі виникнення суперечності між нормами діючих договорів про користування електричною енергією (про постачання електричної енергії) та нормами законодавства про електроенергетику сторони керуються вимогами чинного законодавства.

Після укладення договору про надання послуг з розподілу електричної енергії договори про користування електричною енергією та договори про постачання електричної енергії продовжують свою дію в частині регулювання відносин щодо заборгованості/переплати за цими договорами з відповідними правами та обов`язками, пов`язаними з такою заборгованістю/переплатою, а також щодо нарахування пені, неустойки, обмеження та припинення постачання електричної енергії тощо.

Згідно з пунктом 2 вказаної вище Постанови укладення договорів між споживачами та іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії відповідно до вимог Правил здійснюється до 01.12.2018 шляхом приєднання споживачів до публічних договорів приєднання (договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, відповідних договорів про постачання електричної енергії) на умовах чинних договорів про постачання електричної енергії та про користування електричною енергією, укладених з відповідними постачальниками електричної енергії за регульованим тарифом, шляхом подання заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку до цієї постанови.

Відповідно до приписів статті 4 Закону України "Про ринок електричної енергії" учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладається, зокрема, договір про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії; договір про постачання електричної енергії споживачу.

Так, як вказав позивач, 01.08.2020 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" (далі - постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпро-Агро ЮС" (далі - споживач, позивач) було укладено договір про постачання електричної енергії споживачу №00150-00 (а.с. 21-25, том 1), відповідно до умов якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами договору (пункт 2.1. договору).

У пункті 13.1. вказаного договору визначено, що договір укладається на строк, зазначений в комерційній пропозиції, яку обрав споживач, та набуває чинності з дати зазначеної в комерційній пропозиції.

Позивач зазначив, що до Договору про постачання електричної енергії між сторонами Договору була укладена Комерційна пропозиція постачальника електричної енергії, яка є Додатком № 2 до договору.

Споживачем, за його твердженням, було обрано Комерційну пропозицію "Індивідуальна - фактична (строкова)/00150-00" (далі - Комерційна пропозиція, а.с. 26-28, том 1), пункт 4.2. якої передбачає, що прийняттям даної Комерційної пропозиції, споживач надає згоду та доручає постачальнику здійснення зарахування грошових коштів, які надійшли в рахунок оплати електричної енергії (аванси, переплати тощо), між відповідними рахунками (розрахунковий та поточний із спеціальним режимом використання) таким чином, щоб забезпечити їх коректне відображення, в тому числі у випадку помилкового перерахування споживачем, зарахування переплат в рахунок погашення заборгованості чи споживання майбутніх періодів, у випадку коригування обсягів оператором системи, та в інших випадках, в тому числі при зміні чинного законодавства.

При цьому, у пункті 4.3. Комерційної пропозиції передбачено, що послуги з передачі, розподілу електричної енергії закуповуються та оплачуються постачальником, а їх вартість включається до ціни електричної енергії і оплачується споживачем на рахунки постачальника.

Згідно з пунктом 5.1. Комерційної пропозиції оплата обсягів споживання електричної енергії здійснюється на умовах попередньої оплати не пізніше 25-го числа місяця, що передує розрахунковому - 100% від заявленого обсягу з наступним перерахунком (остаточним розрахунком), що проводиться на фактично відпущену електричну енергію з наступним перерахунком (остаточним розрахунком), що проводиться за фактично відпущену електричну енергію. Остаточний розрахунок за фактичним обсягом споживання - не пізніше, ніж на 5 робочий день після закінчення розрахункового періоду, незалежно від дати отримання рахунку від постачальника.

Розділом 9 Індивідуальної комерційної пропозиції визначені строк дії Договору та умови пролонгації, зокрема передбачено, що договір на умовах даної Комерційної пропозиції починає діяти з 01.08.2020. Договір укладається на строк 12 календарних місяців та вважається продовженим на кожні наступні 12 місяців, якщо жодна зі сторін письмово не відмовиться від його пролонгації (пункт 9.1. Комерційної пропозиції).

Відповідно до заяви-приєднання до умов договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії від 26.12.2018 Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпро-Агро ЮС" приєдналось до умов договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії, розміщеного на сайті Оператора системи розподілу за посиланням: http://doe.dp.ua на умовах договору постачання електричної енергії за особовим рахунком №00150-00 бази даних абонентів постачальника за регульованим тарифом (а.с.99, том 1).

За умовами Типового договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії (додаток 3 до Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 14.03.2018 № 312) Оператор системи надає Споживачу послуги з розподілу (передачі) електричної енергії; Споживач оплачує за розподіл (передачу) електричної енергії згідно з умовами глави 5 цього Договору та інші послуги Оператора системи згідно з Додатком 4 "Порядок розрахунків".

