ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

"19" лютого 2025 р. Справа № 924/499/24

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії:

Головуючої судді Коломис В.В.

судді Саврій В.А.

судді Павлюк І.Ю.

представники сторін не з`явились;

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Лексар Технолоджис" про ухвалення додаткового рішення у справі №924/499/24

за позовом Заступника керівника окружної прокуратури м.Хмельницького в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати функції у спірних правовідносинах:

1) Хмельницької міської ради

2) Західного офісу Державної аудиторської служби України

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лексар Технолоджис"

до Комунального підприємства "Електротранс" Хмельницької міської ради

про визнання недійсними додаткових угод №1 від 11.02.2022, №3 від 31.08.2022, №5 від 21.09.2022 та №6 від 14.10.2022 до договору №1-01-2022 від 04.01.2022 та стягнення 8 391 382,00 грн

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 25 жовтня 2024 року у справі №924/499/24 позов Заступника керівника окружної прокуратури м.Хмельницького в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати функції у спірних правовідносинах - Хмельницької міської ради та Західного офісу Державної аудиторської служби України до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лексар Технолоджис", Комунального підприємства "Електротранс" Хмельницької міської ради про визнання недійсними додаткових угод №1 від 11.02.2022 року, №3 від 31.08.2022 року, №5 від 21.09.2022 року та №6 від 14.10.2022 року до договору №1-01-2022 від 04.01.2022 року, стягнення 8 391 382,00 грн - задоволено частково.

Визнано недійсною додаткову угоду №1 від 11.02.2022 року до договору №1-01-2022 від 04.01.2022 року, укладену між Хмельницьким комунальним підприємством "Електротранс" та ТОВ "Лексар Технолоджис".

Визнано недійсною додаткову угоду №3 від 31.08.2022 року до договору №1-01-2022 від 04.01.2022 року, укладену між Хмельницьким комунальним підприємством "Електротранс" та ТОВ "Лексар Технолоджис".

Визнано недійсною додаткову угоду №5 від 21.09.2022 року до договору №1-01-2022 від 04.01.2022 року, укладену між Хмельницьким комунальним підприємством "Електротранс" та ТОВ "Лексар Технолоджис".

Визнано недійсною додаткову угоду №6 від 14.10.2022 року до договору №1-01-2022 від 04.01.2022 року, укладену між Хмельницьким комунальним підприємством "Електротранс" та ТОВ "Лексар Технолоджис".

Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лексар Технолоджис" на користь Хмельницької міської ради 4 330 291,3 грн безпідставно отриманих коштів.

У стягненні 4 061 090,7 грн безпідставно отриманих коштів відмовлено.

Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Лексар Технолоджис" на користь Хмельницької обласної прокуратури 38 533,19 грн витрат зі сплати судового збору.

Присуджено до стягнення з Хмельницького комунального підприємства "Електротранс" на користь Хмельницької обласної прокуратури 38 533,19 грн витрат зі сплати судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Лексар Технолоджис" та Хмельницька обласна прокуратура звернулися до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційними скаргами.

Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 27.01.2025 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Лексар Технолоджис" залишено без задоволення. Апеляційну скаргу Хмельницької обласної прокуратури задоволено.

Рішення Господарського суду Хмельницької області від 25 жовтня 2024 року у справі №924/499/24 в частині відмови у стягненні 4 061 090,70 грн безпідставно отриманих коштів скасовано частково.

Абзаци 6-11 резолютивної частини рішення викладено в наступній редакції:

"Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Лексар Технолоджис" (вул. 40-річчя Перемоги, смт. Стрижавка Вінницького району Вінницької області, 23210, код 35558975) на користь Хмельницької міської ради (вул. Героїв Маріуполя, 3, м. Хмельницький, 29005, код 33332218) 7 330 291,30 грн безпідставно отриманих коштів.

Видати наказ.

У стягненні 1 061 090,70 грн безпідставно отриманих коштів відмовити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Лексар Технолоджис" (вул. 40-річчя Перемоги, смт. Стрижавка Вінницького району Вінницької області, 23210, код 35558975) на користь Хмельницької обласної прокуратури (29000, м. Хмельницький, пров. Військоматський, 3, код 02911102) 61 033,18 грн витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ.

Стягнути з Хмельницького комунального підприємства "Електротранс" (вул. Тернопільска, буд. 15/2, м. Хмельницький, 29016, код 03328646) на користь Хмельницької обласної прокуратури (29000, м. Хмельницький, пров. Військоматський, 3, код 02911102) 61 033,18 витрат зі сплати судового збору." В решті рішення залишено без змін.

