ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" лютого 2025 р. м.Київ Справа№ 910/5328/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Станіка С.Р.

суддів: Гончарова С.А.

Сибіги О.М.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 25.07.2024

у справі № 910/5328/24 (суддя Пукшин Л.Г.)

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця",

до Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк",

про стягнення 285 477,60 грн, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Акціонерне товариство "Українська залізниця" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" про стягнення 285 477,60 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що відповідач неправомірно відмовив йому у виплаті гарантованої суми у розмірі 281 400,00 грн. за гарантією від 20.09.2023 № G0923/1406 (далі - гарантія), чим порушив майнові права та інтереси позивача, а відтак останній просив стягнути в судовому порядку з відповідача гарантійну суму у розмірі 281 400,00 грн. Крім того, позивач нарахував до стягнення з відповідача інфляційні втрати у розмірі 2 255,42 та 3% річних у розмірі 1 822,18 грн.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.07.2024 у справі № 910/5328/24 позовні вимоги задоволено повністю, а саме: присуджено до стягнення з Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" гарантійну суму у розмірі 281 400,00 грн, інфляційні втрати в сумі 2 255,42 грн, 3% річних в сумі 1 822,18 грн та витрати зі сплати судового збору у сумі 4 282,16 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що вимога від 22.01.2024 № ПК-07/132 мала бути надіслана позивачем за допомогою системи S.W.I.F.T., оскільки викладене як раз і було б порушенням умов гарантії, якими передбачено надсилання документів саме на поштову адресу: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 30 - за вказаних обставин, надіслання позивачем електронного документа у візуальній формі відображення на папері, що засвідчене в порядку, встановленому законодавством, є цілком правомірним, письмова вимога від 22.01.2024 № ПК-07/132 щодо виплати гарантійної суми за банківською гарантією від 20.09.2023 №G0923/1406 є належно представленою та отримана банком протягом строку дії гарантії.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, Акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою., в якій скаржник виловив прохання скасувати рішення господарського суду міста Києва від 25.07.2024 року у справі №910/5328/24, та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом при ухваленні оскаржуваного рішення порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, рішення суду першої інстанції ухвалено при неповному дослідженні доказів та з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а зроблені судом висновки не відповідають обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не було враховано:

- вимоги були підписані неуповноваженими особами;

- чи відповідала пред`явлена кредитором (бенефіціаром) гаранту письмова вимога про сплату грошової суми або додані до неї документи умовам гарантії;

- відсутність повноважень довірених осіб на підписання вимог по гарантіям, а також те, що посади осіб, які підписали Вимогу, не відповідають посадам, які зазначені в Довіреності.

- до банку надійшла вимога платежу від 22.01.2024 без підписів уповноважених осіб бенефіціара, лише з мокрою печаткою Філії «Пасажирська компанія» та завірена підписом також неуповноваженої особи;

- вимога була надана банку не в тому вигляді, в якому вона була створена, щоб у Банка - гаранта була можливість перевірити її достовірність.

- наявні висновки Верховного Суду та наявну судову практику у подібних правовідносинах, зазначені у відзиві на позовну заяву.

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу

16.10.2024 через підсистему "Електронний суд» від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, і який прийнято судом апеляційної інстанції до розгляду з огляду на ст. ст. 119, 263 Господарського процесуального кодексу України, і у якому позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Доводи позивача у відзиві зводяться до того, що:

- твердження відповідача, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, оскільки проігнорував ту обставину, що позов у цій справі було подано неналежним позивачем, оскільки бенефіціаром за гарантією є філія «Пасажирська компанія» акціонерного товариства «Українська залізниця», а не акціонерне товариство «Українська залізниця», є цілком безпідставним, з огляду на те, що філія «Пасажирська компанія» є відокремленим підрозділом акціонерного товариства «Українська залізниця», а тому акціонерне товариство «Українська залізниця», має право вчиняти будь-які дії, у тому числі виступати позивачем у справах, пов`язаних із діяльністю своєї філії. У свою чергу філія «Пасажирська компанія» акціонерного товариства «Українська залізниця», виходячи з делегованих їй функцій (повноважень) товариством, може представляти інтереси акціонерного товариства «Українська залізниця» у судах усіх інстанцій з питань, пов`язаних із діяльністю філії;

