ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"17" лютого 2025 р.м. Одеса Справа № 916/4547/24

Господарський суд Одеської області у складі судді Пінтеліної Т.Г. при секретарі судового засідання Боднарук І.В. розглянувши справу № 916/4547/24 за позовом: Одеської міської ради (65026, м.Одеса, пл.Думська, 1, )

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю СІТІО (65025, м.Одеса, 21-й км Старокиївської дороги, буд.31, )

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача - Департамент земельних ресурсів Одеської міської ради (65011, Одеська обл., місто Одеса, вул.Успенська, будинок 83/85, )

про стягнення 447 843,21 грн.

Представники:

Від позивачів: Явченко Д.В,;

Від відповідача: не з`явився;

Від третьої особи: Мельничук М.С..

ВСТАНОВИВ:

Одеська міська рада звернулась до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю СІТІО про стягнення 447 843,21 грн.

Позивач просить Суд прийняти рішення, яким стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СІТІО» (65025, м. Одеса,21-й км Старокиївської дороги, буд.31, ) безпідставно збережені кошти за користування земельною ділянкою з кадастровим номером :02:001:0007, загальною площею 1,9206 га, яка розташована за адресою: м. Одеса, 21 км Старокиївської дороги (територія промислового вузла «Куліндрово»), за період з 01.06.2023р. по 31.05.2024р. у розмірі 447 843,21 грн на користь Одеської міської ради (65026, м.Одеса, пл.Думська, буд.1, )

Позивач також у позовній заяві просить залучити Департамент земельних ресурсів Одеської міської ради (65011, м.Одеса, вул.Успенська, буд.83/85, ) третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні Позивача, мотивуючи наступним.

Відповідно до ч.1 ст.50 ГПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї із сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчі органи рад органи, які відповідно до Конституції України та цього Закону створюються сільськими, селищними, міськими, районними в містах (у разі їх створення) радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами.

Згідно з ч.2 ст.2 даного Закону місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Відповідно до ч.5 ст.60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, укладати договори в рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійні договори, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Відповідно до ч.1 ст.11 вказаного Закону виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.54 даного Закону сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення) рада у межах затверджених нею структури і штатів може створювати відділи, управління та інші виконавчі органи для здійснення повноважень, що належать до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад.

Так, згідно з п.1.1 Положення про Департамент земельних ресурсів Одеської міської ради у редакції, затвердженій рішенням Одеської міської ради від 30.11.2022р. № 1008-VIII (далі Положення), Департамент є виконавчим органом Одеської міської ради. Департамент є правонаступником повноважень Департаменту комунальної власності Одеської міської ради у сфері регулювання земельних відносин.

Відповідно до п. 2.1 Положення Департамент реалізує повноваження Одеської міської ради у галузі земельних відносин, здійснює державний контроль за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності на території м.Одеси, а також координацію здійснення землеустрою в межах визначених Одеською міською радою повноважень та порядку, встановленому законодавством України.

Зокрема, згідно з п.п.2.2.1, 2.2.2 Положення до завдань та функцій Департаменту відноситься попередній розгляд клопотань юридичних та фізичних осіб з питань надання земельних ділянок комунальної власності територіальної громади м.Одеси у власність чи користування, а також інших питань у сфері земельних відносин; підготовка проєктів рішень Одеської міської ради з питань земельних відносин.

Відповідно до п.п. 2.2.13 Положення Департамент здійснює підготовку документів, що посвідчують право оренди земельної ділянки, а саме:

розрахунків розміру орендної плати за землю при підготовці проєктів договорів оренди землі, поновленні договорів оренди землі, внесенні змін до договорів оренди землі;

проєктів договорів оренди землі для розгляду Одеською міською радою;

документів для укладання договорів оренди землі у письмовій формі, їх нотаріального посвідчення та державної реєстрації на виконання відповідних рішень Одеської міської ради.

Також Департамент здійснює перевірки виконання орендарями умов договорів оренди землі (п.п. 2.2.17 Положення).

Крім того, згідно з п.п.2.2.25 Положення Департамент здійснює претензійно позовну роботу з питань, пов`язаних з реалізацією повноважень у сфері земельних правовідносин.

