ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" лютого 2025 р. Справа № 926/4407/22

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:

Головуючого (судді-доповідача): Якімець Г.Г.,

Суддів: Бойко С.М., Бонк Т.Б.,

за участю секретаря судового засідання Кришталь М.Б.,

та представників:

від стягувача Ткач Ф.Г. (в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду)

від боржника (скаржника) Фодчук О.В. (в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду)

розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Цемко Інеси Василівни від 25 листопада 2024 року

на ухвалу Господарського суду Чернівецької області від 11 листопада 2024 року (повний текст підписано 13.11.2024), суддя Ковальчук Т.І.

про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню

у справі №926/4407/22

за позовом Комунального підприємства Міський торговельний комплекс Калинівський ринок, м. Чернівці

до відповідача Фізичної особи-підприємця Цемко Інеси Василівни, Чернівці

про стягнення заборгованості в сумі 586 775,10 грн

встановив:

Ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 11 листопада 2024 року у справі №926/4407/22 заяву ОСОБА_1 від 24.10.2024 про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, задоволено частково. Суд вирішив визнати наказ Господарського суду Чернівецької області від 20.02.2024 у справі №926/4407/22 про стягнення з Фізичної особи-підприємця Цемко Інеси Василівни на користь Комунального підприємства "Міський торговельний комплекс "Калинівський ринок" заборгованості на суму 584610,75 грн., з яких 447405,52 грн. основного боргу, 22230,28 грн. пені, 15825,56 грн. 3% річних та 99149,39 грн. інфляційних втрат, а також 8769,16 грн. судового збору, таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення заборгованості в сумі 500 000,00 грн. У задоволенні решти вимог заяви відмовлено. Поряд з тим, суд вирішив скасувати зупинення виконання за наказом Господарського суду Чернівецької області від 20.02.2024 у справі №926/4407/22, застосоване ухвалою Господарського суду Чернівецької області від 28.10.2024 у справі №926/4407/22.

Ухвала суду мотивована тим, що до відкриття виконавчого провадження №76296670 про примусове виконання наказу Господарського суду Чернівецької області від 20.02.2024 у справі №926/4407/22 про стягнення з ФОП Цемко І.В. на користь КП "МТК "Калинівський ринок" боргу в сумі 593379,91 грн. (із судовим збором включно) боржниця сплатила стягувачу кошти на загальну суму 500000,00 грн. по платіжних інструкціях 15 (#325) від 05.07.2024, 19 (#525) від 12.07.2024, 20 (#425) від 18.07.2024, 21 (#425) від 25.07.2024 саме в рахунок боргу, стягнутого рішенням суду від 02.11.2023 у даній справі. Щодо решти боргу за вказаним наказом у сумі 93379,91 грн., суд встановив, що переконливих доказів його сплати ФОП Цемко І.В. не надала, платіжна інструкція 10 (#225) від 16.04.2024 не містить вказівки ані на рішення суду, ані на номер договору, за якими здійснюється платіж, ані на номер торговельного місця, а заява боржниці від 08.11.2024 щодо уточнення призначення платежів стягувачем на даний час не задоволена. Разом з тим, зважаючи на зазначення боржницею призначення платежу в платіжній інструкції 10 (#225) від 16.04.2024 таким чином, що за наявності у неї іншої заборгованості, аніж та, про стягнення якої видано наказ №926/4407/22 від 20.02.2022, неможливо стверджувати, що 100000,00 грн. боржниця сплатила на виконання саме вказаного виконавчого документу.

Не погоджуючись з ухвалою місцевого господарського суду в частині відмови у задоволенні заяви, боржник Фізична особа-підприємець Цемко Інеса Василівна звернулася до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Чернівецької області від 11 листопада 2024 року у справі №926/4407/22 в частині відмови у задоволенні заяви та прийняти нове рішення про визнання наказу Господарського суду Чернівецької області від 20 лютого 2024 року у справі №926/4407/22 таким, що не підлягає виконанню в повному обсязі. Зокрема, зазначає, що після набрання законної сили судовим рішенням 31.01.2024 року на протязі півроку, а саме з квітня по липень 2024 року, боржником періодичними платежами сплачено борг перед стягувачем за вказаним судовим рішенням. При цьому, воля боржника на виконання рішення суду була чітко виражена через систематичну оплату боргу частинами одразу після отримання кредитором наказу від 20.02.2024 року. Наголошує, що боржник вважається таким, що виконав зобов`язання, якщо його воля була спрямована на виконання судового рішення, навіть якщо у платіжному документі недостатньо чітко зазначене призначення платежу, а кредитор, отримувавши кошти від боржника з квітня по липень жодним чином не з`ясував волі боржника у спрямуванні таких коштів, що свідчить про зловживання правами з боку кредитора.

