ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" лютого 2025 р. Справа№ 910/2455/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Козир Т.П.

суддів: Скрипки І.М.

Мальченко А.О.

при секретарі Вага В.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Сидоренко Л.П. дов.;

від відповідача: Варицький Є.В. самопредст.;

від третьої особи: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Київміськбуд"

на рішення Господарського суду міста Києва від 08.11.2024

у справі №910/2455/24 (суддя Нечай О.В.)

за позовом Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація"

до Приватного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Київміськбуд"

за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Київські електромережі"

про стягнення 302 560,06 грн,

УСТАНОВИВ:

У лютому 2024 року Комунальне підприємство "Київжитло-спецексплуатація" (далі - позивач) звернулось у Господарський суд міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Київміськбуд" (далі - відповідач) та просило стягнути 302560,06грн, у тому числі: 245689,26 грн основного боргу, 564,57 грн пені, 45929,31 грн інфляційних втрат коштів та 10376,92 грн - 3 % річних.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач не оплатив надані позивачем у період з лютого 2020 року по серпень 2022 року послуги за Договором від 29.11.2006 №06/12/К про надання місця в колекторі та оплату витрат за утримання, технічне обслуговування та ремонт внутрішньоквартального колектора по проспекту Правди, 19, Правди 5.

Заперечуючи проти позову у суді першої інстанції, відповідач посилався на те, що листом від 15.11.2021 відповідач повідомив позивача про розірвання договору, у відповідь на що позивач листом від 30.11.2021 не заперечував проти розірвання договору, за умови проведення відповідачем вилучення (демонтажу) інженерних мереж, у той же час ПрАТ "ДТЕК Київські електромережі" (далі - третя особа) повідомило відповідача про розміщення кабельних ліній у колекторі по проспекту Правди, 19, отриманих ще у 2013 році, отже в колекторі відсутні належні відповідачу кабелі і договір припинив свою дію з 01.01.2022, тому у позивача відсутні правові підстави стверджувати про заборгованість за договором, якого не існує; позивачем завлено вимоги за період з лютого 2020 року по серпень 2022 року, позов подано у лютому 2024 року, що свідчить про пропуск позовної давності і відповідач просить застосувати наслідки пропущення строку позовної давності.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 08 листопада 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Київміськбуд" на користь Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація" заборгованість в розмірі 190 211,04 грн, пеню в розмірі 564,57 грн, інфляційні втрати коштів в розмірі 41 020,05 грн, 3% річних в розмірі 7 472,87 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 3589,02 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Витрати по сплаті судового збору в розмірі 949,38 грн покладено на позивача.