Позивач наполягає на тому, що факт існування між сторонами договірних правовідносин, пов`язаних з електропостачанням на об`єкт позивача встановлено рішенням Господарського суду Дніпропетровської області по справі 904/1004/22 від 01.11.2022.

В той же час, за твердженням позивача, листом від 19.10.2023 за № 51884/1001 відповідач повідомив позивача про надання до 30.10.2023 документального підтвердження права користування об`єктом з 18.10.2023, у разі ненадання до 01.11.2023 копії зазначених документів, АТ ДТЕК Дніпровські електромережі з урахуванням вимог п. 7.5 Правил роздрібного ринку електричної енергії буде змушене припинити договір розподілу та відключити об`єкт від електропостачання, починаючи із вказаної дати.

Як вказав позивач, даний лист було надіслано йому засобами поштового зв`язку 26.10.2023 та отримано останнім 02.11.2023.

Оскільки, за твердженням позивача, 31.10.2023 о 16:00 год. ТОВ Дніпро-Агро ЮС зателефонувала представник АТ ДТЕК Дніпровські електромережі з вимогою про надання договору оренди нежитлового приміщення, то листом від 01.11.2023 позивачем було надано витребувані документи.

Позивач вказав, що, незважаючи на викладене, 01.11.2023 невідомі особи здійснили відключення спірного об`єкта від електроспоживання.

Позивач зазначив, що 17.11.2023 на його електронну пошту надійшов лист АТ ДТЕК Дніпровські електромережі від 17.11.2023 № 54916/1001 про дострокове припинення з 31.10.2023 договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії. Що і стало причиною виникнення спору.

Обставини, на які посилається позивач, доводяться листом від 19.10.2023 № 51884/1001 (том 1, а.с. 14), заявою від 01.11.2023 (том 1, а.с. 15), листом від 17.11.2023 № 57915/1001 (том 1, а.с. 16), договором № 17/10/20 від 17.10.2020 з додатковими угодами (том 1, а.с. 17 - 21), довіреністю № 2/20 від 30.09.2020 (том 1, а.с. 22), актом приймання-передавання від 16.09.2023 (том 1, а.с. 23), договором оренди № 17/09/23 від 17.09.2023 (том 1, а.с. 24 - 25), актом приймання-передавання від 17.09.2023 (том 1, а.с. 26), актом приймання-передавання від 16.09.2023 (том 1, а.с. 27), довіреністю № 07/09 від 07.09.2023 (том 1, а.с. 28), скаргою від 01.11.2023 (том 1, а.с. 29 - 30), договором № 00150-00 від 01.08.2020 з додатками (том 1, а.с. 31 - 38), договором № 00150-00 від 05.01.2018 з додатками (том 1, а.с. 39 - 46), виписками по банківському рахунку (том 1, а.с. 47 - 67), платіжними інструкціями (том 1, а.с. 68), рішенням суду у справі № 904/1004/22 (том 1, а.с. 69 - 75), заявою - приєднанням (том 1, а.с. 76).

В свою чергу, відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог наполягаючи на тому, що з 17.09.2023 у позивача відсутні правові підстави для користування нежитловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 . Відтак, у відповідача відсутні правові підстави для розподілу електроенергії на такий об`єкт.

Відповідач вказав, що у даному випадку мало місце саме закінчення строку дії договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії у зв`язку із закінченням строку оренди такого приміщення, а не одностороннє розірвання оператором системи розподілу договору про надання послуг з розподілу електричної енергії.

Відповідач зазначив, що, відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, об`єкт нерухомого майна, РНОНМ 01, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 знаходиться у спільній частковій власності 4 осіб: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Вказані особи мають рівні часки (1/4 кожний) у такому нерухомому майні.

За твердженням відповідача, у якості доказу наявності у ТОВ Дніпро-Агро Юс права користування нерухомим майном за адресою: АДРЕСА_1 після 17.09.2023 споживачем було надано ОСР копію договору оренди нежитлового приміщення № 17/09/23 від 17.09.2023.

Відповідно до п. 1.1 договору № 17/09/23, орендодавці - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 передають орендарю - ТОВ Дніпро-Агро Юс в строкове платне користування нежитлові приміщення (виробничий комплекс) площею 1060,3 кв.м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , на строк зазначений в п. 3.1 цього договору.

Пунктом 3.1 договору № 17/09/23 визначено, що строк оренди складає два роки та одинадцять місяців з дати прийняття Орендарем об`єкта, що передається в оренду.

Відповідач зауважив, що такий договір укладений лише двома з чотирьох власників спірного приміщення. При цьому, згоди ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на укладання договору оренди спірного об`єкту та/або доказів поділу такого об`єкту/встановлення порядку користування приміщенням до матеріалів справи позивачем не надано.