- посилання скаржника на те, що згідно з умовами гарантії вимогою має бути лише оригінал письмового листа, Позивач розцінює як спробу ввести суд в оману, позаяк таких положень (вимог) гарантія від 20.09.2023 № G0923/1406 не містить.

- з огляду на можливість подачі вимоги у довільній формі, у тому числі в електронному вигляді, а також відсутність в умовах гарантії від 20.09.2023 № G0923/1406 застереження (заборони) щодо подачі вимоги саме в електронній формі, Позивачем було підписано таку лист-вимогу за допомогою кваліфікованого електронного підпису, а його належним чином засвідчену паперову копію направлено засобами поштового зв`язку на адресу відповідача.

- листування шляхом надіслання електронних листів є частиною ділових звичаїв в Україні, а здійснення електронної переписки як усталеного звичаю ділового обороту в Україні, що не вимагає договірного врегулювання, визнається цивільним звичаєм за статтею 7 Цивільного кодексу України (постанова Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 914/2505/17, від 03.08.2022 у справі № 910/5408/21, від 18.01.2023 у справі № 910/15383/21).

- посилання відповідача в апеляційній скарзі на практику Верховного Суду, зокрема, постанову від 10.05.2018 у справі № 904/4275/17, постанову від 18.06.2021 у справі №910/16898/19, постанову від 04.03.2021 у справі № 910/3500/19 є нерелевантним, позаяк обставини цієї справи та справ, що переглядалися, є неоднаковими та стосуються загальних правил розгляду судами спорів про стягнення коштів за банківською гарантією.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.08.2024, матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» у судовій справі № 910/5328/24 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: ОСОБА_1, судді: Сибіга О.М., Гончаров С.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.08.2024 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали господарської справи № 910/5328/24.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.10.2024 повторно витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали господарської справи №910/5328/24.

10.10.2024 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №910/5328/24.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.10.2024 відкрито апеляційне провадження у справі №910/5328/24 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" б/н від 13.08.2024 на рішення Господарського суду міста Києва від 25.07.2024.

16.10.2024 через підсистему "Електронний суд» від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Проте, на підставі рішення Вищої ради правосуддя від 31.10.2024 № 3195/0/15-24 суддю Північного апеляційного господарського суду ОСОБА_1 звільнено у відставку.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.11.2024, матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» у судовій справі № 910/5328/24 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Станік С.Р.., судді: Сибіга О.М., Яковлєв М.Л.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.11.2024 прийнято справу №910/5328/24 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.07.2024 до провадження колегії суддів у складі: головуючий суддя Станік С.Р., судді: Яковлєв М.Л., Сибіга О.М., вирішено розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.07.2024 у справі №910/5328/24 здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

У зв`язку з перебуванням судді Яковлєва М.Л. на лікарняному з 22.01.2025, який входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, вирішити питання щодо розгляду справи у визначеному складі суду - неможливо.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.02.2025, матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» у судовій справі № 910/5328/24 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Станік С.Р.., судді: Сибіга О.М., Гончаров С.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.02.2025 прийнято справу №910/5328/24 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.07.2024 до провадження колегії суддів у складі: головуючий суддя Станік С.Р., судді: Гончаров С.А.., Сибіга О.М., вирішено розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.07.2024 у справі №910/5328/24 здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Усі процесуальні документи у справі направлені та отримані учасниками спору в електронні кабінети в системі «Електронний суд».

Відповідно до статті 64 Конституції України, права громадян на звернення до суду та отримання правничої допомоги не можуть бути обмежені, а мають реалізовуватися з урахуванням умов існуючого воєнного стану.