Не погодившись з прийнятим рішенням суду, Приватне акціонерне товариство "Холдингова компанія "Київміськбуд" звернулося з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати оскаржуване рішення повністю та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом порушені норми матеріального та процесуального права, а також було неповно з`ясовано обставини справи, оскільки судом проігноровано заяву відповідача про застосування позовної давності; позивачем завлено вимоги за період з лютого 2020 року по серпень 2022 року, позов подано у лютому 2024 року, тобто пройшло фактично більше 4 років з моменту ймовірної заборгованості, а для пені позовна давність становить один рік, при цьому судом першої інстанції задоволено нарахування пені за період з лютого 2020 року по грудень 2021 року, тобто більше ніж за 6 місяців, при тому що строк позовної давності для нарахування пені пройшов; крім того, судом проігноровано доводи про відсутність у колекторі належних відповідачу мереж, які ще у 2013 році були передані третій особі, тобто кабельні лінії, за які позивач просить стягнути кошти, не знаходяться в колекторі по проспекту Правди, 19, у м.Києві; задовольняючи частково позовні вимоги за період з лютого 2020 року по грудень 2021 року в сумі 190211,04 грн суд не навів, який розмір оплати за місяць було взято судом в розрахунок.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує проти її задоволення та просить залишити оскаржуване рішення без змін, посилаючись на те, що Цивільним кодексом запроваджено механізм, за якого позовна давність на період дії карантину і воєнного стану продовжується на строк дії таких обставин, вказане продовження є безумовним та автоматичним в силу закону, тому доводи відповідача щодо пропуску позовної давності є безпідставними і необґрунтованими; за договором відповідач розмістив в колекторі 6 кабелів до ж/м "Мостецький" 16 мкр (пр.Правди, 19) - 600 м, і (пр.Правди, 5) - 325 м, у той же час згідно наданих позивачу у 2014 році документів відповідач передав на баланс ПАТ "Київенерго" 3 кабелі по пр.Правди, 31-А, довжиною 78 метрів, тобто зовсім інших кабелів, іншої марки і протяжності, які знаходяться в зовсім іншому колекторі; у 2022 році відповідач повідомив про передачу на баланс третій особі 6 кабелів протяжністю від 47 м до 466 м (місце розташування з`ясувати з наданої інформації неможливо), тобто жодного разу відповідач не повідомляв про передачу/відчуження 6 кабелів довжиною по 600 м, які знаходяться в колекторі ж/м "Мостецький" 16 мкр; вказаним доводам вже надавалась оцінка судами в рішеннях по справах №910/943/14 (щодо стягнення боргу за попередній період), №910/140/17 (щодо стягнення боргу за попередній період) та №910/943/14 (щодо спонукання укласти додаткову угоду №2 до договору).

Учасники справи належним чином повідомлялись про розгляд апеляційної скарги в порядку, визначеному статтями 6, 120, 242 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), шляхом направлення ухвал суду за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, що підтверджується довідками про доставку електронного документа до електронних кабінетів сторін та третьої особи.

Оскільки явка сторін у судове засідання не була визнана обов`язковою, суд, на підставі ч.12 ст. 270 ГПК України, ухвалив здійснювати розгляд апеляційних скарг за відсутності представника третьої особи.

Представник відповідача (апелянта) у судовому засіданні підтримав доводи, викладені у апеляційній скарзі, просив її задовольнити.

Представник позивача у судовому засіданні заперечила проти задоволення апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 29 грудня 2006 року між Комунальним підприємством "Київжитлоспецексплуатація", як власником, та Акціонерним товариством холдинговою компанією "Київміськбуд" (наразі - ПрАТ "Холдингова компанія "Київміськбуд"), як далі - користувачем, було укладено договір №06/12К про надання місця в колекторі та оплату витрат за утримання, технічне обслуговування та ремонт внутрішньоквартального колектора по проспекту Правди, 19 (далі - договір).

Відповідно до п. 1 договору користувач внутрішньоквартального колектора по проспекту Правди, 19, інженерні мережі якого прокладені в колекторі власника, сплачує останньому витрати на утримання, технічне обслуговування та ремонт внутрішньо квартального колектора.

Згідно з п. 2.1 власник колектора зобов`язується надавати місце для прокладки інженерних мереж у колекторі, проводити технічне обслуговування і утримання внутрішньоквартального колектора, що вказаний в додатку 2 до цього договору; утримувати в належному стані колектор, згідно з встановленими технічними вимогами, вживати заходи проти порушення конструкції, технічного стану мереж користувача з боку інженерних мереж інших організацій, яким надане місце в колекторі;

Як передбачено п. 2.2.3 договору, користувач зобов`язується проводити своєчасне виконання розрахунків з власником по сплаті на утримання, технічне обслуговування та ремонт внутрішньоквартального колектора у відповідності з порядком, визначеним цим договором.

За п. 3.1.1 договору власник має право змінювати вартість витрат за технічне обслуговування та ремонт внутрішньоквартального колектора протягом дії терміну договору в залежності від зміни економічної ситуації і пов`язаних з нею індексацією цін, мінімальної заробітної плати, ставок відрахувань в державні фонди, змін вартості матеріалів, транспорту, енергоносіїв, а також зміни структури витрат на технічне обслуговування колектора, зростання обсягів робіт, надане місце в колекторі для прокладки нових мереж та ін.