Разом з цим, 24.12.2021 на адресу ОСР надійшла заява власника 1/4 частини спірного приміщення - ОСОБА_1 , у якій останній повідомляв про відсутність його згоди на укладання договору розподілу електричної енергії та просив припинити електропостачання до приміщення.

Як вказав відповідач, ОСОБА_2 , 25.07.2023 було надано до на адресу ОСР звернення від 19.07.2023, у якому остання повідомляла про відсутність її згоди на укладання договору розподілу електричної енергії та просила припинити електропостачання до приміщення.

Також відповідач вказав про те, що підставою для укладання договору про постачання електроенергії від 05.01.2018 № 00150-00 та договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії від 26.12.2018 на об`єкт позивача став договір оренди нежитлового приміщення № 17/2017 від 17.11.2017.

Відповідно до умов цього договору, орендодавці - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 передали орендарю - ТОВ Дніпро-Агро Юс у строкове платне користування нежитлові приміщення (виробничий комплекс) площею 1590,6 м2 , які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Однак, як зазначив відповідач, рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17.01.2023 у № 199/9384/19 договір оренди нежитлового приміщення № 17/2017 від 17.11.2017 визнаний недійсним.

Разом з тим, за твердженням відповідача, на момент ухвалення рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17.01.2023 у справі № 199/9384/19 між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (орендодавці) та ТОВ Дніпро-Агро Юс (орендар) був укладений договір оренди № 17/10/20 від 17.10.2020. Відповідно до умов якого фізичні особи ОСОБА_3 та ОСОБА_4 передали ТОВ Дніпро-Агро Юс у платне користування нежитлові приміщення (виробничий комплекс) площею 1060,3 м2 , які знаходяться за адресою: вул. Старий шлях, 227А, м. Дніпро, Дніпропетровська обл.

Відповідач зауважив, що пунктом 2.1.11 ПРРЕЕ визначено, що під час оформлення заяви-приєднання, паспорту точки розподілу/передачі оператор системи використовує наявну у нього інформацію за об`єктом розподілу, достатню для проведення розрахунків, зокрема, щодо розрахункових засобів вимірювальної техніки обсягу активної та реактивної електричної енергії та рівня потужності (тип, марка, технічні характеристики тощо) (п.п. 3); щодо дозволеної (договірної) величини електричної потужності (п.п. 4).

Згідно з п. 2.1.12 ПРРЕЕ, договір споживача про надання послуг з розподілу/передачі електричної енергії має містити такі умови, що є істотними та обов`язковими для цього виду домовленостей, зокрема: режими розподілу/передачі (у тому числі режим роботи електроустановки непобутового або колективного побутового споживача, величини приєднаної та дозволеної потужності об`єкта споживача із розділом за площадками вимірювання), порядок контролю показників якості електричної енергії та якості електропостачання (п.п. 3).

За твердженням відповідача, приєднана потужність 550,0 кВт, встановлена договором про постачання електричної енергії № 00150-00 від 05.01.2018, була визначена з урахуванням площі орендованого майна 1590,6 м2 (на підставі договору оренди нежитлового приміщення № 17/2017 від 17.11.2017).

Однак, у наданих договорах оренди № 17/10/20 від 17.10.2020 та № 17/09/23 від 17.09.2023 площа орендованого майна становила 1 060,3 кв.м.

Відповідач наполягає на тому, що ОСР, за відсутності поділу спірного приміщення та відокремлення площі, яку фактично займає позивач, не може визначити необхідну дозволену (договірну) величину електричної потужності для забезпечення електроенергією займаних 1060,3

Обставини, на які посилається відповідач, доводяться статутом договором № 17/2017 від 17.11.2017 (том 1, а.с. 106 - 107), листом № 54916/1001 від 03.11.2023 (том 1, а.с. 108), інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (том 1, а.с. 109 - 112), заявою від 24.12.2021 (том 1, а.с. 113), листом № 5235/1001 від 04.02.2022 (том 1, а.с. 114), листом № 7406/1001 від 17.02.2022 (том 1, а.с. 115), зверненням від 19.07.2023 (том 1, а.с. 116 - 117), листом № Я-3690/1001 від 12.10.2023 (том 1, а.с. 118), листом № 27/09 від 27.09.2023 (том 1, а.с. 119), довіреністю № 07/09 від 07.09.2023 (том 1, а.с. 120), листом НКРЕКП (том 1, а.с. 142 - 143).

Суд першої інстанції зазначив, що: «згідно з п. 2.1 Кодексу систем розподілу, затвердженого Постановою НКРЕКП № 310 від 14.03.2018, замовник послуги з приєднання (замовник) - фізична або юридична особа, яка письмово або іншим способом, визначеним цим Кодексом, повідомила ОСР про намір приєднати до електричних мереж новозбудовані електроустановки або змінити технічні параметри діючих електроустановок внаслідок реконструкції чи технічного переоснащення.

