ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" лютого 2025 р. Справа№ 925/458/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Руденко М.А.

Кропивної Л.В.

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Черкасигазінвест" на рішення Господарського суду Черкаської області від 21.05.2024 у справі №925/458/24 (суддя - Скиба Г.М., повний текст складено - 31.05.2024) за позовом Житлово-будівельного кооперативу "Хімік-27" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Черкасигазінвест" про стягнення неустойки у сумі 112350,00 грн.

ВСТАНОВИВ наступне.

Житлово-будівельний кооператив "Хімік-27" звернувся в Господарський суд Черкаської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Черкасигазінвест" з вимогами про стягнення 112350,00 грн неустойки за користування майном - приміщенням загальною площею 178 кв.м, розташованим за адресою: м.Черкаси, вул.Залізняка,91/1, після припинення дії договору оренди нерухомого майна від 30.12.2016 №05/01/16 - у період з 01.01.2023 до 14.11.2023.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 21.05.2024 у справі №925/458/24 позовні вимоги задоволено; вирішено стягнути з відповідача на користь позивача 112 350 грн неустойки.

Місцевий господарський суд, приймаючи рішення, виходив з того, що після 31.12.2022 орендарем (відповідачем) не були повернуті позивачу (орендодавцю) нежитлові приміщення в ЖБК "Хімік-27" на виконання умов договору оренди майна, а тому позивач обґрунтовано нарахував відповідачеві неустойку за період з 01.01.2023 до 14.11.2023 в сумі 112350 грн.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення суду та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані проведенням зарахування зустрічних однорідних вимог, а також наявністю укладеного між сторонами договору оренди від 01.01.2023.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

30 грудня 2016 року між Житлово-будівельним кооперативом "Хімік-27" (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Черкасигазінвест" (орендар) було укладено договір оренди нерухомого майна №05/01/16 (надалі - Договір), згідно якого орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування нерухоме майно - нежитлового приміщення загальною площею 178 кв.м., яке знаходиться за адресою: м. Черкаси, вул. Максима Залізняка, 91/1 (п. 1.1 Договору).

Відповідно до акту приймання передачі до Договору №05/01/16 оренди майнового нежитлового приміщення площею 178 кв. м., в будинку розташованого за адресою: 18028, м. Черкаси, вул. Максима Залізняка. 91/1 від 30 грудня 2016 року орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування нежитлове приміщення загальною площею 178 кв.м., яке знаходиться за адресою: м. Черкаси, вул., Максима Залізняка, 91/1 (а.с. 19). Акт підписаний представниками обох сторін, підписи посвідчені їхніми печатками.

15.11.2022 позивач повідомив відповідача листом від 14.11.2022 про бажання не продовжувати оренду майна та розірвати договір починаючи з 01.01.2023.

Згодом, житлово-будівельний кооператив "Хімік-27" звернувся до Господарського суду Черкаської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Черкасигазінвест" про виселення із нежитлового приміщення, площею 178 кв. м., яке знаходиться за адресою: вул. Максима Залізняка, 91/1, м. Черкаси та зобов`язання передати приміщення по акту здачі-приймання власнику.

Рішенням Господарського суду Черкаської області від 19.05.2023 у справі №925/253/23, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 20.09.2023, позов задоволено повністю; виселено Товариство з обмеженою відповідальністю "Черкасигазінвест" із нежитлового приміщення, площею 178 кв.м., яке знаходиться за адресою вул. Максима Залізняка, 91/1, м. Черкаси.

Вказане рішення суду виконано в примусовому порядку органом ДВС, про що складено акт від 09.02.2024 та постанову державного виконавця від 14.02.2024 (том 1 а.с.25).

Позивач вказує на бездоговірне використання майна відповідачем в період з 01.01.2023 по 14.11.2023, що і стало підставою для нарахування неустойки на підставі частини 2 статті 785 Цивільного кодексу України.

Статтею 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Частинами 1, 6 статті 283 Господарського кодексу України визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з частиною 1 статті 759 Цивільного кодексу України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язаний передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до частини 4 статті 284 Господарського кодексу України строк договору оренди визначається за погодженням сторін.

Закінчення строку, на який було укладено договір оренди, є однією з підстав його припинення (частина четверта статті 291 Господарського кодексу України).

У справі №925/253/23 було встановлено, що договір оренди нежитлових приміщень №05/01/16 від 30.12.2016 припинив свою дію 31.12.2022.