У відповідності до п. 4.6 договору у випадку передачі мереж на баланс іншому балансоутримувачу, який буде здійснювати подальшу оплату витрат за технічне обслуговування, відповідач зобов`язаний повідомити позивача про це письмово протягом 14 календарних днів.

Протягом 10 днів після закінчення кожного поточного місяця відповідач проводить розрахунок із позивачем на підставі підписаних актів виконаних робіт, згідно з розрахунком, наведеним у додатку 2, в якому врахована вартість утримання та технічного обслуговування внутрішньоквартальних колекторів, погоджена протоколом - додаток 1 до договору (п. 5.1 Договору).

Згідно з п. 5.3 договору за несвоєчасне виконання розрахунків з позивачем відповідач сплачує пеню в розмірі 0,5% за кожний прострочений день, але не більше 2-х облікових ставок Національного банку України, що діяли на час сплати.

Договір набирає чинності з 29.12.2006 р. та діє до 31.12.2007 р. (п. 7.1 договору).

Відповідно до п. 7.2 договору, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодна із сторін не заявила про його розірвання, договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік.

Додатком № 1 до договору сторони визначили вартість витрат за утримання та технічне обслуговування внутрішньо квартального колектора в розмірі 10850,24 грн/100 п.м. на рік.

У подальшому сторонами були підписані у формі додатків №2 до Договору розрахунки вартості витрат за утримання та технічне обслуговування внутрішньоквартальних колекторів від грудня 2006 року, від 01.09.2007 року, від травня 2008 року, від травня 2011 року, відповідно до яких вартість витрат за утримання та технічне обслуговування внутрішньоквартального колектора було визначено в розмірі 17108,66грн/рік, 17 527,91 грн/рік, 18 887,23 грн/рік, 38 760,70 грн/рік відповідно, вартість ремонту та обслуговування колектора 10 850,24 грн на кожні 100п/м на рік, 10 850,24 грн на кожні 100п/м на рік, 10 850,24 грн на кожні 100п/м на рік, 15945,00 грн на кожні 100п/м на рік відповідно.

Додатковою угодою №1 від 07.06.2011 до договору, в зв`язку з прокладанням додаткової кількості мереж протяжністю 325м у колекторі ж/м "Мостицький" 16 мкр до будинку за адресою пр-т Правди, 5, сторони внесли зміни до договору, зокрема виклали назву договору в новій редакції "Договор №06/12/К про надання місця в колекторі та оплату витрат за утримання, технічне обслуговування та ремонт внутрішньоквартального колектора по проспекту Правди, 19, Правди 5", також виклали у новій редакції п.1.1 договору " користувач внутрішньоквартального колектора по проспекту Правди, 19, Правди 5… далі за текстом".

Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.04.2014 у справі №910/943/14 за позовом Комунального підприємства "Київжитло-спецексплуатація" до Публічного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Київміськбуд" про спонукання укласти додаткову угоду №2 до договору № 06/12К від 29.12.2006, яке залишене в силі постановою Київського апеляційного господарського суду від 11.03.2015 та постановою Вищого господарського суду України від 01.07.2015, позов задоволено частково, визнано укладеною додаткову угоду № 2 до договору № 06/12К від 29.12.2006 р.

Вказаною додатковою угодою введено в дію нові додатки 1 та 2 до договору, згідно яких вартість витрат в розрахунку на кожні 100 п.м. за місяць без ПДВ 2644,10 грн, вартість технічного обслуговування та ремонту в розрахунку на рік з ПДВ 77130,51 грн.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 23.03.2017 у справі №910/140/17, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 01.08.2017 та постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 25.04.2018, стягнуто з відповідача заборгованість за договором про надання місця в колекторі та оплату витрат за утримання, технічне обслуговування та ремонт внутрішньоквартального колектора по проспекту Правди, 19, № 06/12К від 29.12.2006 у період з січня 2013 року по жовтень 2016 року.