Присуджено до стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "Лексар Технолоджис" (вул. 40-річчя Перемоги, смт. Стрижавка Вінницького району Вінницької області, 23210, код 35558975) на користь Хмельницької обласної прокуратури (29000, м. Хмельницький, пров. Військоматський, 3, код 02911102) 33 749,99 грн витрат зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги.

Присуджено до стягнення з Хмельницького комунального підприємства "Електротранс" (вул. Тернопільска, буд. 15/2, м. Хмельницький, 29016, код 03328646) на користь Хмельницької обласної прокуратури (29000, м. Хмельницький, пров. Військоматський, 3, код 02911102) 33 749,99 грн витрат зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги.

12.02.2025 через підсистему "Електронний суд" ЄСІТС до Північно-західного апеляційного господарського суду надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Лексар Технолоджис" про ухвалення додаткового рішення у справі №924/499/24, в якій просить стягнути з позивачів 40 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 12.02.2025 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Лексар Технолоджис" про ухвалення додаткового рішення у справі №924/499/24 призначено до розгляду в судовому засіданні без виклику сторін. Розгляд заяви призначено на 19 лютого 2025 року об 15:30 год. Запропоновано позивачам та органу прокуратури за наявності надати суду свої заперечення на заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Лексар Технолоджис" про ухвалення додаткового рішення у справі №924/499/24.

В судове засідання представники сторін не з`явились.

Відповідно до ч.4 ст.244 ГПК України, у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Оскільки всі учасники провадження у справі були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду заяви, при цьому явка учасників судового процесу обов`язковою не визнавалась, колегія суддів вважає за можливе розглянути заяву про розподіл судових витрат в даному судовому засіданні за відсутності представників сторін.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у справі №924/499/24, колегія суддів виходить з такого.

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п.12 ч.3 ст.2 ГПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом, у відповідності до вимог ст. 16 ГПК України.

Відповідно до ч.1 ст.123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 ч.3 ст.123 ГПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст.126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно з частинами 1, 2 статті 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Подання попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які сторона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, забезпечує можливість іншій стороні належним чином підготуватися до спростування витрат, які вона вважає необґрунтованими та доводити неспівмірність таких витрат, заявивши клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, відповідно, забезпечує дотримання принципу змагальності. Крім того, попереднє визначення суми судових витрат надає можливість судам у визначених законом випадках здійснювати забезпечення судових витрат та своєчасно (під час прийняття рішення у справі) здійснювати розподіл судових витрат.

Кожна судова інстанція має вирішувати питання про розподіл судових витрат, тому за наведеними положеннями статті 124 ГПК України особа має подати попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, до суду тієї інстанції, де такі витрати були понесені.

Відповідний правовий висновок Верховного Суду викладений у постановах від 14.02.2019 у справі №916/24/18, від 21.06.2022 у справі №908/574/20, від 01.02.2023 у справі №921/262/19.

За вказаних обставин вирішення питання стосовно витрат, які відповідач поніс у суді апеляційної інстанції, має вирішуватися з урахуванням положень частини 2 статті 124 ГПК України, а саме того, чи подавала особа відповідний розрахунок до цього суду.

Частиною 8 статті 129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона

Таким чином, відшкодування судових витрат здійснюється у разі подання разом з першою заявою по суті спору попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат та наявності відповідної заяви сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, якщо справа розглядається з повідомленням учасників справи з проведенням дебатів, а відповідні докази надані цією стороною або до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. При цьому перевірка цих доказів та надання їм оцінки здійснюється судом у разі дотримання цього порядку, оскільки за інших обставин розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, не може бути здійснений.

Водночас, згідно з частиною першою статті 221 ГПК України передбачено, що якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог (частина перша).

Відповідно до частин другої та третьої статті 221 ГПК України, для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу.

Суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати (частина третя статті 244 Господарського процесуального кодексу України).