Таким чином, оскільки судова система має забезпечувати дотримання права на доступ до правосуддя і здійснення такого правосуддя, з метою дотримання прав учасників справи та забезпечення права на справедливий суд, дотримання принципу пропорційності, реалізації засад змагальності, враховуючи завдання господарського судочинства, з метою всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи у розумні строки, колегія суддів дійшла висновку розглянути справу у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для забезпечення можливості реалізації учасниками справи відповідних процесуальних прав, в умовах запровадженого воєнного стану.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Як підтверджується наявними матеріалами справи та вірно встановлено судом першої інстанції, і що перевірено судом апеляційної інстанції, 20.09.2023 за результатами проведеної закупівлі № UA-2023-08-17-009196-a між філією "Пасажирська компанія" Акціонерного товариства "Укрзалізниця" (далі - замовник, бенефіціар) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ПРОФІТЕКС-СЕРВІС" (далі - виконавець) було укладено договір від 20.09.2023 ПК/ВЧД-11/23575/Ю (далі - договір), за умовами пункту 1.1. якого у порядку та на умовах, визначених цим договором, виконавець зобов`язується власними силами, обладнанням, запасними частинами та матеріалами надати послуги з ремонту прально-прасувального обладнання для ПКВЧД-11 Дніпро, а замовник зобов`язується оплатити фактично надані послуги, які прийняті замовником та кінцевим одержувачем.

Пунктом 5.6. договору встановлено, що послуги за вказаним договором мають бути надані виконавцем у термін не пізніше 25.12.2023.

Виконавець зобов`язаний надати послуги протягом 2023 року, з моменту надання кінцевим одержувачем письмової рознарядки, але не пізніше 25.12.2023 (пункт 6.5. договору).

Умовами пункту 15.1. договору передбачено, що виконавець до підписання договору зобов`язаний надати забезпечення виконання договору у вигляді банківської гарантії у розмірі 5 %, що становить 281 400,00 грн від вартості договору.

Відповідно до пункту 15.3. договору, надана виконавцем у якості забезпечення виконання договору банківська гарантія повинна свідчити про безумовний та безвідкличний обов`язок банківської установи сплатити на користь кінцевого одержувача суму забезпечення у разі невиконання або неналежного виконання виконавцем своїх зобов`язань за договором, при цьому в гарантії строк розгляду вимоги кінцевого одержувача повинен становити не більше 5 банківських днів з дати отримання такої вимоги.

У разі порушення виконавцем умов цього договору, а саме невиконання та/або неналежного виконання ним своїх зобов`язань за цим договором, у термін, встановлений п. 6.6. цього договору, кінцевий одержувач стягує забезпечення виконання договору та/або має право в односторонньому порядку розірвати цей договір, письмово повідомивши про це виконавця (пункт 15.8 договору).

На виконання вимог пункту 15.1 договору, з метою забезпечення зобов`язань за договором Товариством з обмеженою відповідальністю "ПРОФІТЕКС-СЕРВІС" було надано позивачу гарантію від 20.09.2023 №G0923/1406 (далі - гарантія), видану Акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк" (далі - відповідач, банк), за умовами якої банк зобов`язався виплатити замовнику гарантовану суму у розмірі 281 400,00 грн у випадку невиконання та/або неналежного виконання виконавцем своїх зобов`язань за договором у термін, встановлений пунктом 5.6 договору;

Банк безумовно та безвідклично зобов`язується виплатити замовнику повну суму, що не перевищує гарантовану суму, протягом 5 (п`яти) банківських днів після одержання замовником письмової вимоги, з посиланням на цю гарантію та на невиконання та/або неналежного виконання виконавцем зобов`язань за договором, та підписами уповноважених осіб, при умові, що у вимозі буде вказано, що сума, яку замовник вимагає сплатити, повинна бути виплачена у зв`язку із настанням вищевказаних випадків;