Так, при розгляді справи №910/140/17 судом було встановлено, що акти приймання-передачі не підтверджують передачу електричних мереж саме за спірним договором, оскільки зі змісту актів вбачається, що вони стосуються теплових мереж та електричних мереж іншою протяжністю, а також способом прокладення мереж (за межами колектора). Натомість договором №06/12К від 29.12.2006 передбачено надання місця в колекторі для електричних мереж протяжністю 600 погонних метрів. Надані відповідачем акти приймання передачі не містять відомостей про передачу саме цих електричних мереж.

Крім того, рішенням Господарського суду міста Києва від 21.10.2020 у справі №910/4454/20, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 14.12.2020, стягнуто з відповідача заборгованість за договором про надання місця в колекторі та оплату витрат за утримання, технічне обслуговування та ремонт внутрішньоквартального колектора по проспекту Правди, 19, № 06/12К від 29.12.2006 з квітня 2017 року по січень 2020 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, судовими рішеннями у вказаних справах встановлені обставини того, що правовідносини між сторонами не припинені між сторонами у 2014 році, оскільки відповідач не надав належних доказів того, що він передав розміщені в колекторі 6 кабелів до ж/м "Мостецький" 16 мкр (пр.Правди, 19) - 600 м, і (пр.Правди, 5) - 325 м іншій особі, а тому вказані обставини не підлягають повторному доказуванню при розгляді даної справи, між тими ж сторонами та потому ж самому договору.

Листом від 23.11.2015 за вих.№155/1/23-7385 позивач, відповідно до п.3.1.1 договору, повідомив відповідача про зміну з 01.12.2015 вартості витрат за утримання, технічне обслуговування та ремонт внутрішньоквартальних колекторів на рівні 3260,30 грн (без ПДВ) на кожні 100 п.м. на місяць, тому вартість витрат по договору становитиме 7925,46 грн (з ПДВ) на місяць.

На виконання пункту 5.1 Договору, позивачем регулярно направлялися на адресу відповідача Акти здачі-прийняття робіт, зокрема: №ОУ-0000211 від 29.02.2020 на суму 7925,46 грн; № ОУ-0000469 від 31.03.2020 на суму 7925,46 грн; № ОУ-0000643 від 30.04.2020 на суму 7925,46 грн; № ОУ-0000735 від 31.05.2020 на суму 7925,46 грн; № ОУ-0000882 від 30.06.2020 на суму 7925,46 грн; № ОУ-0001063 від 31.07.2020 на суму 7925,46 грн; № ОУ-0001281 від 31.08.2020 на суму 7925,46 грн; № ОУ-0001364 від 30.09.2020 на суму 7925,46 грн; № ОУ-000616 від 31.10.2020 на суму 7925,46 грн; № ОУ-001027 від 31.12.2020 на суму 7925,46 грн; № ОУ-0000022 від 31.01.2021 на суму 7925,46 грн; № ОУ-0000214 від 28.02.2021 на суму 7925,46 грн; № ОУ-0000439 від 31.03.2021 на суму 7925,46 грн; № ОУ-0000620 від 30.04.2021 на суму 7925,46 грн; № ОУ-0000800 від 31.05.2021 на суму 7925,46 грн; № ОУ-0000956 від 30.06.2021 на суму 7925,46 грн; № ОУ-0001117 від 31.07.2021 на суму 7925,46 грн; № ОУ-0001284 від 31.08.2021 на суму 7925,46 грн; № ОУ-0001461 від 30.09.2021 на суму 7925,46 грн; № ОУ-0001748 від 31.10.2021 на суму 7925,46 грн; № ОУ-0001942 від 30.11.2021 на суму 7925,46 грн; № ОУ-0002140 від 31.12.2021 на суму 7925,46 грн; № ОУ-0002232 від 31.01.2022 на суму 7925,46 грн; № ОУ-0002428 від 28.02.2022 на суму 7925,46 грн; № ОУ-0002484 від 31.03.2022 на суму 7925,46 грн; № ОУ-0002650 від 30.04.2022 на суму 7925,46 грн; № ОУ-0002719 від 31.05.2022 на суму 7925,46 грн; № ОУ-0002858 від 30.06.2022 на суму 7925,46 грн; № ОУ-0003025 від 31.07.2022 на суму 7925,46 грн; № ОУ-0003189 від 31.08.2022 на суму 7925,46 грн. Позивачем також було виставлено відповідачу відповідні рахунки-фактури на кожен з актів.

