ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"04" лютого 2025 р.м. Одеса Справа № 916/5038/24

Господарський суд Одеської області у складі судді Бездолі Д.О.,

секретар судового засідання Христенко А.О.

розглянувши справу за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю ФРАМ ШИППІНГ ЕДЖЕНСІ (пр. Миру, 2/2-Н, м. Чорноморськ, Одеська обл., 68001)

до відповідача: компанії TRANS TRADE RK SA (rue Francois-Versonnex 11, 1207, Geneva, Switzerland)

про стягнення 199849,50 доларів США, що еквівалентно 8262038,13 грн, за участю представників учасників справи:

від позивача: не з`явився;

від відповідача: не з`явився.

УСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю ФРАМ ШИППІНГ ЕДЖЕНСІ звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до компанії TRANS TRADE RK SA, в якій просить суд стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 199849,50 доларів США, що еквівалентно 8262038,13 грн.

Підставою позову позивач визначив обставину порушення відповідачем умов укладеного між сторонами форвардного контракту від 04.07.2024 № 2024/0704 в частині здійснення повної та своєчасної оплати вартості поставленого позивачем товару. Обґрунтовуючи обставину підсудності даного спору Господарському суду Одеської області, позивач посилається на п. 12.2. контракту, в редакції додаткової угоди № 1 від 22.07.2024, якими передбачено, що суперечки між сторонами розглядаються у господарському суді України за місцезнаходженням позивача та у відповідності до норм матеріального та процесуального права України. У позовній заяві позивач також повідомив дані представника відповідача, місцезнаходженням якого є: пр. Гагаріна, 25, офіс 217/6, м. Одеса, а 20.11.2024 представником відповідача було подано до суду клопотання про вступ у справу.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 27.11.2024 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю ФРАМ ШИППІНГ ЕДЖЕНСІ було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/5038/24; постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження з викликом учасників справи; призначено у справі підготовче засідання на 20 грудня 2024 року об 11:30.

12.12.2024 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній підтвердив, що між сторонами існують правовідносини на підставі форвардного контракту від 04.07.2024 № 2024/0704, визнав обставину отримання товару на спірну суму, водночас пояснив суду, що станом на цей час, через скрутний фінансовий стан відповідач не має можливості погасити заборгованість перед позивачем. З урахування викладеного відповідач просив суд ухвалити у цій справі обґрунтоване рішення, яке відповідатиме вимогам законності та справедливості.

20.12.2024 судом було задоволено клопотання та протокольною ухвалою відкладено підготовче засідання у справі на 24 січня 2025 року об 11:30.

24.01.2025 від відповідача до суду надійшла заява, в якій останній визнає позовні вимоги позивача у повному обсязі.

24.01.2025 судом було постановлено протокольну про відкладення підготовчого засідання у справі на 04 лютого 2025 року о 12:40.

27.01.2025 позивач подав до суду офіційний переклад доказів на українську мову.

04.02.2025 позивач подав до суду заяву про повернення позивачу 50 відсотків сплаченого судового збору, у зв`язку з визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті.

У підготовче засідання 04.02.2025 представники сторін не з`явились, при цьому про час та місце розгляду справи останні були повідомлені належним чином.

Так, відповідно до ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 656 ЦК України передбачено, що предметом договору купівлі-продажу може бути майно (товар), яке є у продавця на момент укладення договору або буде створене (придбане, набуте) продавцем у майбутньому.

Відповідно до ч. 1 ст. 68 ГК України підприємство самостійно здійснює зовнішньоекономічну діяльність, яка є частиною зовнішньоекономічної діяльності України і регулюється законами України, іншими прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно з ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Вказане цілком кореспондується з положеннями статті 193 ГК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Статтею 42 ГПК України визначено перелік прав та обов`язків учасників справи.

Відповідно до ч. 2 п. 1 ст. 46 ГПК України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно з ч. 1 ст. 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Частиною 1 ст. 191 ГПК України встановлено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Згідно з ч. 4 ст. 191 ГПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Частиною 3 статті 185 ГПК України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем.