З огляду на зазначене Одеська міська рада вважає, що рішення у даній справі може вплинути на права та обов`язки Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради, а саме: щодо претензійної роботи, збору та обробки даних про землі міста тощо, у зв`язку із чим заявляє разом з позовом дане клопотання про залучення до участі у справі Департаменту земельних ресурсів Одеської міської ради як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача.

Ухвалою від 21.10.2024р. Господарський суду Одеської області прийняв справу до провадження, призначив підготовче засідання на 25.11.2024р., залучив до участі у справі в якості третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача - Департамент земельних ресурсів Одеської міської ради (65011, Одеська обл., місто Одеса, вул.Успенська, будинок 83/85, ).

Проте 25.11.2024р. судове засідання не відбулось, у зв`язку з оголошенням системою цивільної оборони у м. Одеса та Одеській області повітряної тривоги.

Суд зазначає, що ухвали суду у даній справі, направлені за адресою відповідача, вказаною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, повернулися до суду не врученими з приміткою пошти: «адресат відсутній за вказаною адресою».

У відповідності до ч.7 ст.120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

На підставі вищенаведеного, враховуючи відсутність у відповідача в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань офіційної електронної адреси та/або телефону, у суду відсутня можливість повідомити відповідача за допомогою інших засобів зв`язку, у зв`язку з чим відповідач вважається повідомленим про розгляд даної справи.

Згідно ч.9 ст.165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд вважає за необхідне також зауважити, що ч. 4 ст.11 ГПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Закон України Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Згідно пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово у своїх рішеннях указував на необхідність дотримання судами держав - учасниць Конвенції принципу розгляду справи судами впродовж розумного строку.

Практика ЄСПЛ із цього питання є різноманітною й залежною від багатьох критеріїв, серед яких складність прави, поведінка заявника, судових та інших державних органів, важливість предмета розгляду та ступінь ризику терміну розгляду для заявника тощо (пункт 124 рішення у справі «Kudla v. Poland» заява № 30210/96, пункт 30 рішення у справі «Vernillo v. France» заява №11889/85, пункт 45 рішення у справі «Frydlender v. France» заява №30979/96, пункт 43 рішення у справі «Wierciszewska v. Poland» заява №41431/98, пункт 23 рішення в справі «Capuano v. Italy» заява №9381/81 та ін.).

Зокрема, у пункті 45 рішення у справі Frydlender v. France (заява № 30979/96) ЄСПЛ зробив висновок, згідно з яким «Договірні держави повинні організувати свої правові системи таким чином, щоб їх суди могли гарантувати кожному право на остаточне рішення протягом розумного строку при визначенні його цивільних прав та обов`язків.

У ГПК України своєчасність розгляду справи означає дотримання встановлених процесуальним законом строків або дотримання «розумного строку», під яким розуміється встановлений судом строк, який передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Таким чином, у процесуальному законодавстві поняття «розумний строк» та «своєчасний розгляд» застосовуються у тотожному значенні, зокрема, у розумінні найкоротшого із строків, протягом якого можливо розглянути справу, повно та всебічно дослідити подані сторонами докази, прийняти законне та обґрунтоване рішення.

Поняття «розумний строк» вживається не лише у відношенні до дій, що здійснюються судом (розгляд справи, врегулювання спору за участю судді), але й також для учасників справи.

При цьому, вимогу стосовно розумності строку розгляду справи не можна ототожнити з вимогою швидкості розгляду справи, адже поспішний розгляд справи призведе до його поверховості, що не відповідатиме меті запровадження поняття «розумний строк».

Враховуючи викладене вище, суд вважає, що у даному випадку справу було розглянуто у розумні строки.

Ухвалою суду від 25.11.2024р. призначено підготовче засідання на 23.12.2024р.

Станом на 23.12.2024р. відзив чи інші клопотання від відповідача до суду не надходили.

Керуючись ст.ст.120,177,185,234,235 Господарського процесуального кодексу України, суд ухвалою від закрив підготовче провадження у справі, призначив справу до судового розгляду по суті в засіданні суду на 17.02.2024р.