27.06.2022 позивач звернувся до відповідача з претензію про сплату заборгованості в сумі 245689 грн, а також вказав про нарахування 60257,00грн пені, 9960,00 грн - 3% річних та 52512,00 грн інфляційних втрат коштів, та зазначив, що у разі оплати суми основного боргу протягом 10 календарних днів з моменту отримання даної претензії пеня та відсотки не нараховуватимуться.

Претензія відповідачем залишена без виконання.

У зв`язку із викладеними обставинами, оскільки відповідач зазначені рахунки у встановлений строк не оплатив, позивач звернувся до суду із даним позовом та просив стягнути з відповідача 245689,26 грн основного боргу за період з лютого 2020 року по серпень 2022 року, 564,57 грн пені, 45929,31 грн інфляційних втрат та 10376,92 грн 3 % річних.

Відповідач у відзиві на позовну заяву проти позову заперечив, посилаючись на те, що листом від 15.11.2021 відповідач повідомив позивача про розірвання договору, у відповідь на що позивач листом від 30.11.2021 не заперечував проти розірвання договору, за умови проведення відповідачем вилучення (демонтажу) інженерних мереж, у той же час ПрАТ "ДТЕК Київські електромережі" повідомило відповідача про розміщення кабельних ліній у колекторі по проспекту Правди 19, отриманих ще у 2013 року, отже в колекторі відсутні належні відповідачу кабелі і договір припинив свою дію з 01.01.2022, тому у позивача відсутні правові підстави стверджувати про заборгованість за договором, якого не існує; позивачем завлено вимоги за період з лютого 2020 року по серпень 2022 року, позов подано у лютому 2024 року, що свідчить про пропуск позовної давності і відповідач просив застосувати наслідки пропущення строку позовної давності.

На підтвердження вказаних заперечень відповідач додав до відзиву копії Розпорядження від 24.07.2013 року №619; Технічної Довідки від 13.09.2007; Розпорядження від 24.07.2013 року №620; Довідки №1715-Дор; Довідки №1716-Дор; Розпорядження від 09.09.2013 року №747; Технічної довідки під №3853; №3854; 3855, 3856; 3857; листа ПАТ "ХК "Київміськбуд" від 01.10.2014 року №04864/0/2-14; листа ПрАТ "ХК "Київміськбуд" від 28.06.2022 року №780/0/2-22; листа ПрАТ "ХК "Київміськбуд" від 15.07.2022 року №860/0/2-22; листа ПрАТ "ХК "Київміськбуд" від 18.08.2022 року №1140/0/2-22; листа ПрАТ "ХК "Київміськбуд" від 18.08.2022 року №1141/0/2-22; листа ПрАТ "ХК "Київміськбуд" від 16.09.2022 року №1269/0/2-22; лист ДТЕК Київські Електромережі за підписом Улітіна А.М.; листа ПрАТ "ХК "Київміськбуд" від 05.10.2022 року №1506/0/2-22; Повідомлення про розірвання Договору від 15.11.2021 року №04035/0/2-21; лист КП "Київжитлоспецексплуатація" від 30.11.2021 року №062/15/1/03-4347; лист ДТЕК Київські електромережі від 03.11.2022 року №2/03/6/32837; лист ПрАТ "ХК "Київміськбуд" від 14.11.2022 року №1640/0/2-22.

