ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2025 року Справа № 902/879/24

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Філіпова Т.Л. , суддя Гудак А.В.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Гарант ЛТД 1" на рішення Господарського суду Вінницької області від 24 жовтня 2024 року по справі №902/879/24 (суддя Шамшуріна М.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Кранбудмонтаж"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гарант ЛТД 1"

про стягнення 137 357 грн 34 коп.

Апеляційну скаргу розглянуто судом без повідомлення учасників справи, відповідно до частин 2, 10 статті 270, частини 13 статті 8 та частини 3 статті 252 ГПК України.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Кранбудмонтаж" звернулося до Господарського суду Вінницької області з позовом, у якому просило суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гарант ЛТД 1" (надалі Відповідач) заборгованість, що виникла внаслідок невиконання Відповідачем умов укладеного між сторонами договору оренди транспортного засобу № 02-03/20 від 2 березня 2020 року в розмірі 90 000 грн, 39 261 грн 93 коп. інфляційних втрат та 8 095 грн 41 коп. 3 % річних.

В обґрунтування позову посилається на те, що 2 березня 2020 року між Позивачем та Відповідачем укладено договір оренди транспортного засобу №02-03/20 (надалі Договір; а.с. 3-4), згідно якого Позивач передав у строкове платне користування Відповідача автомобіль спеціалізований фургон марки MERCEDES-ВЕNZ АТЕGО1223 номерний знак НОМЕР_1 . В подальшому 31 липня 2021 року між сторонами підписано додаткову угоду №2 до Договору згідно умов якої вказаний договір розірвано з 31 липня 2021 року з підписанням акту приймання-передачі майна. Позивачем зазначено, що за період дії Договору ним надано Відповідачу послуги з оренди транспортного засобу на загальну суму 180000 грн, з яких за період з березня 2020 року по липень 2021 року Відповідачем надані послуги оплачено частково у сумі 90 000 грн, решта заборгованості у сумі 90 000 грн Відповідачем оплачена не була.

Рішенням Господарського суду Вінницької області від 24 жовтня 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто з Відповідача на користь Позивача 90000 грн боргу, 39261 грн 93 коп. інфляційних втрат, 8 094 грн 59 гривень 3% річних. У задоволенні позовних вимог в частині стягнення 3% річних у сумі 0,82 грн відмовлено.

Приймаючи дане рішення, суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи те, що Відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання за Договором щодо сплати заборгованості з орендної плати, суд дійшов висновку, що Відповідачем порушено умови Договору в частині повної та своєчасної сплати заборгованості, та визначив, що Позивач обґрунтовано звернувся з позовом про стягнення суми основного боргу. Також місцевий господарський суд прийняв до уваги, що розмір заявленої до стягнення суми основного боргу відповідає фактичним обставинам справи, та дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення боргу у розмірі 90000 грн є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо стягнення інфляційних та річних, то місцевий господарський суд зазначив, що розглянувши позовні вимоги в частині стягнення сум інфляційних та процентів річних, перевіривши методику та періоди їх нарахування, зазначив, що за розрахунком суду, з урахуванням суми заборгованості та періоду нарахування, а саме за період з 16 серпня 2021 року по 16 серпня 2021 року на суму боргу 80 000 грн та за період з 17 серпня 2021 року по 14 серпня 2024 року на суму боргу 90 000 грн - сума інфляційних втрат становить 39 261 грн 93 коп. та сума 3 % річних становить 8 094 грн 59 коп..

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат є обгрунтованими та підлягають задоволенню в сумі 39 261 грн 93 коп.. Позовні вимоги про стягнення 3% річних є обгрунтованими та підлягають задоволенню частково в сумі 8094 грн 59 коп., з огляду на що у задоволенні вимог про стягнення 3% річних в сумі 0,82 грн відмовив у зв`язку із безпідставністю заявлених вимог у цій частині.

Не погоджуючись з винесеним судом першої інстанції рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій з підстав, висвітлених у ній, просив скасувати рішення Господарського суду Вінницької області від 24 жовтня 2024 року та прийняти нове, яким повністю відмовити в задоволенні позовних вимог.

Зокрема, мотивуючи апеляційну скаргу, Відповідач звертає увагу апеляційного господарського суду на те, що пунктом 2 додаткової угоду №2 до Договору сторони погодили, що у зв`язку з розірванням Договору, орендар повертає орендодавцю по акту прийому - передачі з оренди (додаток до додаткової угоди) транспортний засіб - MERCEDES-BENZ ATEG01223, номерний знак НОМЕР_1 , надалі - автомобіль, сервісну книжку, комплект ключів, свідоцтво про реєстрацію ТЗ, а також зобов`язав на протязі 15 банківських днів з моменту набрання чинності цією угодою провести повний розрахунок орендної плати.