Користувачі малої системи розподілу (далі - Користувачі МСР) - юридичні особи або фізичні особи-підприємці, які відпускають або приймають електричну енергію до/з мереж малої системи розподілу для задоволення своїх потреб.

Пунктом 11.3.16 Кодексу систем розподілу визначено, що у разі передачі об`єкта Користувача або його частини в користування (оренда, позичка, управління майном, тощо) та обумовлення відповідним договором передачі Користувача майна відповідних повноважень щодо врегулювання договірних відносин з ОСР стосовно забезпечення об`єкта або його частини електричною енергією між Користувачем майна та ОСР має бути укладений договір про надання послуг з розподілу електричної енергії у порядку, визначеному цим Кодексом.

З аналізу змісту зазначених статей вбачається, що договір постачання та/або розподілу електричної енергії у певне приміщення може бути укладений лише власником такого приміщення або особою, яка на законних підставах (окрім права власності) користується таким приміщенням.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 367112211 від 23.02.2024 (том 1 а.с. 154 - 157), об`єкт нерухомого майна, РНОНМ 01, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 знаходиться у спільній частковій власності 4 осіб: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Вказані особи мають рівні часки (1/4 кожний) у такому нерухомому майні.

Підставою для укладання договору про постачання електроенергії від 05.01.2018 № 00150-00 та договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії від 26.12.2018 на об`єкт позивача став договір оренди нежитлового приміщення № 17/2017 від 17.11.2017.

Відповідно до умов цього договору, орендодавці - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 передали орендарю - ТОВ Дніпро-Агро Юс у строкове платне користування нежитлові приміщення (виробничий комплекс) площею 1590,6 м2 , які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17.01.2023 у №199/9384/19 договір оренди нежитлового приміщення № 17/2017 від 17.11.2017 визнаний недійсним.

Вказане рішення було мотивоване тим, що оскаржуваний договір оренди укладений без участі та згоди одного із співвласників нежитлового приміщення. При цьому, зазначене нежитлове приміщення у натурі не поділено між співвласниками та порядок користування цим приміщенням співвласниками не визначався.

Разом з тим, на момент ухвалення рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17.01.2023 у справі № 199/9384/19 між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (орендодавці) та ТОВ Дніпро-Агро Юс (орендар) був укладений договір оренди № 17/10/20 від 17.10.2020. Відповідно до умов якого фізичні особи ОСОБА_3 та ОСОБА_4 передали ТОВ Дніпро-Агро Юс у платне користування нежитлові приміщення (виробничий комплекс) площею 1060,3 м2 , які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з п. 9.2 договору оренди № 17/10/20 від 17.10.2020, договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печаткою орендаря і діє до 17.09.2023.

У якості доказу наявності у ТОВ Дніпро-Агро Юс права користування нерухомим майном за адресою: АДРЕСА_1 після 17.09.2023 споживачем було надано ОСР копію договору оренди нежитлового приміщення № 17/09/23 від 17.09.2023.

Відповідно до п. 1.1 договору № 17/09/23, орендодавці - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 передають орендарю - ТОВ Дніпро-Агро Юс в строкове платне користування нежитлові приміщення (виробничий комплекс) площею 1060,3 кв.м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , на строк зазначений в п. 3.1 цього договору.

Пунктом 3.1 договору № 17/09/23 визначено, що строк оренди складає два роки та одинадцять місяців з дати прийняття Орендарем об`єкта, що передається в оренду.

Слід зауважити, що такий договір укладений лише двома з чотирьох власників спірного приміщення. При цьому, згоди ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на укладання договору оренди спірного об`єкту та/або доказів поділу такого об`єкту/встановлення порядку користування приміщенням до матеріалів справи позивачем не надано.

Разом з цим, 24.12.2021 на адресу ОСР надійшла заява власника 1/4 частини спірного приміщення - ОСОБА_1 , у якій останній повідомляв про відсутність його згоди на укладання договору розподілу електричної енергії та просив припинити електропостачання до приміщення.

ОСОБА_2 , 25.07.2023 було надано до на адресу ОСР звернення від 19.07.2023, у якому остання повідомляла про відсутність її згоди на укладання договору розподілу електричної енергії та просила припинити електропостачання до приміщення.

Частиною 1 ст. 358 ЦК України визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Пунктом 11.2. Типового договору про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії визначено, що дія договору достроково припиняється у разі, зокрема, отримання Оператором системи від нового або попереднього власника (користувача) документального підтвердження факту відчуження об`єкта на користь іншої особи, у тому числі набуття спадкоємцем права власності на об`єкт.