Згідно ст.13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Суд враховує, що за приписами ст.2 Господарського процесуального кодексу України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Основними засадами (принципами) господарського судочинства, крім іншого, є: верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін; розумність строків розгляду справи судом.

В свою чергу, відповідно до ст.13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Судом 17.02.2025р. в порядку ст.240 ГПК України, проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши присутніх у судовому засіданні представників сторін, суд оцінив надані сторонами докази та дійшов наступних висновків.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 20.06.2024 р. № 383713278 Товариству з обмеженою відповідальністю «СІТІО» (далі ТОВ «СІТІО», відповідач) з 08.11.2019 р. належить об`єкт нерухомого майна нежитлові будівлі площею 2265,4 кв.м, за адресою: Одеська обл., м. Одеса, Старокиївської дороги 21 км, буд. 31 (РНОНМ: 101) на підставі актів приймання-передачі від 08.11.2019 р. № 989 та № 990, складених між ТОВ «КПС-07» та ТОВ «СІТІО» щодо внесення майна до статутного капіталу.

Відповідно до пояснювальної записки з технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель комунальної власності зазначений об`єкт нерухомого майна розташований на земельній ділянці площею 1,9206га за адресою: м.Одеса, 21 км Старокиївської дороги (територія промислового вузла «Куліндрово»), кадастровий номер: :02:001:0007, яка належить на праві комунальної власності територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради.

Згідно з відомостей з витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 23.03.2023р. № НВ-023 датою державної реєстрації земельної ділянки за адресою: м.Одеса,21 км Старокіївської дороги (територія промислового вузла «Куліндрово»), кадастровий номер: :02:001:0007, є 03.12.2021р.

Відповідно до ст. 80 Земельного кодексу України (далі ЗК України) суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель державної та приватної власності, а також земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

Відповідно до ч.1 ст.124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Згідно з ст.126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до ст. 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про оренду землі» орендарями земельних ділянок є юридичні або фізичні особи, яким на підставі договору оренди належить право володіння і користування земельною ділянкою

Відповідно до ч. 5 ст. 6 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Згідно з ч.1 ст.14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Відповідно до ч.2 ст.16 Закону України «Про оренду землі» укладення договору оренди земельної ділянки із земель державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування - орендодавця, прийнятого у порядку, передбаченому Земельним кодексом України, або за результатами земельних торгів.

Позивач звертає увагу суду на те, що нею як уповноваженим органом не приймалося рішення про надання вказаної земельної ділянки в оренду ТОВ «СІТІО», відповідно, і договору оренди землі між Одеською міською радою та ТОВ «СІТІО» укладено та зареєстровано не було.

Таким чином, ТОВ «СІТІО», будучи власником об`єкта нерухомого майна, розташованого на земельній ділянці за адресою: м.Одеса, 21 км Старокиївської дороги (територія промислового вузла «Куліндрово») з кадастровим номером: :02:001:0007, здійснювало безоплатне користування земельною ділянкою за вказаною адресою без відповідних на те правових підстав, що стало наслідком неотримання її власником доходів у вигляді орендної плати, чим порушено право територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради як законного власника такої земельної ділянки.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1212 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

З огляду на це Одеська міська рада вважає за необхідне звернути увагу суду на висновки Великої палати Верховного Суду, викладені у постанові від 20.11.2018 р. у справі № 922/3412/17, прийнятої за результатом розгляду справи в аналогічних правовідносинах.

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла до наступних висновків:

« 29. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

44. Отже, суд першої інстанції, встановивши факт використання відповідачем земельної ділянки без достатніх правових підстав, а також безпідставне збереження відповідачем коштів у розмірі орендної плати за її використання, дійшов обґрунтованого висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин саме приписів статей 1212 - 1214 Цивільного кодексу України, оскільки для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.Натомість суд апеляційної інстанції без належного обґрунтування зазначив, що для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, необхідною умовою є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення…

65. До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав сплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України».