Скаржник зауважує, що як встановлено судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні, на виконання умов укладеного Договору оренди Позивачем надано Відповідачу послуги оренди за Договором на загальну суму 170000 грн, що підтверджується наявними у справі, спільно підписаними сторонами актами здачі-приймання наданих послуг складеними у період з 31 березня 2020 року по 30 липня 2021 року. В свою чергу Відповідач вважає, що ним здійснено розрахунок за надані послуги по оренді в повному об`ємі, що підтверджується банківськими виписками наданими до матеріалів справи.

При цьому, Відповідач в апеляційній скарзі зауважує, що суд першої інстанції помилково не зарахував суму в розмірі 105000 грн сплачену за оренду автомобіля згідно платіжного доручення №1651 від 17 червня 2021 року.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 20 грудня 2024 року по справі №902/879/24 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Відповідача та запропоновано Позивачу в строк протягом 5 днів з дня вручення даної ухвали надати до відділу канцелярії та документообігу суду відзив на апеляційну скаргу з доказами його надсилання Відповідачу.

Північно-західний апеляційний господарський суд констатує, що відповідно до частини 1 статті 270 ГПК України: у суду апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження, з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Згідно частини 2 статті 270 ГПК України: розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Частиною 3 статті 270 ГПК України передбачено, що розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

В силу дії частини 10 статті 270 ГПК України: апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову меншою ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно частини 13 статті 8 ГПК України: розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Разом з тим, суд констатує, що види справ, що не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження визначені в частині 4 статті 247 ГПК України.

Суд констатує, що дана справа № 902/879/24 не підпадає під дані винятки.

Водночас, суд наголошує, що згідно статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік", з 1 січня 2024 року встановлено прожитковий мінімуму на одну працездатну особу в розмірі 3028 грн Відтак, максимальна ціна позову, що підлягає під дію частини 10 статті 270 ГПК України складає 302800 грн 00 коп. (що є більшою сумою, ніж сума позовних вимог в даній справі).

З огляду на вищевказане, колегія апеляційного господарського суду дослідивши матеріали справи на предмет їх підставності та предметності в розрізі вимог частини 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, ухвалила рішення здійснювати розгляд даної скарги без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, в такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно, ухвалою суду від 20 грудня 2024 року повідомлено сторін про те, що розгляд справи №902/879/24 проводитися в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи, постанова по даній справі буде виготовлена до 21 лютого 2025 року включно.

Відтак, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, суд прийшов до висновку, що апеляційну скаргу Відповідача слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

При цьому, суд апеляційної інстанції виходив з наступного.

2 березня 2020 року між Позивачем та Відповідачем укладено Договір (а.с. 3 - 4).

Відповідно до пункту 1.1 Договору Позивач передав в строкове платне користування орендареві для користування: автомобіль спеціалізований вантажний фургон марки MERCEDES-ВЕNZ АТЕGО1223, (надалі іменується "автомобіль"), номерний знак НОМЕР_1 , вартістю 789 716 грн 13 коп.. Додаткові відомості про автомобіль містяться у акті прийому - передачі автомобіля в оренду, що є додатком до цього Договору.

Згідно з пунктом 1.2 Договору автомобіль, технічна документація на автомобіль, передаються Позивачем надано Відповідачу разом з автомобілем, що оформлюється актом прийому-передачі автомобіля в оренду, який підписується сторонами.

За умовами пункту 1.3 Договору Позивач передав Відповідачу автомобіль у користування з 2 березня 2020 по 31 грудня 2020 рік.

Пунктом 3.1 Договору сторони визначили, що орендна плата за користування спеціалізованим вантажним фургоном марки MERCEDES-ВЕNZ АТЕGО1223 становить 10 000 грн, в т. ч. ПДВ - 1 666 грн 67 коп. на місяць.

Відповідно до пункту 3.2 Договору загальна сума Договору становить 100 000 грн, в т. ч. ПДВ - 16 666 грн 67 коп..

У відповідності до пункту 3.3 Договору, орендна плата сплачується шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Позивача у строк до 15-го числа місяця, наступного за розрахунковим.

За умовами пункту 5.1 Договору цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін і діє до 31 грудня 2020 року.

Згідно пункту 5.2 Договору закінчення строку цього Договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього Договору.

Пунктом 5.3 Договору визначено, що якщо інше прямо не передбачено цим Договором або чинним законодавством України, зміни у цей Договір можуть бути внесені тільки за домовленістю сторін, яка оформлюється додатковою угодою до цього Договору.

За умовами пункту 5.4 Договору зміни до цього Договору набирають чинності з моменту належного оформлення сторонами відповідної додаткової угоди до Договору, якщо інше не встановлено у самій додатковій угоді, цьому Договорі або у чинному законодавстві України.