У відзиві на апеляційну скаргу кредитор просить оскаржувану ухвалу залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зокрема, зазначає, що призначення платежу у платіжній інструкції 10 (№1562684I16225) від 16.04.2024 року: «оплата за надані послуги з користування торговим місцем КП МТК «Калинівський ринок»» не дає однозначних підстав для ствердження, що вказаний платіж має бути зарахований в погашення заборгованості на підставі договору №1494/6тс від 16.04.2019 р. за період з березня 2020 р. по жовтень 2022 р., яка була предметом спору по справі №926/4407/22, а тому суд першої інстанції правомірно відмовив заявниці в цій частині її заяви. При цьому, наголошує, що заявницею не було надано жодного доказу, який би вказував та доводив обставини здійснення нею погашення заборгованості за іншими договорами, яка зокрема була предметом інших судових спорів, про які зазначав позивач у своїх доводах в суді першої інстанції. Відтак, вважає ухвалу суду першої інстанції в цій частині закономірною, а доводи апеляційної інстанції безпідставними.

Ухвалою суду від 16 грудня 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі №926/4407/22 за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Цемко Інеси Василівни на ухвалу Господарського суду Чернівецької області від 11 листопада 2024 року.

Ухвалою суду від 13 січня 2025 року розгляд апеляційної скарги призначено в межах розумного строку на 27 січня 2025 року.

Судове засідання 27 січня 2025 року не відбулося, у зв`язку з незапланованою відпусткою головуючого судді.

Ухвалою суду від 29 січня 2025 року розгляд апеляційної скарги призначено в межах розумного строку на 10 лютого 2025 року.

Судове засідання з розгляду апеляційної скарги проводилося в режимі відеоконференції за клопотаннями сторін та на підставі відповідних ухвал суду.

Представник боржника (скаржника) в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав, просив такі задоволити в повному обсязі: скасувати ухвалу Господарського суду Чернівецької області від 11 листопада 2024 року у справі №926/4407/22 в частині відмови у задоволенні заяви та прийняти нове рішення про визнання наказу Господарського суду Чернівецької області від 20 лютого 2024 року у справі №926/4407/22 таким, що не підлягає виконанню в повному обсязі, з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

Представник стягувача в судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечив, просив оскаржувану ухвалу залишити без змін, а апеляційну скаргу боржника без задоволення, з підстав, наведених у відзиві на апеляційну скаргу.

Західний апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду Чернівецької області від 02 листопада 2023 року у справі №926/4407/22 частково задоволено позов КП "Міський торговельний комплекс "Калинівський ринок" до ФОП Цемко Інеси Василівни. Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість в сумі 584 610,75 грн, що виникла у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань з оплати послуг ринку за договором №1494/6тс від 16.04.2019 про надання в користування торговельного місця на території КП "МТК "Калинівський ринок" (торговельне місце №14, торговий сектор №6) та договором №12073 від 28.01.2019 про підключення до системи загального відеоспостереження, з яких: 447 405,52 грн основного боргу, 22 230,28 грн пені, 15 825,56 грн 3% річних та 99 149,39 грн інфляційних втрат. Поряд з цим, присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 8 769,16 грн судового збору.

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 31 січня 2024 року рішення Господарського суду Чернівецької області від 02 листопада 2023 року у справі №926/4407/22 залишено без змін.

На виконання рішення суду Господарським судом Чернівецької області 20 лютого 2024 року видано наказ у справі №926/4407/22.

14 жовтня 2024 року на підставі заяви стягувача приватним виконавцем виконавчого округу Чернівецької області Кондрюком К.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП №76296670) про примусове виконання наказу Господарського суду Чернівецької області від 20 лютого 2024 року у справі №926/4407/22 про стягнення з Цемко І.В. на користь КП "Міський торговельний комплекс "Калинівський ринок" заборгованості в сумі 584 610,75 грн та 8 769,16 грн судового збору.