За наслідками розгляду справи суд першої інстанції прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, оскільки договір припинив свою дію з 01.01.2022, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягнення заборгованість за період за лютого 2020 по грудень 2021 року в сумі 190 211,04 грн, а також пеня в розмірі 564,57 грн, інфляційні втрати коштів в розмірі 41 020,05 грн та 3% річних в розмірі 7 472,87 грн.

Північний апеляційний господарський суд погоджується із висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для часткового задоволення позову з огляду на наступне.

Так, відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Права та обов`язки сторін у даній справі виникли на підставі Договору від 29.11.2006 №06/12/К про надання місця в колекторі та оплату витрат за утримання, технічне обслуговування та ремонт внутрішньоквартального колектора по проспекту Правди, 19, Правди, 5, який за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Договір укладений належним чином, у встановленому порядку не визнаний недійсним, отже, був чинним і обов`язковим для сторін.

Нормами статті 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відтак, договір про надання послуг є складним зобов`язанням, що складається з двох органічно поєднаних між собою зобов`язань: по-перше, правовідношення, в якому виконавець повинен надати послугу, а замовник наділений правом вимагати виконання цього обов`язку; по-друге, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати.

Умовами укладеного сторонами договору передбачено, що факт надання послуг оформлюється складенням акту наданих послуг.

Надання позивачем послуг за договором підтверджується вищезазначеними Актами здачі-прийняття робіт.

У матеріалах справи наявні докази направлення позивачем вказаних Актів та рахунків-фактур засобами поштового зв`язку на адресу відповідача. Факт направлення не заперечується відповідачем.

Крім того, судом першої інстанції вірно встановлено, що договір не передбачає спеціального порядку направлення цих документів, Акти здачі-прийняття робіт оформлені належним чином, містять всі необхідні реквізити та є належною підставою для виконання відповідачем своїх зобов`язань, передбачених пунктами 2.2.3 та 5.1 Договору.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач зазначає, що 15.11.2021 він звернувся до позивача з повідомленням №04035/0/2-21 про розірвання Договору.

Позивачем у відповідь на повідомлення відповідача надано лист №062/15/1/03-4347 від 30.11.2021, в якому відсутні заперечення проти розірвання Договору. Позивач також повідомив про необхідність проведення відповідачем вилучення належних йому інженерних мереж у строк до закінчення терміну дії Договору, тобто до 31.12.2021.

Відповідно до п. 7.2 Договору, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодна із сторін не заявила про його розірвання, договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік.

Частинами 1, 4 статті 631 ЦК України встановлено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Отже, оскільки відповідач більш ніж за місяць до закінчення чергового року заявив позивачу про розірвання договору, договір не був пролонгований на наступний 2022 рік, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що дію Договору припинено з 01.01.2022, тому нарахування позивачем відповідачу плати за утримання та технічне обслуговування колектора у період з січня по серпень 2022 року є безпідставним.

Однак, припинення строку дії договору не припинило зобов`язання відповідача з оплати послуг, які були надані у період дії договору, тобто до 31.12.2021.

Доводи відповідача про те, що він не користується колектором з 2013 року спростовуються судовими рішеннями у справах №910/943/14 (щодо спонукання укласти додаткову угоду №2 до договору), №910/943/14 (щодо стягнення боргу за період з січня 2013 року по жовтень 2016 року), №910/140/17 (щодо стягнення боргу за період з травня 2017 року по січень 2020 року), якими встановлено, що третій особі були передані зовсім інших кабелів, іншої марки і протяжності, які знаходяться в зовсім іншому колекторі, ніж ті, що є предметом спірного договору.

Статтею 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно п.5.1 договору протягом 10 днів після закінчення кожного поточного місяця відповідач проводить розрахунок із позивачем на підставі підписаних актів виконаних робіт, згідно з розрахунком, наведеним у додатку 2, в якому врахована вартість утримання та технічного обслуговування внутрішньоквартальних колекторів, погоджена протоколом - додаток 1 до договору.