Відповідно до пунктів 5.5-5.6 Договору якщо інше прямо не передбачено цим Договором або чинним законодавством України, цей Договір може бути розірваний тільки за домовленістю сторін, яка оформлюється додатковою угодою до цього Договору. Цей Договір вважається розірваним з моменту належного оформлення сторонами відповідної додаткової угоди до цього Договору, якщо інше не встановлено у самій додатковій угоді, цьому Договорі або у чинному законодавстві України.

За пунктом 7.6 Договору, додаткові угоди та додатки до цього Договору є його невід`ємними частинами і мають юридичну силу у разі, якщо вони викладені у письмовій формі, підписані сторонами та скріплені їх печатками.

2 березня 2020 між Позивачем та Відповідачем підписано акт прийому - передачі № 1 до Договору згідно пунктів 1, 2 якого Позивачем передано Відповідачу у тимчасове володіння і користування (в оренду) наступний транспортний засіб, що належить орендодавцю: характеристики транспортного засобу: марка - MERCEDES-ВЕNZ АТЕGО1223, номерний знак НОМЕР_1 ; модель - спеціалізований вантажний фургон; рік випуску - 2006; шасі № - VDB9702571К984177, об`єм двигуна - 6374; повна маса - 13500; маса без навантаження - 4200; колір - синій; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_2 , видане 15 квітня 2015 року, стан транспортного засобу - придатний до експлуатації, на ходу (а.с. 5).

Разом з транспортним засобом передані наступні документи й приналежності: сервісна книжка; комплект ключів; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

У відповідності до пункту 1.4 акту Відповідач не має будь-яких претензій до технічного стану отриманого транспортного засобу. Транспортний засіб придатний до експлуатації.

30 грудня 2020 року між Позивачем та Відповідачем укладено додаткову угоду № 1 до Договору, відповідно до умов пункту 1 якої сторонами погоджено: "1. Керуючись статтями: 627, 628, 631, 651 Цивільного кодексу України, сторони вирішили продовжити строк дії Договору, у зв`язку з чим: пункт 1.3 Договору викласти в наступній редакції: "1.3. За цим Договором орендодавець передає орендарю автомобіль у користування з 2 березня 2020 року по 31 грудня 2021 року.", пункт 3.2 Договору викласти в наступній редакції: "3.2 Загальна сума Договору становить 220 000 грн, в т. ч. ПДВ - 36 666 грн 67 коп.", пункт 5.1 Договору викласти в наступній редакції: "5.1 Цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін і діє до 31 грудня 2021 року." (а.с. 5- 6).

Як зазначено Позивачем у подальшому Відповідач звернувся до Позивача із листом № 162/06 від 30 червня 2024 року про розірвання Договору.

Крім того, 31 липня 2021 між Позивачем та Відповідачем підписано додаткову угоду №2 до Договору (а.с. 7).

За умовами пункту 1 Додаткової угоду №2 до Договору керуючись статтями: 651, 653, 654 Цивільного кодексу України, сторони вирішили розірвати з 31 липня 2021 року Договір, укладений між Позивачем та Відповідачем.

Пунктом 2 додаткової угоду №2 до Договору сторони погодили, що у зв`язку з розірванням Договору, Відповідач повертає Позивачу по акту прийому - передачі з оренди (додаток до додаткової угоди) транспортний засіб - MERCEDES-ВЕNZ АТЕGО1223, номерний знак НОМЕР_1 , - сервісну книжку, комплект ключів, свідоцтво про реєстрацію ТЗ, а також зобов`язується на протязі 15 банківських днів з моменту набрання чинності цією угодою провести повний розрахунок орендної плати.

Відповідно до пункту 3 Додаткової угоду №2 до Договору з моменту набрання чинності цієї угоди усі інші зобов`язання сторін, що виникли з Договору, припиняються і сторони не вважають себе пов`язаними будь-якими правами та обов`язками, що виникли із Договору.

За умовами пункту 4 Додаткової угоду №2 до Договору ця угода вважається укладеною і набирає чинності з моменту її підписання сторонами та скріплення її печатками сторін і є невід`ємною частиною Договору.

На виконання умов укладеного Договору Позивачем надано Відповідачу послуги оренди за Договором на загальну суму 170000 гривень, що підтверджується наявними у справі, спільно підписаними сторонами актами здачі-приймання наданих послуг складеними у період з 31 березня 2020 року по 30 липня 2021 року (а.с. 9 (зворотна сторона) - 17 (зворотна сторона)).