В той же час колегія апеляційного господарського суду бере до уваги те, що Верховний Суд, вирішуючи питання про витрати, пов`язані з розглядом справи, зокрема, на професійну правничу допомогу та своєчасне подання доказів понесення додаткових витрат на професійну правничу допомогу, послідовно і логічно зробив такі висновки щодо застосування норм процесуального права у подібних правовідносинах:

- практична реалізація принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 ГПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 ГПК України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (стаття 129 ГПК України) (пункт 97 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21);

- право сторони, яка має намір отримати за результатами розгляду спору по суті відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок іншої сторони, керуючись положеннями статей 124, 129 ГПК України, кореспондується з її обов`язками: по-перше, зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв`язку із розглядом справи у першій заяві по суті спору; по-друге, заявити про це до закінчення судових дебатів у справі; по-третє, подати до суду докази на підтвердження розміру таких витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду (пункт 1.20 додаткової постанови Верховного Суду від 19.07.2021 у справі №910/16803/19);

- у разі неподання учасником справи попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто сам по собі факт неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат разом з першою заявою по суті спору не є безумовною та абсолютною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат (постанови Верховного Суду від 10.11.2022 у справі №910/9024/21, від 11.01.2024 у справі №924/423/23). З огляду на викладене, відмова у відшкодуванні витрат на правову допомогу є правом суду, а не обов`язком, реалізація якого є наслідком доведення стороною обставин того, що неподання іншою стороною попереднього (орієнтовного) розрахунку сум судових витрат, які ця особа понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи, порушило принцип змагальності та завадило стороні спору належним чином висловити свої міркування щодо їх обґрунтованості та співмірності заявлених до стягнення витрат. Вказане узгоджується з позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 29.09.2022 у справі №910/3055/20, від 14.12.2021 у справі №922/676/21, від 18.01.2022 у справі №910/2679/21, від 21.06.2022 у справі №908/574/20, від 13.06.2023 у справі №923/515/21, від 08.02.2024 у справі №295/3068/20);

- застосування відповідних положень статті 124 ГПК України вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин кожної справи (постанови Верховного Суду від 08.02.2024 у справі №295/3068/20, від 18.01.2024 у справі №927/885/17);

- додаткове судове рішення є похідним від первісного судового акта, є його невід`ємною складовою, ухвалюється в тому самому складі та порядку, що й первісне судове рішення. Додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення, внаслідок якої, зокрема, залишилося невирішеним питання про судові витрати, складовою частиною яких є компенсація стороні витрат правничої допомоги. Також додаткове судове рішення може бути процесуальним засобом реалізації прав учасника справи, якщо воно ухвалюється за спеціальною заявою такого учасника, поданою з дотриманням відповідної процедури. Так, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог (частина перша статті 246 ЦПК України). Подібне право має сторона в господарському судочинства згідно з частиною першою статті 221 ГПК України (пункт 7.24 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 у справі №911/3312/21);

- щодо заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та/чи подання доказів, то процесуальний закон не визначає конкретних вимог щодо змісту та форми такої заяви, зокрема не вказує на те, що вона повинна бути зроблена лише у письмовій формі, а також, що така заява має бути зроблена на певній процесуальній стадії. Закон лише встановлює граничний строк звернення із заявою - до закінчення судових дебатів (пункт 3.6 постанови Верховного Суду від 27.01.2022 у справі №921/221/21, пункт 20 постанови від 31.05.2022 у справі №917/304/21);

- правила подання до закінчення судових дебатів у справі доказів на підтвердження понесених сторонами судових витрат встановлюються у випадку, коли справа слухається у відкритому судовому засіданні. В іншому випадку, коли справа призначається до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін для вирішення судом питання розподілу судових витрат у справі достатнім буде зазначити про ці докази у прохальній частині позовної заяви або ж надати їх протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови попередження про це до прийняття рішення по суті (постанова Верховного Суду від 21.10.2021 у справі №620/2936/20);

- заяву щодо вирішення питання про стягнення витрат необхідно залишити без розгляду, якщо докази були надані поза межами строку, без клопотання про поновлення цього строку та обґрунтування поважності причин його пропуску (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц);

- потрібно розрізняти наслідки своєчасного неподання заяви про відшкодування судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, та доказів на підтвердження їх розміру, та загальні правила розподілу судових витрат за результатами розгляду справи. Неподання чи незаявлення стороною до закінчення судових дебатів у справі про необхідність розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, крім судового збору, є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо таких судових витрат. Неподання стороною доказів у підтвердження розміру витрат, пов`язаних із розглядом справи, до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву, має своїм процесуальним наслідком залишення такої заяви без розгляду (постанова Верховного Суду від 29.06.2022 у справі №161/5317/18);

- частина дев`ята статті 129 ГПК України наділяє суд дискреційними повноваженнями щодо покладання на сторону, внаслідок неправильних дій якої виник спір, судових витрат повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору, однак за умови, що відповідний висновок суду має бути належним чином обґрунтованим. Наведена норма виступає процесуальною санкцією, яка застосовується господарським судом незалежно від того, чи заявлялося відповідне клопотання заінтересованою стороною (постанови Верховного Суду від 21.03.2023 у справі №911/813/21, від 02.04.2020 у справі №912/2171/18, від 25.03.2021 у справі №905/717/20, від 08.04.2021 у справі №905/716/20, від 25.11.2021 у справі №904/5929/19, від 31.05.2022 у справі №927/515/21, від 15.09.2022 у справі №910/10159/21 та в додаткових постановах Верховного Суду від 04.03.2021 у справі №916/376/19, від 12.07.2022 у справі №910/18970/19).