Як вбачається з пояснень позивача у позові та вказане повністю визнається відповідачем, на виконання умов укладеного між сторонами форвардного контракту від 04.07.2024 № 2024/0704 позивачем було здійснено на користь відповідача поставку товару вартістю 199849,50 доларів США, на підтвердження чого позивачем долученою до матеріалів справи, у тому числі: митну декларацію, яка містить відомості, зокрема, щодо товару, відправника (позивач), одержувача (відповідач), ціни товару 199849,50 доларів США та відмітку митниці, датовану 20.07.2024; сертифікат походження товару; коносамент з відмітками митниці та капітана судна від 18.07.2024.

Водночас, станом на день звернення позивача до суду з позовом, у зв`язку з несвоєчасною оплатою вартості поставленого товару, у відповідача виникла заборгованість перед позивачем в сумі 199849,50 доларів США, яка також підтверджується наявним в матеріалах справи підписаним сторонами актом звіряння взаємних розрахунків. Отже, враховуючи неповідомлення сторонами обставин оспорення або нікчемності вищевказаного правочину, суд виходить з презумпції його правомірності відповідно до ст. 204 ЦК України.

Приймаючи до уваги визнання відповідачем позову, відсутність у суду підстав для постановлення ухвали про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовження судового розгляду, суд дійшов висновку, що згідно з вищенаведеними нормами ГПК України позов позивача слід задовольнити за результатами підготовчого провадження.

Водночас, при ухваленні судового рішення суд враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, які зводяться до того, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які підлягають стягненню з боржника, вносить двозначність у розуміння суті обов`язку боржника. У разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні. Перерахування суми у національній валюті України з а офіційним курсом НБУ не вважається належним виконанням. (постанова від 04 липня 2018 року в справі № 761/12665/14).

За таких обставин та з огляду на те, що за умовами укладеного між сторонами контракту валюта платежу визначена у доларах США та/або Євро, з відповідача на користь позивача слід стягнути 199849,50 доларів США без вказання у резолютивній частині рішення еквіваленту цієї суми у гривні.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру судовий збір сплачується у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За змістом ч. 3. ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Згідно з положенням ч. 1 ст. 130 ГПК України, що цілком кореспондується з ч. 3 ст. 7 Закону України Про судовий збір, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Частиною 2 статті 7 Закону визначено, що у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми; в інших випадках, установлених частиною першою цієї статті, - повністю.

Отже, з урахуванням положень ст. 4 Закону України «Про судовий збір», позивач за подання позову у цій справі мав сплатити судовий збір у розмірі 99144,46 грн, натомість, позивачем судовий збір сплачений у розмірі 123930,57 грн, тобто в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

З урахуванням вищевикладеного та враховуючи визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті судом, враховуючи задоволення судом позову позивача, а також подану позивачем заяву, суд дійшов висновку про необхідність покладення на відповідача судового збору в розмірі 50% від суми, яка мала бути сплачена при поданні позову, а 50% суми судового збору слід повернути позивачу з державного бюджету, з урахуванням змісту клопотання позивача.

При цьому суд роз`яснює позивачу, що він не позбавлений права звернутись до суду з окремим клопотанням про повернення на його користь з державного бюджету переплаченої суми судового збору у розмірі 24786,11 грн.

Керуючись ст. 129, 130, 185, 191, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з компанії TRANS TRADE RK SA (rue Francois-Versonnex 11, 1207, Geneva, Switzerland, VAT number: CHE-440.939.434) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ФРАМ ШИППІНГ ЕДЖЕНСІ (пр. Миру, 2/2-Н, м. Чорноморськ, Одеська обл., 68001, ) борг в сумі 199849,50 доларів США та судовий збір в сумі 49572,23 грн.

3. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю ФРАМ ШИППІНГ ЕДЖЕНСІ (пр. Миру, 2/2-Н, м. Чорноморськ, Одеська обл., 68001, ) з Державного бюджету України частину сплаченого судового збору згідно з платіжною інструкцією від 14.11.2024 № 50 в сумі 49572,23 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги у строки, визначені ст. 256 ГПК України.

Повний текст рішення складено 14 лютого 2025 р.

Суддя Д.О. Бездоля