Як вбачається із банківської виписки по рахунку Позивача Відповідачем у період з 7 квітня 2020 року по 15 лютого 2021 року здійснено наступні платежі: 7 квітня 2020 року сплачено згідно платіжного документа № 287 - 10000 грн із зазначенням у графі призначення платежу "оплата оренди автомобіля зг. рах. № 07-0320 від 31 березня 2020"; 7 квітня 2020 року сплачено згідно платіжного документа № 288 - 10 000 грн із зазначенням у графі призначення платежу "оплата оренди автомобіля зг. рах. № 06-0320 від 31 березня 2020"; 19 травня 2020 року сплачено згідно платіжного документа № 378 - 10 000 грн із зазначенням у графі призначення платежу "оплата оренди автомобіля зг. рах. № 06-0420 від 30 квітня 2020"; 7 серпня 2020 року сплачено згідно платіжного документа № 591 - 10 000 грн із зазначенням у графі призначення платежу "оплата оренди автомобіля зг. рах. № 23-0720 від 31 липня 2020"; 7 серпня 2020 року сплачено згідно платіжного документа № 600 - 10000 грн із зазначенням у графі призначення платежу "оплата оренди автомобіля за травень зг. рах. № 11-0520 від 31 травня 2020"; 7 серпня 2020 року сплачено згідно платіжного документа № 601 - 10000 грн із зазначенням у графі призначення платежу "оплата оренди автомобіля за червень зг. рах. № 19-0720 від 09 липня 2020"; 2 вересня 2020 року сплачено згідно платіжного документа № 668 - 10000 грн із зазначенням у графі призначення платежу "оплата оренди автомобіля за серпень зг. рах. № 30-0820 від 31 серпня 2020"; 11 листопада 2020 року сплачено згідно платіжного документа № 915 - 10000 грн із зазначенням у графі призначення платежу "за оренду згідно рахунку № 40-1020 від 31.10.2020"; 15 лютого 2021 року сплачено згідно платіжного документа № 1433 - 10000 грн із зазначенням у графі призначення платежу "за оренду згідно рахунку № 52-1220 від 31.12.2020" (а.с. 18-21).

Згідно банківської виписки у цей період Відповідачем періодично вносились платежі у сумі 1 500 грн із призначенням платежу «орендна плата за частину приміщення».

Відповідач листом № 154/06 від 18 червня 2021 року повідомив Позивача, що "у платежі на суму 105000 від 17 червня 2021 року № 1651 призначення платежу вважати правильним: за монтаж ІТП згідно рахунку № 55-1220 від 31.12.2020 в т.ч. ПДВ 17500 грн (а.с. 23).

Як вбачається із наданих Позивачем актів звіряння сплачені за період з 7 квітня 2020 року по 15 лютого 2021 року кошти у розмірі 80000 гривень Позивачем зараховано у рахунок погашення орендної плати за договором оренди транспортного засобу № 02-03/20 від 2 березня 2020 року, а саме сплачені: згідно платіжного документа № 287 від 7 квітня 2020 року 10000 грн; згідно платіжного документа № 378 від 19 травня 2020 року 10000 грн.; згідно платіжного документа № 591 від 7 серпня 2020 року 10000 грн.; згідно платіжного документа № 600 від 7 серпня 2020 року 10000 грн.; згідно платіжного документа № 601 від 7 серпня 2020 року 10000 грн.; згідно платіжного документа № 668 від 2 вересня 2020 року 10000 грн; згідно платіжного документа № 915 від 11 листопада 2020 року 10000 грн; згідно платіжного документа № 1433 від 15 лютого 2021 року 10000 грн.

Сплачені Відповідачем 7 квітня 2020 року згідно платіжного документа № 288 на користь Позивача - 10 000 гривень із зазначенням у графі призначення платежу "оплата оренди автомобіля зг. рах. № 06-0320 від 31 березня 2020" відповідно до наданого Позивачем акту звіряння ним зараховано у рахунок погашення автомобіля "Рено", тобто за іншим договором.

З урахуванням наведеного зобов`язання з оплати наданих Позивачем послуг з оренди транспортного засобу за Договором Відповідач виконав частково та сплатив орендну плату за автомобіль MERCEDES-ВЕNZ АТЕGО1223, номерний знак НОМЕР_1 у розмірі 80 000 грн.

Зобов`язання Відповідача в частині оплати залишку заборгованості з орендної плати на суму 90000 грн (170000 грн - 80 000 грн = 90 000 грн) залишились не виконаними.

Доказів сплати вказаної суми заборгованості у розмірі 90 000 грн матеріали справи не містять.

У зв`язку з несплатою Відповідачем заборгованості з оплати наданих послуг оренди за укладеним між сторонами Договором Позивач звернувся до суду із позовом про стягнення 90 000 грн боргу, 39 261 грн 93 коп. інфляційних втрат та 8 095 грн 41 коп. 3 % річних.

Згідно із статтею 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до вимог статтей 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Статтею 193 Господарського України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом.

Дослідивши зміст укладеного між Позивачем та Відповідачем Договору, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором послуг, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання, в тому числі Глави 63 Цивільного кодексу України.