У разі припинення дії договору договір припиняє свою дію в частині розподілу електричної енергії на об`єкт, а в частині виконання фінансових зобов`язань Сторін (які виникли на дату припинення дії договору) продовжує діяти до дати здійснення повного взаєморозрахунку між Сторонами.

Пунктом 2.1.3. ПРРЕЕ визначено, що ініціатором укладення договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії у разі зміни споживача, форми власності чи власника електроустановки є споживач.

Споживачі укладають договір споживача про розподіл (передачу) електричної енергії шляхом приєднання до публічного договору за наявності паспорта точки розподілу. У разі надання послуги з приєднання до електричних мереж ініціатором укладення договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії є оператор системи.

Тобто, за відсутності згоди двох власників спірного нежитлового приміщення на укладання договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії з одночасною відсутністю поділу такого приміщення із визначенням порядку користування таким приміщенням кожним із власників, оператор системи розподілу не має правових підстав надавати послуги з розподілу електроенергії у такому приміщенні.

Також слід зауважити, що пунктом 2.1.11 ПРРЕЕ визначено, що під час оформлення заяви-приєднання, паспорту точки розподілу/передачі оператор системи використовує наявну у нього інформацію за об`єктом розподілу, достатню для проведення розрахунків, зокрема, щодо розрахункових засобів вимірювальної техніки обсягу активної та реактивної електричної енергії та рівня потужності (тип, марка, технічні характеристики тощо) (п.п. 3); щодо дозволеної (договірної) величини електричної потужності (п.п. 4).

Згідно з п. 2.1.12 ПРРЕЕ, договір споживача про надання послуг з розподілу/передачі електричної енергії має містити такі умови, що є істотними та обов`язковими для цього виду домовленостей, зокрема: режими розподілу/передачі (у тому числі режим роботи електроустановки непобутового або колективного побутового споживача, величини приєднаної та дозволеної потужності об`єкта споживача із розділом за площадками вимірювання), порядок контролю показників якості електричної енергії та якості електропостачання (п.п. 3).

Приєднана потужність 550,0 кВт, встановлена договором про постачання електричної енергії № 00150-00 від 05.01.2018, була визначена з урахуванням площі орендованого майна 1590,6 м2 (на підставі договору оренди нежитлового приміщення № 17/2017 від 17.11.2017).

Однак, у наданих договорах оренди № 17/10/20 від 17.10.2020 та № 17/09/23 від 17.09.2023 площа орендованого майна становила 1 060,3 кв.м.

Як зауважено відповідачем, ОСР, за відсутності поділу спірного приміщення та відокремлення площі, яку фактично займає позивач, не може визначити необхідну дозволену (договірну) величину електричної потужності для забезпечення електроенергією займаних 1060,3 кв.м.

За таких обставин, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпро-Агро Юс" є необґрунтованими».

Апеляційний суд вважає вказані висновки передчасними та зазначає, що за змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Аналогічні положення містяться й у ч. 2 ст. 20 ГК України.

До господарського суду має право звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється (ст. 45 ГПК України). Тобто в контексті цієї норми має значення лише суб`єктивне уявлення особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту. Виключно суб`єктивний характер заінтересованості як переконаності в необхідності судового захисту суб`єктивного матеріального права чи законного інтересу може підтверджуватися при зверненні до суду лише посиланням на таку необхідність самої заінтересованої особи. Саме тому суд не вправі відмовити у прийнятті позовної заяви з тих лише підстав, що не вбачається порушення матеріального права чи законного інтересу позивача, або заявник без належних підстав звернувся до суду в інтересах іншої особи.

Позивач зазначає, що між сторонами існує спір щодо дії договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, укладеного між Акціонерним товариством "ДТЕК Дніпровські електромережі" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпро-Агро Юс".

Натомість реалізація права на захист цивільних прав здійснюється за допомогою способів захисту.

Під способом захисту цивільного права чи інтересу розуміють визначені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника (аналогічний висновок, викладений у п. 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16, у п. 67 постанови Великої Палати Верховного Суду від 31.07.2021 у справі № 903/1030/19). Інакше кажучи, це дії, спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (подібний висновок, викладений в п. 14 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі №310/11024/15-ц та п. 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01.04.2020 у справі № 610/1030/18).