Згідно ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Рішення суду про виселення виконано в примусовому порядку органом ДВС, про що складено акт від 09.02.2024 та постанову державного виконавця від 14.02.2024.

У пункті 9.10 постанови від 19.04.2021 у справі № 910/11131/19 Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду вказав на те, що після спливу строку дії договору невиконання чи неналежне виконання обов`язку з негайного повернення речі свідчить про неправомірне користування майном, яке було передане в найм (оренду). Тому права та обов`язки наймодавця і наймача, що перебували у сфері регулятивних правовідносин, переходять у сферу охоронних правовідносин та охоплюються правовим регулюванням за частиною 2 статті 785 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки невиконання майнового обов`язку щодо негайного повернення речі наймодавцеві.

Відповідного до статті 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Частиною 1 статті 614 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Верховний Суд, зокрема, у постановах від 13.02.2018 у справі №910/12949/16 та від 17.12.2018 у справі № 906/1037/16, вказав на те, що неустойка, стягнення якої передбачено частиною 2 статті 785 Цивільного кодексу України, є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і для притягнення наймача, який порушив зобов`язання, до такої відповідальності необхідна наявність його вини (умислу або необережності) відповідно до вимог статті 614 Цивільного кодексу України.

Отже, санкція, передбачена частиною 2 статті 785 Цивільного кодексу України, є різновидом неустойки (штрафної санкції), яка є законною неустойкою (див. постанову Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.04.2021 у справі № 910/11131/19) і застосовується у разі, якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі.

Враховуючи наведене, оскільки відповідач прострочив виконання обов`язку щодо повернення орендованого майна, то така поведінка боржника є неправомірною, а до відносин сторін застосовується охоронна норма частини 2 статті 785 Цивільного кодексу України.

Стосовно посилань апелянта на заяву від 07.12.2023 про зарахування зустрічних однорідних вимог на суму 95000 грн, слід зазначити наступне.

Згідно з частиною третьою статті 203 Господарського кодексу України господарське зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічної однорідної вимоги, строк якої настав або строк якої не зазначений чи визначений моментом витребування. Для зарахування достатньо заяви однієї сторони.

Аналогічні положення закріплені також у статті 601 Цивільного кодексу України, відповідно до якої зобов`язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

При цьому необхідно зазначити, що зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов`язань: в одному - одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов`язанні є кредитором у другому). Також можливе часткове зарахування, коли одне зобов`язання (менше за розміром) зараховується повністю, а інше (більше за розміром) - лише в частині, що дорівнює розміру першого зобов`язання. У такому випадку зобов`язання в частині, що залишилася, може припинятися будь-якими іншими способами.

Вимоги, які підлягають зарахуванню, мають відповідати таким умовам (стаття 601 Цивільного кодексу України):

- бути зустрічними (кредитор за одним зобов`язанням є боржником за іншим, а боржник за першим зобов`язанням є кредитором за другим);

- бути однорідними (зараховуватися можуть вимоги про передачу речей одного роду, наприклад, грошей). При цьому правило про однорідність вимог поширюється на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення таких вимог. Отже допускається зарахування однорідних вимог, які випливають з різних підстав (різних договорів тощо);

- строк виконання таких вимог має бути таким, що настав, не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги.

Необхідною умовою для проведення зарахування відповідно до статті 601 Цивільного кодексу України є також безспірність вимог, які зараховуються.

Умова щодо безспірності вимог випливає із мети інституту зарахування, яка полягає в оптимізації, тобто досягненні найбільшої ефективності діяльності сторін шляхом усунення зустрічного переміщення однорідних цінностей між кредитором та боржником в ситуації, коли кредитор в одному зобов`язанні є боржником в іншому зобов`язанні. При цьому відповідно ст. 601 Цивільного кодексу України зарахування може здійснюватися за заявою однієї із сторін і не потребує згоди іншої сторони.

Очевидно, що якщо вимоги, що зараховуються, не будуть безспірними, то зарахування подібних вимог за заявою однією із сторін не забезпечує досягнення мети зарахування оптимізації діяльності сторін, але створює додаткову правову невизначеність та спір з приводу виконання сторонами взаємних зобов`язань.