Такі письмові вимоги замовника повинні бути надані банку не пізніше 01.02.2024 року включно за адресою: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 30, АТ КБ "ПриватБанк", Управління підтримки документарних та вексельних операцій;

Ця гарантія набуває сили з моменту підписання її баком і діє до 01.02.2024 включно;

Всі вимоги за цією гарантією мають бути надані разом з із копією підписаного договору та отримані банком поштовим або кур`єрським зв`язком до або на дату закінчення терміну дії гарантії на поштову адресу офісу банку (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 30) не пізніше 17:00 години за київським часом 01.02.2024 року включно.

05.12.2023 Товариство з обмеженою відповідальністю "ПРОФІТЕКС-СЕРВІС" листом №264/1 повідомило позивача про неможливість надати послуги в строк, визначений договором, із посиланням на відсутність комплектуючих матеріалів до прально-прасувального обладнання.

08.01.2024 у зв`язку з невиконанням виконавцем взятих на себе зобов`язань за договором позивачем в особі виробничого підрозділу "Дніпровське пасажирське вагонне депо" надіслано відповідачу кур`єрським зв`язком письмову вимогу від 08.01.2024 № 14/5.

У відповідь на вказану вимогу, відповідач у листі від 15.01.2024 №Е.42.0.0.0/4- 240115/41751 повідомив позивача про відмову у задоволенні вимоги, посилаючись на те, що її не було підписано та подано уповноваженою особою, оскільки долучена до вимоги довіреність від 22.11.2023 № 686 не містить повноважень довірених осіб на підписання вимог по гарантіям, а також містить розбіжності між посадами осіб, які зазначені у довіреності та які підписали вимогу, та у зв`язку з наведеним відповідач просив додатково надати копії Положення про філію "Пасажирська компанія" АТ «Укрзалізниця» та документів, що підтверджують повноваження осіб, які підписали вимогу, засвідчені підписами уповноважених представників бенефіціара та печаткою бенефіціара.

22.01.2024 позивач повторно звернувся до відповідача з письмовою вимогою від 22.01.2024 № ПК-07/132, яку останній отримав 26.01.2024, що підтверджується трекінгом поштового відправлення АТ "Укрпошта" за № 338.

Вказану вимогу було підписано заступником директора філії "Пасажирська компанія" АТ "Укрзалізниця" Грінченком А.А. та заступником директора філії з управління персоналом філії "Пасажирська компанія" АТ «Укрзалізниця» Гриценко Л.В. шляхом накладення кваліфікованого електронного підпису.

У відповідь на вимогу від 22.01.2024 № ПК-07/132 відповідач у листі від 01.02.2024 №Е.42.0.0.0/4-240201/71606 повідомляв позивача про відмову у задоволенні вимоги від 22.01.2024, мотивувавши своє рішення тим, що останню взагалі не було підписано уповноваженими особами бенефіціара.

Позивач, вважаючи відмову відповідача виплатити позивачу гарантовану суму у розмірі 281 400,00 грн за банківською гарантією безпідставною, звернувся до суду першої інстанції з відповідним позовом.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно зі статтею 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків.

Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це й принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно, цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц.

Для виконання вимог ст. 86 Господарського процесуального кодексу України необхідним є аналіз доказів та констатація відповідних висновків за результатами такого аналізу. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Водночас 17.10.2019 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема, внесено зміни до Господарського процесуального кодексу та змінено назву ст. 79 ГПК України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції з фактичним впровадженням у господарський процес стандарту доказування "вірогідність доказів".

Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом" ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Аналогічний підхід до стандарту доказування "вірогідність доказів" висловлено Касаційним господарським судом у постановах від 29.01.2021 у справі № 922/51/20, від 31.03.2021 у справі № 923/875/19, від 25.06.2020 у справі № 924/233/18.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що розгляд даної справи здійснюється в порядку, передбаченому нормами Господарського процесуального кодексу України, відповідно, і оцінка доказів у ній здійснюватиметься через призму такого стандарту доказування, як "баланс вірогідностей".