Колегія суддів наголошує, що як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Такий висновок сформульований, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16 (п. 5.6).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права чи інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Інакше кажучи, суд має захистити право чи інтерес у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див., зокрема, постанови від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 15.09.2020 у справі №469/1044/17), від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58), від 09.02.2021 у справі №381/622/17, від 16.02.2021 у справі № 910/2861/18 (пункт 98), від 15.06.2021 у справі №922/2416/17 (пункт 9.1), від 22.06.2021 у справах № 334/3161/17 (пункт 55) і № 200/606/18 (пункт 73), від 29.06.2021 у справі № 916/964/19 (пункт 7.3), від 31.08.2021 у справі №903/1030/19 (пункт 68), від 26.10.2021 у справі № 766/20797/18 (пункт 19), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 143), від 14.12.2021 у справі № 643/21744/19 (пункт 61), від 25.01.2022 у справі № 143/591/20 (пункт 8.31), від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20 (пункт 21), від 09.02.2022 у справі № 910/6939/20 (пункт 11.87), від 22.02.2022 у справі № 761/36873/18 (пункт 9.21), від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17 (пункт 56), від 28.09.2022 у справі №483/448/20 (пункт 9.64), від 14.12.2022 у справі № 477/2330/18 (пункт 55)).

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). Так, у рішенні від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави- учасниці Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 Конвенції також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його застосування не було ускладнено діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення ЄСПЛ у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005 (заява № 38722/02)).

Додатково, в контексті обраного способу захисту, розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача у цих правовідносинах, позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (п. 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19).

Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18 (пункт 63), від 08.02.2022 у справі №209/3085/20 (пункт 24), від 21.09.2022 у справі № 908/976/190 (пункти 5.6, 5.9)).

Застосування судом того чи іншого способу захисту має призводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18 (пункт 63), від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13), від 16.02.2021 у справі № 910/2861/18 (пункт 98).

Згідно з принципом процесуальної економії штучне подвоєння судового процесу (тобто вирішення одного спору у декількох судових справах в одній чи декількох судових юрисдикціях) є неприпустимим. Вирішення справи у суді в одному судовому процесі має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18 (пункт 63), від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13), від 26.01.2021 у справі №522/1528/15-ц (пункт 82), від 02.02.2021 у справі № 925/642/19 (пункт 50), від 06.04.2021 у справі № 910/10011/19 (пункт 94), від 20.10.2021 у справі № 9901/554/19 (пункт 19), від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20 (пункт 24), від 21.09.2022 у справі № 908/976/190 (пункт 5.6), від 22.09.2022 у справі № 462/5368/16-ц (пункт 44)). Інакше кажучи, не є ефективним той спосіб захисту, який у разі задоволення відповідного позову не відновлює повністю порушене, оспорюване право, а відповідне судове рішення створює передумови для іншого судового процесу, у якому буде відбуватися захист права позивача, чи таке рішення об`єктивно неможливо буде виконати.

Апеляційний суд виходить з того, що позивач, звертаючись до суду з позовною вимогою про визнання спірного договору таким, що продовжує свою дію на визначених у ньому умовах, прагне підтвердження судом обставин продовження дії (чинності) означеного правочину.

Стаття 16 ЦК України передбачає, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, який встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Установивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, необхідно виходити із його ефективності, а це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечувати поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 11.02.2020 у справі № 923/364/19 та від 16.06.2020 у справі № 904/1221/19.

Так, заявлений у даній справі позов фактично містить у собі вимогу про встановлення судом факту, що має юридичне значення (продовження дії договору на тих самих умовах, на яких його було укладено).

Водночас, вимога про встановлення певних фактів не може бути самостійним предметом розгляду в господарському суді, який порушує провадження у справі за позовом, в основі якого правова вимога - спір про право, що виникає з матеріальних правовідносин.

Наведене відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16.

З огляду на що, визнання договору таким, що продовжує свою дію на визначених у ньому умовах не є належним та ефективним способом захисту порушених прав ТОВ "Дніпро-Агро ЮС".

Аналогічні висновки застосовні й щодо вимог позивача про визнання незаконними дій Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" з розірвання договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії за контокорентним рахунком 63.

При цьому варто зауважити, що заперечуючи проти позовних вимог, відповідач посилався на п. 4.27 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою НКРЕКП № 312 від 14.03.2018 (надалі, ПРРЕЕ), відповідно до якого дія договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії достроково припиняється у разі отримання оператором системи документального підтвердження факту зміни власника (користувача) цього об`єкту. Відповідач наголошував на тому, що 17.09.2023 року скінчився строк дії договору оренди нежитлового приміщення № 17/10/20 від 17.10.2020 року. На його думку, з цієї дати Позивач уже не є користувачем приміщення, яке знаходиться по вул. Старий шлях, 227 А., тобто, змінився користувач цього об`єкта, а, отже, зважаючи на зміст п. 4.27 ПРРЕЕ та п. 11.2 Типового договору дія договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії достроково припинилася саме з цієї дати, у зв`язку зі зміною користувача цього об`єкта.

Тобто за обставинами спірних правовідносин АТ "ДТЕК Дніпровські електромережі" не вчинялися дії щодо розірвання спірного договору, а лише зазначалося про його дострокове припинення відповідно до п. 4.27 ПРРЕЕ.