Вказаний Договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно статтей 173, 174,175 Господарського кодексу України, статтей 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно статті 629 Цивільного кодексу України, а відтак є обов`язковим для виконання сторонами.

Зважаючи на заперечення, наведені в апеляційній скарзі щодо відсутності заборгованості до Договору та неврахування в рахунок погашення заборгованості суми в розмірі 105000 грн сплаченої згідно платіжного доручення 31651 від 17 червня 2021 року, колегія суду дослідивши докази долучені до матеріалів справи в розрізі умов Договору зауважує таке.

Предметом спору у цій справі є матеріально - правова вимога Позивача про стягнення з Відповідача заборгованості за Договором інфляційних втрат та 3 % річних.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно частини 1 статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Положеннями статті 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Проаналізувавши умови укладеного між сторонами договору, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою укладений договір є договором найму (оренди).

Згідно зі статтею 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.

Частиною першою статті 760 Цивільного кодексу України визначено, що предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ).

За частиною 1 статті 761, частиною 1 статті 762 Цивільного кодексу України право передання майна у найм має власник речі, або особа, якій належать майнові права. За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Відповідно до положень статті 798 Цивільного кодексу України предметом договору найму транспортного засобу можуть бути повітряні, морські, річкові судна, а також наземні самохідні транспортні засоби тощо. Договором найму транспортного засобу може бути встановлено, що він передається у найм з екіпажем, який його обслуговує. Сторони можуть домовитися про надання наймодавцем наймачеві комплексу послуг для забезпечення нормального використання транспортного засобу.

Частиною першою статті 799 Цивільного кодексу України встановлено, що договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі.

Положеннями частин 1-5 статті 762 Цивільного кодексу України передбачено, що за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення. Плата за найм (оренду) майна може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за найм (оренду) майна встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за найм (оренду) майна. Наймач має право вимагати зменшення плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, можливість користування майном істотно зменшилася. Плата за найм (оренду) майна вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.

Колегія суду виснує, що виконання зобов`язання Позивача щодо надання послуг оренди підтверджується спільно підписаним між Позивачем та Відповідачем актом прийому - передачі № 1 від 2 березня 2020 року до Договору, згідно якого Позивачем передано Відповідачу у тимчасове володіння і користування (в оренду) транспортний засіб, що належить орендодавцю (MERCEDES-ВЕNZ АТЕGО1223, номерний знак НОМЕР_1 ; а.с. 5).

У період з 31 березня 2020 року по 30 липня 2021 року між Позивачем та Відповідачем складено та підписано акти здачі-приймання наданих послуг щодо оренди транспортного засобу за Договором (а.с. 9 (зворотна сторона) - 17 (зворотна сторона)).

Акти здачі-приймання наданих послуг містять підписи уповноважених представників сторін, які скріпленні печатками сторін. Відповідачем акти підписані без заперечень та зауважень.

В той же час, матеріали справи не містять доказів пред`явлення Відповідачем Позивачу будь-яких претензій щодо неналежного виконання умов Договорів.

За умовами пункту 3.3 Договору орендна плата сплачується шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Позивача у строк до 15-го числа місяця, наступного за розрахунковим.

Положеннями статті 534 Цивільного кодексу України, яка регулює черговість погашення вимог за грошовим зобов`язанням, передбачено, що у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Застосування положень статті 534 Цивільного кодексу України безпосередньо залежить від змісту реквізиту "призначення платежу" платіжного доручення, згідно з яким боржник здійснював платіж кредиторові на виконання грошового зобов`язання.

Розподіл коштів може здійснюватися кредитором відповідно до приписів цієї статті, зокрема, у випадку, коли платіж буде отримано без реквізиту "призначення платежу" чи із зазначенням загальної підстави - на виконання договору або погашення кредиторської заборгованості тощо.

Таким чином, у випадку, коли в графі платіжного доручення "призначення платежу" відсутні посилання на конкретну підставу платежу, зокрема період, дату, номер договору, згідно якого здійснюється платіж, тощо, такий період (підстава платежу) має визначатись одержувачем відповідно до умов договору між платником та одержувачем коштів.

Якщо відповідні застереження у договорі відсутні, то у разі наявності заборгованості платежі мають відноситись на погашення заборгованості в хронологічному порядку: починаючи з тієї, що виникла у найдавніший період до повного її погашення.

Як встановлено з доказів долучених до матеріалів справи, грошові кошти у розмірі 80 000 грн, що перераховувалися Відповідачем згідно платіжних документів № 287 від 7 квітня 2020 року, № 378 від 19 травня 2020 року, № 591 від 7 серпня 2020 року, № 600 від 7 серпня 2020 року, № 601 від 7 серпня 2020 року, № 668 від 2 вересня 2020 року, № 915 від 11 листопада 2020 року, № 1433 від 15 лютого 2021 року, зараховувались Позивачем у рахунок погашення боргу за Договором, що підтверджується банківською випискою, актами звіряння.