Згідно листа позивача від 23.11.2015 за вих.№155/1/23-7385, який відповідає умовам п.3.1.1 договору, з 01.12.2015 вартість витрат по договору становить 7925,46 грн (з ПДВ) на місяць.

Позивачем заявлено до стягнення заборгованість за період починаючи з лютого 2020 року, тобто за послуги, які були надані у період з 01.01.2020 по 30.01.2020, строк оплати яких настав до 10.02.2020.

Таким чином, за період з лютого 2020 року по грудень 2021 року (включно) відповідач мав сплатити позивачу 190211,04 грн (7925,46 грн х 24 місяця), однак доказів сплати вказаних коштів матеріали справи не містять і відповідач факт несплати не заперечував.

За вказаних обставин, суд першої інстанції прийшов до юридично вірного висновку, що у відповідача виник обов`язок по сплаті вартості наданих послуг в сумі 190 211,04 грн, строк виконання якого настав, відповідачем не надано доказів їх оплати, а тому позовні вимоги у цій частині підлягають до задоволення.

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

У сфері господарювання, згідно з частини 2 статті 217 та частини 1 статті 230 Господарського кодексу України (далі - ГК України), застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Частиною 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Згідно п. 7 розділу ІХ "Прикінцеві положення" ГК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 232, 269, 322, 324 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Пунктом 5.3 договору передбачено, що за несвоєчасне виконання розрахунків з власником користувач сплачує пеню в розмірі 0,5% від суми заборгованості за кожний прострочений день, але не більше 2-х облікових ставок НБУ, що діяли на час сплати.

Позивачем заявлені до стягнення 564,57 грн пені, яка нарахована на суму заборгованості в розмірі 7925,46 грн за період прострочення 42 дні, з обмеженням розміру пені подвійною обліковою ставкою НБУ.

Перевіривши розрахунок пені, апеляційний господарський суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що він не суперечить умовам договору та наведеним положенням ГК України, а тому ця позовна вимога підлягає задоволенню у заявленому розмірі.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Позивачем нараховані та заявлені до стягнення 45929,31 грн інфляційних втрат за період до 27.06.2022 та 10376,92 грн - 3 % річних за період до 31.05.2022.

Перевіривши розрахунок 3% річних та інфляційних втрат коштів, апеляційний господарський суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що у зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог в частині стягнення суми основного боргу, згідно правильного розрахунку, зробленого судом першої інстанції, з відповідача підлягають стягненню 41020,05 грн інфляційних втрат коштів та 7472,87 грн - 3% річних, отже ці вимоги підлягають частковому задоволенню.

Щодо посилань відповідача на пропуск позивачем строку позовної давності, апеляційний господарський суд виходить з наступного.

Так, стаття 256 ЦК України визначає, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно статті 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені);

Частиною 1 статті 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Однак, відповідно до пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Крім того, відповідно до пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257- 252, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

З 12 березня 2020 року до 30 червня 2023 року на усій території України було встановлено карантин відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 (зі змінами), а з 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022.

Враховуючи наведені положення ЦК України, позивачем на момент звернення з позовом до суду не пропущена ні загальна позовна давність з вимог про стягнення основного боргу, ні спеціальна позовна давність з вимог про стягнення пені.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування рішення господарського суду першої інстанції.

За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.

Суд першої інстанції повно встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив надані сторонами докази, вірно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому рішення Господарського суду міста Києва законне та обґрунтоване, отже, підстави для його скасування відсутні.

Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється, а витрати, пов`язані з розглядом апеляційної скарги, покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Київміськбуд" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 08 листопада 2024 року - без змін.

2. Справу повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 21.02.2025.

Головуючий суддя Т.П. Козир

Судді І.М. Скрипка

А.О. Мальченко