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 р. у справі № 629/4628/16-ц та від 13.02.2019 р. у справі № 320/5877/17, а також у постановах Верховного Суду від 12.03.2019 р. у справі № 916/2948/17, від 14.01.2019 р. у справі № 912/1188/17, від 21.01.2019 р. у справі № 902/794/17, від 04.02.2019 р. у справі № 922/3409/17 та від 31.10.2023 р. у справі № 922/606/23.

Таким чином, позивач зазначає, що у період з 01.06.2023 р. по 31.05.2024 р. ТОВ "СІТІО" без законних підстав, за рахунок власника земельної ділянки зберегло у себе майно кошти за оренду землі, єдиним та законним власником якої є територіальна громада міста Одеси в особі Одеської міської ради.

Згідно з ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) підставами звільнення від доказування є обставини, які встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У зв`язку з тим, що ТОВ "СІТІО" без достатньої правової підстави за рахунок власника земельної ділянки - Одеської міської ради, зберегло у себе кошти, які мало сплатити за користування нею, та які зобов`язане повернути власнику земельної ділянки на підставі ст. 1212 ЦК України, Одеська міська рада вже зверталась до Господарського суду Одеської області з відповідним позовом.

Так, рішенням Господарського суду Одеської області від 04.01.2024 р. у справі №916/4046/23, яке набрало законної сили 30.01.2024 р., вирішено стягнути з ТОВ "СІТІО" на користь Одеської міської ради безпідставно збережені кошти у розмірі 591 066,23 грн та 8 865,99 грн судового збору.

Суд дійшов висновку, що ТОВ «СІТІО» як фактичний користувач земельної ділянки без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберегло у себе кошти, які мало заплатити за користування нею, а відтак зобов`язано повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та надавши їм відповідну правову оцінку, Господарський суд Одеської області дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог Одеської міської ради в повному обсязі.

Таким чином, на момент звернення до суду із даним позовом вже наявний висновок суду у справі № 916/4046/23 про стягнення безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою, яка знаходиться за адресою: м. Одеса, 21 км Старокиївської дороги (територія промислового вузла «Куліндорово»), кадастровий номер :02:001:0007, за період з 03.12.2021 р. по 31.05.2023 р.

Як встановлено судом, з червня 2023 року ТОВ «СІТІО» знову без достатньої правової підстави за рахунок власника земельної ділянки - Одеської міської ради зберегло у себе кошти, які мало сплатити за користування нею, у зв`язку із чим утворилась заявлена до стягнення сума заборгованості.

Департаментом земельних ресурсів Одеської міської ради направлялась до ТОВ "СІТІО" вимога від 07.03.2024 р. №01-13/418 щодо сплати коштів за користування земельною ділянкою. Втім, заборгованість залишається непогашеною.

Таким чином, ТОВ "СІТІО" є фактичним користувачем земельної ділянки за адресою: м. Одеса, 21 км Старокиївської дороги (територія промислового вузла «Куліндрово»), кадастровий номер: :02:001:0007, яке без достатньої правової підстави за рахунок власника вказаної ділянки Одеської міської ради зберегло у себе кошти, які мало сплатити за користування нею та які зобов`язане повернути на підставі ст. 1212 ЦК України.

У зв`язку із зазначеним Одеська міська рада змушена звернутись до Господарського суду Одеської області з позовною вимогою про стягнення з власника об`єкта нерухомого майна ТОВ «СІТІО» фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою, на якій розташований належний йому на праві приватної власності об`єкт нерухомого майна.

Відповідно до п.п. 14.1.136 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (далі ПК України) орендна плата обов`язковий платіж за користування земельною ділянкою державної або комунальної власності на умовах оренди.

Згідно з п. 289.1 ст. 289 ПК України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до законодавства.

Згідно з ч. 2 ст. 20 Закону України «Про оцінку земель» дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду щодо порядку застосування ст. 1212 ЦК України у випадку збереження фактичними землекористувачами коштів за рахунок власника земельної ділянки, викладених у постановах від 23.05.2018 р. у справі №629/4628/16-ц та від 13.02.2019 р. у справі № 320/5877/17, обов`язковими для визначення орендної плати є відомості у витягах з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок.