В той же час, Відповідач в підтвердження доводів апеляційної скарги щодо відсутності боргу за укладеним Договором не долучено будь-яких доказів (платіжних інструкцій, квитанцій, рахунків, банківської виписки по його рахунку).

Предметом доказування у справі є сукупність обставин, що їх необхідно встановити для правильного вирішення спору. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Отже, при вирішенні господарських спорів суд забезпечує сторонам рівні умови для встановлення фактичних обставин справи і оцінює кожний доказ окремо, та усі докази в сукупності.

Згідно пункту 3.1 Договору сторони визначили, що орендна плата за користування спеціалізованим вантажним фургоном марки MERCEDES-ВЕNZ АТЕGО1223 становить 10 000 грн, в т. ч. ПДВ - 1 666 грн 67 коп. на місяць.

Як вбачається із банківської виписки по рахунку Позивача Відповідачем у період з 7 квітня 2020 року по 15 лютого 2021 року здійснено наступні платежі: 7 квітня 2020 року сплачено згідно платіжного документа № 287 - 10 000 гривень із зазначенням у графі призначення платежу "оплата оренди автомобіля зг. рах. № 07-0320 від 31 березня 2020"; 7 квітня 2020 року сплачено згідно платіжного документа № 288 - 10 000 гривень із зазначенням у графі призначення платежу "оплата оренди автомобіля зг. рах. № 06-0320 від 31 березня 2020"; 19 травня 2020 року сплачено згідно платіжного документа № 378 - 10 000 гривень із зазначенням у графі призначення платежу "оплата оренди автомобіля зг. рах. № 06-0420 від 30 квітня 2020"; 7 серпня 2020 року сплачено згідно платіжного документа № 591 - 10 000 гривень із зазначенням у графі призначення платежу "оплата оренди автомобіля зг. рах. № 23-0720 від 31 липня 2020"; 7 серпня 2020 року сплачено згідно платіжного документа № 600 - 10000 гривень із зазначенням у графі призначення платежу "оплата оренди автомобіля за травень зг. рах. № 11-0520 від 31 травня 2020"; 7 серпня 2020 року сплачено згідно платіжного документа № 601 - 10 000 гривень із зазначенням у графі призначення платежу "оплата оренди автомобіля за червень зг. рах. № 19-0720 від 09 липня 2020"; 2 вересня 2020 року сплачено згідно платіжного документа № 668 - 10 000 гривень із зазначенням у графі призначення платежу "оплата оренди автомобіля за серпень зг. рах. № 30-0820 від 31 серпня 2020"; 11 листопада 2020 року сплачено згідно платіжного документа № 915 - 10000 гривень із зазначенням у графі призначення платежу "за оренду згідно рахунку № 40-1020 від 31.10.2020"; 15 лютого 2021 року сплачено згідно платіжного документа № 1433 - 10000 гривень із зазначенням у графі призначення платежу "за оренду згідно рахунку № 52-1220 від 31.12.2020" (а.с. 18-21).

Тобто всі платежі по даними платіжними документам сплачувалися саме в розмірі визначеному пунктом 3.1 Договору.

В той же час згідно банківської виписки у цей період Відповідачем періодично вносились платежі у сумі 1 500 грн із призначенням платежу «орендна плата за частину приміщення», відтак, навіть не зважаючи уже на інший зміст призначення платежу (за оренду приміщення а не транспортного засобу), що судом враховується при прийнятті рішення, суд констатує і те, що розмір платежу, який сплачувався Відповідачем не відповідав розміру орендної плати, визначеної пунктом 3.1 Договору.

Окрім того, щодо платежу в сумі 105000 грн на котрі вказує апелянт, колегія суду зауважує, що сам же Відповідач листом № 154/06 від 18 червня 2021 року повідомив Позивача, що: "у платежі на суму 105000 від 17 червня 2021 року № 1651 призначення платежу вважати правильним: за монтаж ІТП згідно рахунку № 55-1220 від 31.12.2020 в т.ч. ПДВ 17500 грн" (а.с. 23).

Відтак, Відповідач вказав в даному листі як інше призначення платежу так і суму котра не відповідає змісту пункту 3.1 Договору, а відтак і не відноситься до нього. При цьому, суд наголошує і на тому, що Відповідач мав можливість у разі вірності його доводів про помилковість зазначеного у вищеописаному листі направити лист в якому зазначити вірне призначення здійсненого ним платежу, а саме вказати, щоб вважати його «сплата заборгованості по Договору.

З огляду на вищеописане суд апеляційної інстанції критично відноситься до таких доводів апеляційної скарги.