Слід акцентувати увагу на тому, що відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством/договором, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Аналогічний висновок наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (пункт 43); постановах Верховного Суду від 14.08.2018 у справі № 910/1972/17, від 23.05.2019 у справі № 920/301/18, від 25.06.2019 у справі №922/1500/18, від 31.10.2019 у справі № 916/1134/18, від 24.12.2019 у справі № 902/377/19, від 02.04.2020 у справі № 910/7160/19, від 01.07.2021 у справі № 910/7029/20.

Обрання позивачем неналежного та неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові (див., зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (пункт 6.21), від 02.02.2021 у справі № 925/642/19 (пункт 54), від 06.04.2021 у справі № 910/10011/19 (пункт 99), від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (пункт 76), від 02.11.2021 у справі № 925/1351/19 (пункт 6.56), від 25.01.2022 у справі № 143/591/20 (пункт 8.46), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 155)).

Обрання позивачем неналежного та неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові (див., зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (пункт 6.21), від 02.02.2021 у справі № 925/642/19 (пункт 54), від 06.04.2021 у справі № 910/10011/19 (пункт 99), від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (пункт 76), від 02.11.2021 у справі № 925/1351/19 (пункт 6.56), від 25.01.2022 у справі № 143/591/20 (пункт 8.46), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 155)).

Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин (правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.09.2020 у справі № 378/596/16-ц), відтак, слід погодитися з висновком господарського суду про відмову у позові за цих підстав.

Позивачем не доведено суду, що заявлені у даній справі позовні вимоги сприятимуть відновленню його прав та охоронюваних законом інтересів.

Більше того, колегія суддів наголошує, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпро-Агро ЮС" зверталось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі", в якому просило: визнати незаконними дії Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" по відключенню 01.11.2023 від електропостачання об`єкту за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпро, смт. Таромське, вул. Старий Шлях, 227А; зобов`язати Акціонерне товариство "ДТЕК Дніпровські електромережі" протягом тижня за власний рахунок відновити електропостачання до об`єкту за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпро, смт. Таромське, вул. Старий Шлях, 227А.

Позовні вимоги були обґрунтовані незаконними діями Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі", що полягають у відключенні від електроживлення об`єкта позивача, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпро, смт. Таромське, вул. Старий Шлях, 227А, без достатніх на те правових підстав, визначених пунктом 7.5 Правил роздрібного ринку електричної енергії.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 18.04.2024 у справі №904/5861/23 у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, господарський суд, зокрема, зазначив, що позивачем не надано до суду доказів на підтвердження того, що між сторонами існують договірні відносини з надання послуг з розподілу електричної енергії після укладання договору оренди нежитлового приміщення від 17.09.2023 № 17/09/23.

Постановою від 24.09.2024 Центральний апеляційний господарський суд скасував рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.04.2024 у справі №904/5861/23. Прийняв нове рішення, яким позов задовольнив. Визнав незаконними дії Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" по відключенню 01.11.2023 від електропостачання об`єкту за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпро, смт. Таромське, вул. Старий Шлях, 227А. Зобов`язав Акціонерне товариство "ДТЕК Дніпровські електромережі" протягом тижня за власний рахунок відновити електропостачання до об`єкту за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпро, смт. Таромське, вул. Старий Шлях, 227А. Присудив до стягнення з Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпро-Агро ЮС" 6 710,00 грн судового збору за подання позову та 10 065,00 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції виснував, що факт укладення 17.09.2023 нового договору оренди нежитлового приміщення № 17/09/23 між фізичними особами ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпро-Агро ЮС" не є підставою для автоматичного припинення відповідачем своїх зобов`язань за договором, укладеним ним з позивачем.

В свою чергу, постановою Верховного Суду від 14.01.2025 у справі № 904/5861/23 було змінено пункт 7 резолютивної частини постанови Центрального апеляційного господарського суду від 24.09.2024 у справі № 904/5861/23, шляхом викладення у новій редакції: «Стягнути з Акціонерного товариства "ДТЕК Дніпровські електромережі" (, м. Дніпро, вул. Запорізьке шосе, 22, 49107) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпро-Агро ЮС" (, м. Дніпро, вул. Ольги княгині, буд.3, кв.4, 49000) 5 368,00 грн судового збору за подання позовної заяви та 8 052,00 грн судового збору за подання апеляційної скарги». В інших частинах постанову Центрального апеляційного господарського суду від 24.09.2024 у справі № 904/5861/23 залишено без змін.

Судом приймається до уваги, що: «як встановлено судами попередніх інстанцій, підставою для укладання договорів, які досліджувалися господарським судом під час розгляду спору у справі № 904/1004/22, а саме: договору про постачання електроенергії та договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії на об`єкт Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпро-Агро ЮС", став договір оренди нежитлового приміщення № 17/2017 від 17.11.2017.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17.01.2023 у справі №199/9384/19 договір оренди нежитлового приміщення № 17/2017 від 17.11.2017 визнаний недійсним.