Поряд з тим, 14 жовтня 2024 року приватний виконавець Кондрюк К.О. також виніс постанови у виконавчому провадженні №76296670 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження (500,00 грн), про арешт коштів боржника та про стягнення з боржника основної винагороди (59 337,99 грн).

24 жовтня 2024 року від боржника до місцевого господарського суду надійшли заява про визнання таким, що не підлягає виконанню, наказу Господарського суду Чернівецької області від 20 лютого 2024 року у справі №926/4407/22. Заява обґрунтована сплатою заборгованості в повному обсязі, на підтвердження чого боржник долучив до заяви:

-платіжна інструкція 10 (#225) від 16.04.2024 на суму 100000,00 грн., призначення платежу: "оплата за надані послуги з користування торговим місцем КП МТК "Калинівський ринок", без ПДВ";

-платіжна інструкція 15 (#325) від 05.07.2024 на суму 200000,00 грн., призначення платежу: "оплата заборгованості за надані послуги з утримання торговельного місця № 14 в належному стані, по послуги відеоспостереження КП МТК "Калинівський ринок" без ПДВ";

-платіжна інструкція 19 (#525) від 12.07.2024 на суму 100000,00 грн., призначення платежу: "оплата заборгованості за надані послуги з утримання торговельного місця № 14 в належному стані та послуги відеоспостереження КП МТК "Калинівський ринок" зг. дог. № 1494/6тс від 16.04.2019 без ПДВ";

-платіжна інструкція 20 (#425) від 18.07.2024 на суму 100000,00 грн., призначення платежу: "оплата заборгованості за надані послуги з утримання торговельного місця № 14 в належному стані та послуги відеоспостереження КП МТК "Калинівський ринок", згідно договору 1494/6тс від 16.04.2019 р., Без ПДВ";

-платіжна інструкція 21 (#425) від 25.07.2024 на суму 100000,00 грн., призначення платежу: "оплата заборгованості за надані послуги з утримання торговельного місця № 14 в належному стані та послуги відеоспостереження КП МТК "Калинівський ринок", згідно договору 1494/6тс від 16.04.2019 р., Без ПДВ".

Відповідно до ст.326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно з ст.160 ГПК України суд може внести виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню або відстрочити чи розстрочити або змінити спосіб чи порядок його виконання в порядку, встановленому статтями 328, 331 цього Кодексу.

Так, частиною 1 ст.328 ГПК України передбачено, що суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин (ч.2 ст.328 ГПК України).

Зі змісту вказаної статті вбачається, що перелік підстав для визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, не є вичерпним.

При цьому, підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи:

- матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання);

- процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого документа, зокрема, видача виконавчого документа за рішенням, яке не набрало законної сили; якщо виконавчий документ виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого документа; помилкової видачі виконавчого документа, якщо вже після його видачі у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого документа двічі з одного й того ж питання; пред`явлення виконавчого документа до виконання вже після закінчення строку на його пред`явлення до виконання.

В межах розгляду заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, встановлюється, зокрема, наявність чи відсутність чіткого та однозначного факту припинення обов`язку боржника добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Разом з тим, згідно з ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

Як встановлено судом та вбачається із поданих боржником платіжних інструкцій, останній протягом квітня та липня 2024 року сплатив на користь стягувача 600 000,00 грн з призначенням платежу за послуги з користування торговим місцем та за надані послуги з утримання торговельного місця і відеоспостереження. Разом з тим, у платіжних інструкціях боржник не вказував у призначенні платежу про сплату коштів на виконання рішення Господарського суду Чернівецької області від 02 листопада 2023 року у справі №926/4407/22.