Відповідно до абзацу 1 пункту 8.1 статті 8, пунктів 23.1, 23.2 статті 23 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" (чинного станом на день направлення листа та здійснення вказаної оплати) банк зобов`язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. Платіжне доручення може бути відкликане ініціатором переказу в будь-який час до списання суми коштів з його рахунка шляхом подання до банку, що обслуговує цього ініціатора, документа на відкликання. Платіжна вимога на примусове списання коштів може бути відкликана стягувачем у будь-який час до списання коштів з рахунка платника шляхом подання до банку, що обслуговує цього стягувача, документа на відкликання. Розрахунковий документ може бути відкликаний тільки в повній сумі.

В свою чергу платник несе відповідальність за відповідність інформації, зазначеної ним у документі на переказ, суті операції, щодо якої здійснюється цей переказ (пункт 33.2 статті 33 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні").

За змістом положень пунктів 1.19, 3.1, 3.4, 3.7 Інструкції № 22 банк не несе відповідальності за достовірність змісту платіжного доручення, оформленого клієнтом. Платники й отримувачі коштів здійснюють контроль за своєчасним проведенням розрахунків та розглядають претензії, що виникли, без участі банку. Обов`язковим реквізитом платіжного доручення є "призначення платежу". Платник до настання дати валютування може відкликати кошти, які до зарахування на рахунок отримувача обліковуються в банку, що обслуговує отримувача. Банк отримувача, одержавши цю вказівку, цього самого операційного дня перераховує кошти з відповідного рахунку на той самий рахунок у банку платника, з якого вони надійшли, якщо на час надходження вказівки кошти не зараховані на рахунок отримувача, та повідомляє отримувача про відкликання коштів платником. Лист про відкликання коштів платник подає до свого банку, який того самого дня надає банку отримувача вказівку про повернення коштів. Реквізит "Призначення платежу" платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення "Призначення платежу". Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність вимогам, викладеним у цій главі, лише за зовнішніми ознаками.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)

Право визначати призначення платежу відповідно до чинного законодавства України належить виключно платнику, тобто особі, що здійснює відповідний платіж. У випадку ж, якщо грошові кошти вже були списані з рахунку платника та зараховані на рахунок отримувача, переказ набуває статусу завершеного (пункт 30.1 статті 30 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні"). Отже, з моменту перерахування грошових коштів на рахунок отримувача обов`язок банку з виконання доручення платника вважається виконаним. Внесення змін до призначення платежу такого платіжного доручення є неможливим. А питання уточнення інформації, вказаної у реквізиті "Призначення платежу" виконаного платіжного доручення вирішується сторонами у порядку, узгодженому між ними, без участі банку. Зазначене підтверджується листом Національного Банку України від 9 червня 2011 року №25-111/1438-7141 "Про заміну інформації у реквізиті "Призначення платежу", яким встановлено, що після списання коштів з рахунку платника питання щодо уточнення інформації, зазначеної у реквізиті "Призначення платежу", вирішується між сторонами без участі банку. Визначальним у змісті наведених законодавчих норм, якими регулюються правильність заповнення платіжного доручення, є те, що вони регулюють правовідносини між банком та платником, у той час, як зміна волевиявлення у розпорядженні коштами є господарськими правовідносинами та визначається цивільно-правовими угодами, укладеними між сторонами".

Аналогічна правова позиція наведена і в постанові Верховного Суду від 5 вересня 2023 року в cправі № 917/1283/21.

Відтак, саме на Відповідача (платника коштів) покладається відповідальність за правильне зазначення призначення платежу, тобто таке яке саме він вважає вірним, який має право як змінити так і уточнити призначення платежу.

З огляду на відхилення доводів апеляційної скарги та доказів, які апелянт безпідставно вважав доказом сплати за Договором, суд виснує, що Відповідач орендну плату у повному обсязі у строк передбачений Договором не сплатив.

31 липня 2021 між Позивачем та Відповідачем підписано додаткову угоду №2 до Договору, за умовами якої сторони вирішили розірвати з 31 липня 2021 року Договір (а.с.7).

Станом на 31 липня 2021 року у Відповідача, з огляду на надані Позивачем послуги з оренди транспортного засобу (MERCEDES-ВЕNZ АТЕGО1223, номерний знак НОМЕР_1 ) за період з березня 2020 року по липень 2021 року на суму 170000 грн та зважаючи на часткову сплату Відповідачем заборгованості з орендної плати на суму 80000 грн, існувала заборгованість зі сплати орендної плати за період з листопада 2020 року по червень 2021 року. Строк оплати орендної плати за липень 2021 року в сумі 10 000 грн сплинув в правому полі дії пункту 3.3 Договору та статей 253, 254 Цивільного кодексу України) 16 серпня 2021 року (15 серпня 2021 року є вихідним днем).