Стаття 509 Цивільного кодексу України визначає, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статей 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язання, в силу вимог статей 526, 525 Цивільного кодексу України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься і у ст. 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до статті 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі (ст. 547 Цивільного кодексу України).

Стаття 548 Цивільного кодексу України визначає, що виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

З наведеного вбачається, що способи забезпечення виконання зобов`язання покликані охороняти інтереси менш захищеної сторони за договором - кредитора шляхом покладення додаткового зобов`язального обтяження на боржника та/або на третю особу. Тобто, у разі невиконання або неналежного виконання умов цивільного договору на боржника покладається додаткова відповідальність, а в ряді випадків до виконання зобов`язання притягуються разом із боржником і треті особи, зокрема, при гарантії.

Статтею 560 Цивільного кодексу України визначено, що за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Частиною 1 статті 200 Господарського кодексу України визначено, що гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов`язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов`язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні.

Зобов`язання за банківською гарантією виконується лише на письмову вимогу управненої сторони (частина 2 статті 200 Господарського кодексу України).

Забезпечувальна функція гарантії полягає у тому, що вона (гарантія) забезпечує належне виконання принципалом його обов`язку перед бенефіціаром. Гарантія - це односторонній правочин, змістом якого є обов`язок гаранта сплатити кредитору-бенефіціару грошову суму відповідно до умов гарантії у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією. Тобто, гарантія створює зобов`язання тільки для гаранта.

Згідно із статтею 562 Цивільного кодексу України, зобов`язання гаранта перед кредитором не залежить від основного зобов`язання (його припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли в гарантії міститься посилання на основне зобов`язання.

За змістом положень статей 561, 566 Цивільного кодексу України, гарантія діє протягом строку, на який вона видана. Обов`язок гаранта перед кредитором обмежується сплатою суми, на яку видано гарантію. У разі порушення гарантом свого обов`язку його відповідальність перед кредитором не обмежується сумою, на яку видано гарантію, якщо інше не встановлено у гарантії.

Частинами 1, 2 статті 563 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії. Вимога кредитора до гаранта про сплату грошової суми відповідно до виданої ним гарантії пред`являється у письмовій формі.

Порядок, умови надання та отримання банками гарантій та їх виконання регулюються Положенням про порядок здійснення банками операцій за гарантіями в національній та іноземних валютах, затвердженим постановою Правління Національного банку України №639 від 15.12.2004 (далі - Положення).

Так, у підпункті 9 пункту 3 розділу I вищевказаного Положення визначено, що гарантія - це спосіб забезпечення виконання зобов`язань, відповідно до якого банк-гарант бере на себе грошове зобов`язання перед бенефіціаром сплатити кошти в разі настання гарантійного випадку. Зобов`язання банку-гаранта перед бенефіціаром не залежить від базових відносин, які забезпечуються такою гарантією (їх припинення або недійсності), зокрема і тоді, коли посилання на такі базові відносини безпосередньо міститься в тексті гарантії.

Гарантійним випадком є одержання банком-гарантом/банком-контргарантом вимоги бенефіціара, що становить належне представлення, протягом строку дії або до дати закінчення дії гарантії/контргарантії, що свідчить про порушення принципалом базових відносин (підпункт 8 пункту 3 Положення).

Натомість належним представленням є представлення документів за гарантією/контргарантією, яке відповідає вимогам і умовам такої гарантії/контргарантії; вимогам правил, яким підпорядковується гарантія/контргарантія, а якщо немає відповідного положення в гарантії/контргарантії або правилах, - міжнародній стандартній практиці за гарантіями/контр гарантіями (підпункт 11 пункту 3 Положення).