Згідно з витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки м. Одеси, виданим відділом Головного управління Держгеокадастру в Одеській області у м. Одесі від 08.12.2021 р. № 4603/483-21, нормативна грошова оцінка земельної ділянки за кадастровим номером :02:001:0007 складає 11 555 274,19 грн.

При цьому, коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель у 2021 р. становив 1,1 (застосовується у 2022 р.), у 2022 р. 1,15 (застосовується у 2023 р.), у 2023 р. 1,051 (застосовується у 2024 р.).

Згідно з витягом із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 07.02.2024 р. № НВ-024 нормативна грошова оцінка земельної ділянки за кадастровим номером :02:001:0007 складає 15 363 064,07 грн.

З урахуванням зазначеного Департаментом земельних ресурсів Одеської міської ради розраховано розмір безпідставно збережених ТОВ «СІТІО» коштів за користування земельною ділянкою за період з 01.06.2023 р. по 31.05.2024 р. наступним чином.

Рішенням Одеської міської ради від 20.09.2011 р. № 1267-VI «Про затвердження фіксованих відсотків при визначенні ставок орендної плати за земельні ділянки в м. Одесі» затверджено фіксовані відсотки при визначенні ставок орендної плати за землі міста Одеси відповідно до технічної документації з нормативної грошової оцінки земель м. Одеси.

Згідно з пунктом 1 Переліку фіксованих відсотків, що є додатком до рішення Одеської міської ради від 20.09.2011 р. № 1267-VI, відсоток від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, цільове використання якої «Промисловість» - становить « 3 %».

Таким чином, у 2023 р. орендна плата складає 36 543,55 грн щомісячно.

Визначення розміру збережених ТОВ "СІТІО" коштів за користування земельною ділянкою з кадастровим номером :02:001:0007 у 2024 р.: 15 363 064,07 грн * 0,03/12 міс. = 38 407,66 грн.

Таким чином, у 2024 р. орендна плата складає 38 407,66 грн щомісячно.

Сукупний розмір безпідставно збережених ТОВ "СІТІО" коштів за користування земельною ділянкою комунальної власності за адресою: м. Одеса, 21 км Старокиївської дороги (територія промислового вузла «Куліндрово»), кадастровий номер :02:001:0007, у період з 01.06.2023 р. по 31.05.2024 р. складає 447 843,21 грн.

Враховуючи викладене, господарський суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача вартість поставленого товару в сумі 447 843,21 грн. є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідачем у встановленому законом порядку позовні вимоги позивача не спростовано.

Підсумовуючи вищезазначене, суд доходить висновку, що позовні вимоги Одеської міської ради є обґрунтованими, підтверджені належними доказами наявними в матеріалах справи, підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви покладаються на відповідача відповідно до приписів ст.129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву Одеської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю СІТІО про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі 591 066 грн 23 коп. задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "СІТІО" (65025, м. Одеса, 21-й км Старокиївської дороги, буд. 31, ) безпідставно збережені кошти за користування земельною ділянкою з кадастровим номером :02:001:0007, загальною площею 1,9206 га, яка розташована за адресою: м. Одеса, 21 км Старокиївської дороги (територія промислового вузла «Куліндрово»), за період з 01.06.2023 р. по 31.05.2024 р. у розмірі 447 843,21 грн на користь Одеської міської ради (65026, м. Одеса, пл. Думська, буд. 1, ) за наступними реквізитами: населений пункт Одеська міська територіальна громада, отримувач ГУК в Одеській області/м. Одеса/, код отримувача 37607526, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), номер рахунку UA 278 9999 8031 4 15744, код класифікації доходів бюджету 24060300, найменування коду класифікації доходів бюджету «Інші надходження».

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «СІТІО» (65025, м. Одеса, 21-й км Старокиївської дороги, буд. 31, ) на користь Одеської міської ради (65026, м. Одеса, пл. Думська, буд. 1, ) витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі 5 374,12 грн на рахунок Юридичного департаменту Одеської міської ради за наступними реквізитами: код 26302537, р/р UA 808 2017 2034 4 34995, ДКСУ м. Київ, МФО 820172.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Відповідно до ст. ст. 254, 256 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 20 лютого 2025 р.

Суддя Т.Г. Пінтеліна