Поряд з тим, за твердженнями стягувача перераховані кошти ним зараховано в рахунок погашення заборгованості боржника в сумі 297 432,48 грн за договорами від 06.07.2010 №509-С/6тс та №510-С/6тс, решту коштів у сумі 302 567,52 грн ним зараховано в погашення основного боргу за наказом у справі №926/4407/22. На підтвердження наявності у боржника іншої, крім присудженої до стягнення за рішенням суду від 02.11.2023 у справі №926/4407/22, заборгованості, стягувач надав суду наступні докази:

-копію рішення Господарського суду Чернівецької області від 14.08.2018 року у справі №926/948/18 про стягнення з ФОП Цемко І.В. на користь КП "МТК "Калинівський ринок" заборгованості в сумі 298 532,48 грн основного боргу, 4 813,97 грн пені, 6 336,19 грн 3% річних, 30 320,75 грн інфляційних втрат та 8 607,55 грн судового збору;

-копію судового наказу Господарського суду Чернівецької області від 11.04.2022 у справі №926/648/22 про стягнення з ФОП Цемко І.В. на користь КП "МТК "Калинівський ринок" заборгованості за Угодою №1440/6тс від 28.01.2019 про надання в користування торговельного місця №14 кс в секторі №6 в період з 01.03.2020 по 01.12.2021 у розмірі 142 210,40 грн та 255,10 грн судового збору;

-розрахунки заборгованості за послуги ринку за договором №1494/тс від 16.04.2019 сектор 6 місце №14 за листопад 2022 року на суму 18 439,26 грн та за грудень 2022 року на суму 19 146,61 грн;

-відомості щодо грошових надходжень та їх розподілення по контрагенту Цемко І.В.

Так, стягувачем визнається, що кошти в сумі 300 000,00 грн у відповідності до платіжних інструкцій 19 (#525) від 12.07.2024, 20 (#425) від 18.07.2024, 21 (#425) від 25.07.2024 сплачені боржником саме на виконання рішення Господарського суду Чернівецької області від 02 листопада 2023 року у справі №926/4407/22. Судом встановлено, що в цих платіжних інструкціях у призначенні платежу зроблено посилання на оплату послуг за користування торговельним місцем №14 за договором №1494/6тс від 16.04.2019.

Кошти в сумі 200 000,00 грн. за платіжною інструкцією 15 (#325) від 05.07.2024 стягувач зарахував як оплату заборгованості Цемко І.В. за договором №509-С/6тс від 06.07.2010, стягнення якої було предметом спору у справі №926/948/18.

Разом з тим, з огляду на призначення платежу у вказаній платіжній інструкції, а саме: «оплата заборгованості за надані послуги з утримання торговельного місця №14 в належному стані та послуги відеоспостереження КП МТК "Калинівський ринок" без ПДВ», очевидно, що вказані кошти сплачено саме на виконання рішення суду від 02.11.2023 у справі №926/4407/22, оскільки саме у цій справі предметом позову було стягнення заборгованості за послуги ринку з утримання торговельного місця №14 та послуги відеоспостереження, відтак, судом правомірно визнано виконання боржником рішення суду в цій частині.

Звертаючись з апеляційною скаргою боржник не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо неврахування судом платіжної інструкції 10 (#225) від 16.04.2024 на суму 100 000,00 грн.

Так, судом встановлено, що у призначенні платежу в платіжній інструкції 10 (#225) від 16.04.2024 на суму 100000,00 грн, а саме: "оплата за надані послуги з користування торговим місцем КП МТК "Калинівський ринок", без ПДВ" не надає можливості встановити, в рахунок погашення боргу за яким договором чи судовим актом ФОП Цемко І.В. сплатила ці кошти.

Враховуючи наявність у боржника інших невиконаних зобов`язань перед кредитором (за іншими договорами та у інших судових справах), зважаючи на заперечення останнього в цій частині, у суду відсутні підстави для однозначного висновку про сплату боржником таких коштів саме на виконання судового рішення у цій справі.

В силу положень ч.ч.1, 2 ст.40 Закону України «Про платіжні послуги» форма та порядок надання платіжної інструкції визначаються в договорі між користувачем та надавачем платіжних послуг, якщо інше не передбачено законодавством. Платіжна інструкція має містити інформацію, що дає змогу надавачу платіжних послуг ідентифікувати особу платника та отримувача за платіжною операцією, рахунки платника та отримувача, надавачів платіжних послуг платника та отримувача, суму платіжної операції та іншу інформацію (реквізити), необхідну для належного виконання платіжної операції.