На час визнання вказаного договору недійсним вже існував договір оренди № 17/10/20 від 17.10.2020, відповідно до умов якого фізичні особи ОСОБА_3 та ОСОБА_4 передали Товариству з обмеженою відповідальністю "Дніпро-Агро ЮС" у платне користування нежитлові приміщення (виробничий комплекс) площею 1 060,3 кв.м, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 договір оренди нежитлового приміщення № 17/10/20 від 17.10.2020 припинив свою дію 17.09.2023.

17.09.2023 між фізичними особами ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпро-Агро ЮС" укладено договір оренди нежитлового приміщення № 17/09/23, відповідно до пункту 1.1 якого Орендодавці передають Орендарю в строкове платне користування нежитлові приміщення (виробничий комплекс) площею 1 060,3 кв.м, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , на строк зазначений в пункті 3.1 цього договору (два роки та одинадцять місяців з дати прийняття Орендарем об`єкта, що передається в оренду).

Із наведеного вбачається, що з 17.11.2017 по 01.11.2023 (дату відключення об`єкта позивача від електропостачання) Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпро-Агро ЮС" було користувачем відповідного об`єкта. А обставин звільнення Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпро-Агро ЮС" відповідних приміщень, зміни користувача об`єкта, відповідачем не доведено та судами попередніх інстанцій не встановлено.

Як вірно зазначено судом апеляційної інстанції, факт укладення 17.09.2023 нового договору оренди нежитлового приміщення № 17/09/23 між фізичними особами ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпро-Агро ЮС" не є підставою для автоматичного припинення відповідачем своїх зобов`язань за договором, укладеним ним з позивачем.

За наведених обставин відсутні підстави вважати договір про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії, укладений між позивачем та відповідачем, достроково припиненим згідно з пунктом 4.27 ПРРЕЕ».

Згідно з ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, обставини щодо встановлення факту дії договору про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії, укладеного між Акціонерним товариством "ДТЕК Дніпровські електромережі" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпро-Агро Юс" були предметом дослідження господарськими судами у справі № 904/5861/23 в рамках іншого спору.

Відтак, за сукупності вищевказаного, слід погодитися з висновком господарського суду про відмову у позові, однак за інших підстав (обрання неналежного та неефективного способу захисту).

Підсумовуючи усе наведене, колегія суддів зауважує, що відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Принцип справедливості судового розгляду (ст. 6 Конвенції) в рішеннях ЄСПЛ трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що: «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Ван де Гурк проти Нідерландів").

ЄСПЛ неодноразово висловлював позицію стосовно того, що одним із елементів права на справедливий суд є право на виправлення судової помилки, включаючи право на скасування неправосудного рішення та прийняття правового рішення по справі.

Суд має пересвідчитися, чи провадження в цілому, включаючи спосіб збирання доказів, було справедливим, як того вимагає п. 1 ст. 6 Конвенції (див., mutatismutandis, рішення у справі «Шенк проти Швейцарії» (Schenk v. Switzerland) від 12.07.1988, серія A № 140, с. 29, п. 46).

Відповідно до п. 48 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Мала проти України" від 03.07.2014, остаточне 17.11.2014: "Більше того, принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником (див. рішення у справах "Проніна проти України" (Pronina v. Ukraine), заява № 63566/00, п. 25, від 18.07.2006, та "Нечипорук і Йонкало проти України" (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine), заява № 42310/04, п. 280, від 21.04.2011).

Як передбачено п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (ч. 4 ст. 277 ГПК України).

З урахуванням фактичних обставин справи та норм чинного законодавства, які підлягають до застосування у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що доводи скаржника щодо суперечливості висновків суду є частково обґрунтованими, проте не впливають на результат вирішення спору, не спростовують правильного по суті рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.06.2024 у справі № 904/6619/23, але оскільки останнє прийнято з порушенням норм процесуального права без урахування встановлених у судових рішеннях, які набрали законної сили, у справі №904/5861/23 за спором між тими ж самим сторонами преюдиційних обставин, його належить змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови. В решті рішення залишається без змін.

Частиною 14 статті 129 ГПК України визначено, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зважаючи на результат розгляду апеляційної скарги та вирішення справи, судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги на підставі положень ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 123, 129, 236, 269, 275, 277, 282 Господарського процесуального кодексу України апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпро-Агро Юс" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.06.2024 у справі № 904/6619/23 задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.06.2024 у справі №904/6619/23 змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 18.06.2024 у справі № 904/6619/23 залишити без змін.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпро-Агро Юс".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, порядок і строки оскарження визначені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови підписано 20.02.2025

Головуючий суддя В.Ф. Мороз

Суддя О.Г. Іванов

Суддя А.Є. Чередко