Умова щодо безспірності вимог, які зараховуються, а саме: відсутність спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань, не передбачена чинним законодавством, зокрема статтею 203 Господарського кодексу України, статтею 601 Цивільного кодексу України, але випливає із тлумачення змісту визначених законом вимог і застосовується судами відповідно до усталеної правової позиції, викладеної у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 910/21652/17, від 11.09.2018 у справі №910/21648/17, від 11.10.2018 у справі № 910/23246/17, від 15.08.2019 у справі №910/21683/17, від 11.09.2019 у справі № 910/21566/17, від 25.09.2019 у справі №910/21645/17, від 01.10.2019 у справі № 910/12968/17, від 05.11.2019 у справі №914/2326/18.

У постановах від 28.02.2018 зі справи № 910/4312/17, від 04.07.2018 зі справи № 910/16430/16, від 05.07.2018 зі справи № 914/3013/16, від 19.07.2018 зі справи № 910/14503/16, від 26.09.2018 зі справи № 910/20105/17, від 04.04.2019 зі справи № 918/329/18 Верховний Суд зазначає, що зарахування зустрічних однорідних вимог, про яке заявила одна зі сторін у зобов`язанні, здійснюється в силу положень статті 601 ЦК України та не пов`язується із прийняттям такого зарахування іншою стороною. Якщо інша сторона не погоджується з проведенням зарахування, вона вправі на підставі статті 16 ЦК України та статті 20 ГК України звернутися за захистом своїх охоронюваних законом прав до господарського суду.

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 22.01.2021 зі справи № 910/11116/19 уточнив висновки Верховного Суду щодо застосування норм права (статей 601, 602 ЦК України) так.

Безспірність вимог, які зараховуються, а саме: відсутність між сторонами спору щодо змісту, умов виконання та розміру зобов`язань, є важливою умовою для зарахування вимог. Умова безспірності стосується саме вимог, які зараховуються, а не заяви про зарахування, яка є одностороннім правочином і не потребує згоди іншої сторони, якщо інше не встановлено законом або договором.

Так, відповідач вважає припиненим перед позивачем своє грошове зобов`язання на суму 95 000 грн, у зв`язку з проведенням ним невід`ємних поліпшень орендованого приміщення.

Відповідно до ч.3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Також відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Хоча, як зазначив суд вище, сама по собі незгода позивача з проведеним відповідачем зарахуванням (суб`єктивне ставлення позивача до заборгованості) не є достатньою підставою для визнання одностороннього правочину із зарахування недійсним, тим не менш суд відмічає, що надані відповідачем докази не свідчать про те, що заборгованість позивача в розмірі 402 000 грн відповідає ознакам безспірності.

Так, матеріали даної справи не містять актів виконаних робіт, а також доказів їх оплати відповідачем, тобто є неможливим встановити вартість цих робіт.

Крім цього, позивач заперечує надання дозволу відповідачу на здійснення поліпшень, наведеного відповідачем, в свою чергу, не спростовано.

Отже, місцевим господарським судом вірно не враховано вказану заяву відповідача при прийнятті рішення у даній справі.

Стосовно доводів апелянта про наявність укладеного між сторонами договору оренди від 01.01.2023, слід зазначити наступне.

Так, в матеріалах справи наявні копії договору оренди нежитлового приміщення від 01.01.2023 та акту приймання - передачі приміщення від 01.01.2023, з виправленими рукописними написами дати договору - 15.11.2023.

Позивач у відповіді на відзив, наданій суду першої інстанції, вказав, що договору від 01.01.2023 між сторонами не існує.

Колегія суддів враховує, що визначений позивачем період нарахування неустойки становить з 01.01.2023 по 14.11.2023.

Відповідачем, в свою чергу, не доведено існування між сторонами договірних відносин та відповідно користування приміщенням на договірній підставі.

Посилання скаржника на здійснення ним оплат по вказаному договору період з 05.01.2023 по 16.11.2023 не підтверджуються матеріалами даної справи, так згідно наданої відповідачем виписки сплата орендних платежів здійснювалася з посиланням на договір №05/01/16 від 30.12.2016, який, як встановлено судом припинив свою дію.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на відповідача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Черкасигазінвест" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Черкаської області від 21.05.2024 у справі №925/458/24 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - відповідача у справі.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку з урахуванням вимог п. 2 ч. 3 ст. 286 Господарського процесуального кодексу України шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена: 14.02.2025 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді М.А. Руденко

Л.В. Кропивна