Згідно з п.37 Інструкції про безготівкові розрахунки в національній валюті користувачів платіжних послуг, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 29.07.2022 №163, платіжна інструкція, оформлена платником в електронній або паперовій формі, повинна містити такі обов`язкові реквізити: 1) дату складання і номер; 2) унікальний ідентифікатор платника або найменування/прізвище, власне ім`я, по батькові (за наявності), код платника та номер його рахунку; 3) найменування надавача платіжних послуг платника; 4) суму цифрами та словами; 5) призначення платежу; 6) підпис(и) платника; 7) унікальний ідентифікатор отримувача або найменування/прізвище, власне ім`я, по батькові (за наявності), код отримувача та номер його рахунку; 8) найменування надавача платіжних послуг отримувача.

Платник заповнює реквізит «Призначення платежу» платіжної інструкції так, щоб надавати отримувачу коштів повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється платіжна операція. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України (п.41 Інструкції).

Разом з тим, судом встановлено, що призначення платежу в платіжній інструкції 10 (#225) від 16.04.2024 боржник зазначив таким чином, що за наявності у нього іншої заборгованості, неможливо однозначно стверджувати, що вказані кошти в сумі 100 000 грн ним сплачено саме на виконання рішення у цій справі.

Апеляційний суд вважає правильним висновок місцевого господарського суду про відхилення заяви боржника в цій частині.

Одночасно судом першої інстанцій правильно відхилено заяву боржника про уточнення призначення платежів як таких, що здійснені в рахунок оплати боргу згідно судового рішення Господарського суду Чернівецької області від 02 листопада 2023 року у справі №926/4407/22, оскільки, така заява надіслана стягувачу вже після звернення до суду із заявою про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню та після подання кредитором відзиву на таку заяву. Поряд з тим, місцевим господарським судом встановлено, що на день розгляду справи (11.11.2024), заява боржника щодо уточнення призначення платежів кредитором не розглянута, а його представник у судовому засіданні проти такого уточнення заперечував.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України» зазначено, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Стаття 6 Конвенції з прав людини гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Право на виконання судового рішення є невід`ємною гарантією відновлення порушеного права позивача та складовою судового захисту його прав.

Статтею 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.86 ГПК України).

Беручи до уваги все наведене вище, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про часткове задоволення заяви боржника та визнання таким, що не підлягає виконанню наказу Господарського суду Чернівецької області від 20 лютого 2024 року у справі №926/4407/22 в частині стягнення з боржника 500 000 грн, у зв`язку з їх сплатою боржником (платіжні інструкції 15 (#325) від 05.07.2024, 19 (#525) від 12.07.2024, 20 (#425) від 18.07.2024, 21 (#425) від 25.07.2024).

Разом з тим, колегія суддів відхиляє посилання апелянта на стандарт доказування «вірогідність доказів», оскільки за встановлених судом обставин у цій справі (щодо існування у боржника заборгованості перед кредитором за іншими договорами та за судовими рішеннями у інших справах, а також заперечення кредитора щодо зарахування цих коштів саме в межах боргу у цій справі та відсутності чіткого й однозначного призначення платежу у платіжній інструкції), у суду не достатньо доказів на підтвердження обставини сплати спірної суми саме на виконання рішення у цій справі (тобто вважати, що така сплата більш імовірно мала місце саме в рахунок погашення боргу у цій справі).

Відповідно до ч.1 ст.255 ГПК України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції, зокрема, про внесення чи відмову у внесенні виправлень до виконавчого документа, визнання чи відмову у визнанні виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню (п.23).

Згідно з ч.1 ст.271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Статтею 275 ГПК України передбачено право суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За приписами ст.276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Слід зазначити, що скаржниками не доведено, а апеляційним судом не встановлено наявності підстав для скасування ухвали суду першої інстанції.

Судовий збір, у відповідності до ст.129 ГПК України, покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст.236, 255, 270, 271, 275, 276, 281, 282, 328 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд,

ухвалив:

Ухвалу Господарського суду Чернівецької області від 11 листопада 2024 року у справі №926/4407/22 залишити без змін, а апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Цемко Інеси Василівни без задоволення.

Матеріали справи №926/4407/22 повернути до Господарського суду Чернівецької області.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку, у відповідності до вимог ст.ст.286-291 ГПК України.

Повну постанову складено 14 лютого 2025 року

Головуючий (суддя-доповідач) Якімець Г.Г.

Суддя Бойко С.М.

Суддя Бонк Т.Б.