У зв`язку із викладеним, якщо справа в суді апеляційної інстанції розглядається з повідомленням учасників справи, заява про відшкодування судових витрат в суді апеляційної інстанції, за винятком витрат щодо сплаченого нею судового збору, має бути зроблена до закінчення судових дебатів, а відповідні докази - надані цією стороною або до закінчення судових дебатів, або протягом п`яти днів після ухвалення рішення (апеляційним судом).

Подібні висновки щодо питання відшкодування судових витрат викладені у постанові Верховного Суду від 14.01.2019 у справі №927/26/18 та в ухвалах Верховного Суду від 03.03.2021 у справі №908/1238/18, від 07.04.2020 у справі №910/2022/19, від 31.05.2022 у справі №922/1045/21, від 05.10.2021 у справі №910/2891/20, від 22.06.2022 у справі №922/2339/21, від 13.09.2022 у справі №908/273/21, від 04.10.2022 у справі №914/2380/21.

При цьому варто зазначити, що норми ГПК України не обмежують сторін у праві (можливості) подати разом з першою заявою по суті спору попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат та заявити, зокрема, усно до закінчення судових дебатів, про відшкодування судових витрат в суді апеляційної інстанції.

Водночас відповідачем-1 не виконані усі вимоги вказаного процесуального законодавства, оскільки разом з апеляційною скаргою (першою заявою, яка подана ТОВ "Лексар Технолоджис" під час апеляційного провадження) ним не надано попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат та до закінчення судових дебатів не заявлено про відшкодування судових витрат в суді апеляційної інстанції.

Також, дослідивши матеріали справи суд встановив, що відповідач-1 не подавав до прийняття рішення докази, які б підтверджували розмір понесених ним судових витрат, як і не зробив заяву про те, що такі докази будуть подані до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, як того вимагають приписи чинного процесуального законодавства.

Відповідну заяву з наданням підтверджуючих доказів відповідачем-1 викладено у заяві про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі №924/499/24 від 12.02.2025, яка була подана вже після закінчення розгляду справи.

Крім того, відповідно до відеозапису судових засідань апеляційної інстанції та протоколу цих засідань, на яких був присутній представник відповідача-1 в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою системи "EasyCon", останній не робив також й усної заяви про відшкодування судових витрат в суді апеляційної інстанції до закінчення судових дебатів та про намір подати докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу протягом п`яти днів після ухвалення рішення (постанови) апеляційним господарським судом.

Зазначене, в свою чергу, свідчить про те, що ТОВ "Лексар Технолоджис" не дотримано положень ст. 124, ч. 8 ст. 129, ст. 221 ГПК України, відтак, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для здійснення перевірки наданих заявником доказів та надання їм оцінки, з огляду на встановлений факт недотримання відповідачем-1 вищевказаних положень ГПК України, що визначають процедуру звернення до суду з вимогою відшкодування судових витрат, зокрема, витрат на професійну правничу допомоги. Інших обставин для розподілу судових витрат, пов`язаних із розглядом даної справи, апеляційним господарським судом не встановлено.

Подібні висновки щодо питання відшкодування судових витрат викладені також в ухвалах Верховного Суду від 14.03.2023 у справі №910/12671/21, від 01.02.2023 у справі №921/262/19.

Оскільки ТОВ "Лексар Технолоджис" не подало до суду апеляційної інстанції попереднього розрахунку витрат і не заявило про необхідність розподілу судових витрат до закінчення судових дебатів, не подавало до прийняття рішення доказів, які б підтверджували понесення ним судових витрат саме в сумі 40 000,00 грн, як і не заявило на виконання вимог статті 221 та частини 8 статті 129 ГПК України щодо подання таких доказів протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, зазначене є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення у справі №924/499/24.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 124, 129, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Лексар Технолоджис" про ухвалення додаткового рішення у справі №924/499/24.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Головуюча суддя Коломис В.В.

Суддя Саврій В.А.

Суддя Павлюк І.Ю.