Підпунктом 7 пункту 3 Положення визначено, що вимогою є лист або повідомлення з вимогою до банку-гаранта/банку-контргаранта сплатити кошти за гарантією/контргарантією. Вимога за гарантією складається бенефіціаром і подається у довільній формі, якщо інше не визначено умовами гарантії (у якій має зазначатися, у чому полягає порушення принципалом базових відносин, забезпечених гарантією), або надсилається у формі повідомлення банку-гаранту. Вимога за контргарантією складається банком-гарантом (або іншим банком-контргарантом) і подається за довільною, якщо інше не визначено умовами контргарантії, формою або надсилається у формі повідомлення банку-контргаранту.

Пунктом 13 Положення передбачено, що документи, оформлення яких передбачено вимогами цього Положення для здійснення операцій за гарантіями/контргарантіями, створюються в електронному або паперовому вигляді та подаються в тому вигляді, у якому вони були створені.

Паперові копії документів, використання яких передбачено вимогами цього Положення для здійснення операцій за гарантіями, засвідчуються в установленому законодавством України порядку.

Учасники операцій за гарантіями обмінюються електронними документами або за допомогою системи S.W.I.F.T. з використанням міжнародних стандартів або визначають порядок обміну та засвідчення цих документів на договірних засадах з урахуванням вимог законодавства України.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, позивач звернувся до відповідача з письмовою вимогою від 22.01.2024 № ПК-07/132 про виплату гарантійної суми за банківською гарантією від 20.09.2023 №G0923/1406 (саме на повторну вимогу позивач посилається як на належну підставу для виплати банком гарантійної суми).

Вказана вимога була підписана заступником директора філії "Пасажирська компанія" АТ "Укрзалізниця" Грінченком А.А. та заступником директора філії з управління персоналом філії "Пасажирська компанія" АТ "Укрзалізниця" Гриценком Л.В. шляхом накладення кваліфікованого електронного підпису в системі електронного документообігу "Megapolis.Doc.Net", про що свідчить, зокрема, реєстраційний QR-код та інші реквізити підписантів.

При цьому, згідно довіреностей від 07.11.2023 №5248 (виданої на ім??я Перцовського О.С. (в.о. директора філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця»), Грінченка А.А. (заступника директора філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця»), Плескача І.О. (заступника директора «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця»)) та від 17.11.2023 №676 (виданої на ім?я Гриценко Л.В., (заступника директора філії з управління персоналом філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця»), Курту А.М. (заступника директора філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця»), Любку В.С. (заступника директора філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця»), Литвинова В.О. (в.о. заступника директора філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця»)), зазначені у них особи уповноважені на підписання заяв, форм, довідок щодо будь-яких питань, що пов`язані з представником інтересів довірителя як на території України, так і за кордоном стосовно діяльності Філії, її структурних підрозділів.

Статтею 80 Цивільного кодексу України визначено, що юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді.

Відповідно до статті 92 Цивільного кодексу України, юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів і закону.

Філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення. Керівники філій призначаються юридичною особою і діють на підставі виданої нею довіреності. Відомості про філії та представництва юридичної особи включаються до єдиного державного реєстру (частини 1-3 статті 95 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 64 Господарського кодексу України, функції, права та обов`язки структурних підрозділів підприємства визначаються положеннями про них, які затверджуються в порядку, визначеному статутом підприємства або іншими установчими документами. Підприємство має право створювати філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи, погоджуючи питання про розміщення таких підрозділів підприємства з відповідними органами місцевого самоврядування в установленому законодавством порядку. Такі відокремлені підрозділи не мають статусу юридичної особи і діють на основі положення про них, затвердженого підприємством.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 № 735 затверджено статут акціонерного товариства «Українська залізниця».

Акціонерне товариство «Українська залізниця» є юридичною особою, що утворена відповідно до Закону України «Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (пункт 1 Статуту).