Відтак, зобов`язання Відповідача за Договором зі сплати орендної плати в сумі 90 000 гривень основного боргу залишились не виконаними.

Як вбачається з матеріалів справи, Позивач свої зобов`язання за Договором виконав належним чином, в той же час Відповідач свої зустрічні зобов`язання щодо повної та своєчасної оплати орендної плати виконав лише частково, внаслідок чого було допущено прострочення у виконанні грошового зобов`язання.

Враховуючи, що Відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання за Договором щодо сплати заборгованості з орендної плати, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що Відповідачем порушено умови Договору в частині повної та своєчасної сплати заборгованості.

Приймаючи до уваги, що розмір заявленої до стягнення суми основного боргу відповідає фактичним обставинам справи, колегія суду виснує, що позовні вимоги про стягнення боргу в розмірі 90 000 грн є обгрунтованими, а відтак апеляційний господарський суд задовільняє позов у цій частині.

Дане рішення в цій частині й було прийняте місцевим господарським судом.

Відповідно приймаючи таке рішенні Північно-західний апеляційний господарський суд залишає рішення місцевого господарського суду в цій частині без змін.

Що ж стосується позовних вимог про стягнення з Відповідача 39 261 грн 93 коп. інфляційних втрат та 8 095 грн 41 коп. 3 % річних у зв`язку із несвоєчасною оплатою за Договором, колегія суду зауважує таке.

Пунктом 1 частини 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Схожа правова позиція наведена і в постанові КГС ВС від 14 січня 2020 року по справі № 924/532/19.

Також подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах N 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.

Враховуючи вищевикладене та у зв`язку з простроченням Відповідачем виконання зобов`язання щодо оплати вартості послуг у строки, визначені умовами Договору, Позивач заявив вимогу про стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у постанові від 20 листопада 2020 року в справі № 910/13071/19 надала роз`яснення, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Враховуючи умови пункту 3.3 Договору сторонами погоджено, що орендна плата сплачується шляхом перерахування коштів на поточний рахунок Позивача у строк до 15-го числа місяця, наступного за розрахунковим.

Таким чином, станом на 16 серпня 2021 року у Відповідача існувало зобов`язання зі сплати орендної плати за період з листопада 2020 року по червень 2021 року у сумі 80 000 грн. Прострочення виконання зобов`язання з оплати орендної плати за липень 2021 року в сумі 10 000 грн настало з 17 серпня 2021 року в розрізі вимог статтей 253, 254 Цивільного кодексу України, оскільки 15 серпня 2021 року є вихідним днем.

Відтак, здійснивши перерахунок інфляційних втрат та трьох відсотків річних на предмет правильності та обґрунтованості розрахунків, арифметичних та методологічних помилок чи невідповідностей приписам законодавства України, апеляційний господарський суд зазначає, що з урахуванням суми заборгованості та періоду нарахування, а саме за період з 16 серпня 2021 року по 16 серпня 2021 року на суму боргу 80000 грн та за період з 17 серпня 2021 року по 14 серпня 2024 року на суму боргу 90 000 гривень сума інфляційних втрат становить 39 261 грн 93 коп., а сума 3 % річних становить 8 094 грн 59 коп..

З урахуванням викладеного вище, позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат є обгрунтованими та підлягають задоволенню в сумі 39 261 грн 93 коп., в той час як позовні вимоги про стягнення 3% річних є обгрунтованими та підлягають задоволенню частково в сумі 8 094 грн 59 коп.. З огляду на вищевстановлене у задоволенні вимог про стягнення 3% річних в сумі 0 грн 82 коп. слід відмовити у зв`язку із безпідставністю заявлених вимог у цій частині.

Дане рішення в цій частині й було прийняте місцевим господарським судом.

Відповідно приймаючи таке рішенні Північно-західний апеляційний господарський суд залишає рішення місцевого господарського суду без змін і в цій частині.

Таким чином, колегія суддів вважає посилання Відповідача, викладені в апеляційній скарзі щодо судового рішення, безпідставними, документально необґрунтованими, та відхиляє їх з підстав, вказаних вище в даній постанові.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, відповідно, колегія суддів залишає судове рішення без змін.

Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на Відповідача, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 269-276, 280, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Гарант ЛТД 1" на рішення Господарського суду Вінницької області від 24 жовтня 2024 року по справі №902/879/24 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Вінницької області від 24 жовтня 2024 року по справі №902/879/24 - залишити без змін .

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Відповідно до частини 3 статті 287 ГПК України, дана справа не підлягає касаційному оскарженню, окрім випадків, визначених у підпунктах а, б, в, г пункту 2 частини 3 статті 287 ГПК України.

5. Справу №902/879/24 повернути Господарському суду Вінницької області.

Головуючий суддя Василишин А.Р.

Суддя Філіпова Т.Л.

Суддя Гудак А.В.