Згідно з пунктом 15 Статуту, Акціонерне товариство «Українська залізниця» є юридичною особою приватного права, має право від свого імені вчиняти будь-які правочини та укладати будь-які договори, набувати майнові та немайнові права, нести обов`язки, виступати позивачем і відповідачем у суді, крім випадків, передбачених законодавством та цим статутом.

Відповідно до пункту 18 Статуту, Акціонерне товариство «Українська залізниця» в установленому порядку має право бути засновником, співзасновником та учасником інших юридичних осіб. Товариство утворює філії, представництва, інші відокремлені підрозділи без статусу юридичної особи як на території України, так і за її межами, які діють на підставі положень.

Керуючись своїм правом Акціонерне товариство «Українська залізниця» утворило філію «Пасажирська компанія» акціонерного товариства «Українська залізниця».

За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, філія «Пасажирська компанія» (код ЄДРПОУ ВП 41022900) є відокремленим підрозділом юридичної особи акціонерного товариства «Українська залізниця» ().

Відповідно до пункту 2.1 Положення про філію «Пасажирська компанія» акціонерного товариства «Українська залізниця» (додаток 24 до протоколу № Ц-85/66 засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 23.10.2023), Філія є відокремленим підрозділом Товариства, який не має статусу юридичної особи. Філія діє від імені Товариства та в його інтересах, здійснює делеговані Товариством функції відповідно до мети, завдань та предмета діяльності Товариства.

Філія безпосередньо підпорядковується члену правління Товариства, який відповідає за напрям діяльності «Пасажирські перевезення».

Відповідно до пункту 2.3 цього Положення, до складу Філії входять структурні (функціональні) підрозділи та структурні (виробничі) підрозділи, що забезпечують її діяльність.

Таким чином, доводи скаржника про те, що позов у цій справі було подано неналежним позивачем - є необгрунтованими, оскільки філія «Пасажирська компанія» є відокремленим підрозділом акціонерного товариства «Українська залізниця», а тому акціонерне товариство «Українська залізниця», має право вчиняти будь-які дії, у тому числі виступати позивачем у справах, пов`язаних із діяльністю своєї філії, що узгоджується з приписами Статуту та Положення про філію «Пасажирська компанія».

Статтею 7 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" визначено, що оригінал електронного документа повинен давати змогу довести його цілісність та справжність у порядку, визначеному законодавством; у визначених законодавством випадках може бути пред`явлений у візуальній формі відображення, в тому числі у паперовій копії. Електронна копія електронного документа засвідчується у порядку, встановленому законом. Копією документа на папері для електронного документа є візуальне подання електронного документа на папері, яке засвідчене в порядку, встановленому законодавством.

З урахуванням наведеного, у відносинах, що виникають під час виконання банківських гарантій, нормативно-правовими актами НБУ передбачена можливість створення документів в електронній формі, в тому числі вимоги про сплати гарантійної суми, при цьому умови гарантії від 20.09.2023 №G0923/1406 відповідних заборон - не містять.

З огляду на викладене вище, доводи скаржника щодо порушення умов гарантії, а саме: гарантійна вимога не містила підписів уповноважених осіб - судом апеляційної інстанції відхиляються як необгрунтовані та такі, що спростовуються як наявними у справі доказами, так і встановленими судом апеляційної інстанції обставинами.

Крім того, суд апеляційної інстанції також не погоджується та відхиляє доводи відповідача про те, що вимога від 22.01.2024 № ПК-07/132 мала бути надіслана позивачем за допомогою системи S.W.I.F.T., оскільки викладене як раз і було б порушенням умов гарантії, якими передбачено надсилання документів саме на поштову адресу: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 30 - за вказаних обставин, надіслання позивачем електронного документа у візуальній формі відображення на папері, що засвідчене в порядку, встановленому законодавством, є правомірним та відповідає вищенаведеним приписам закону.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, і з чим погоджується суд апеляційної інстанції, письмова вимога від 22.01.2024 № ПК-07/132 разом з довіреностями від 07.11.2023 №5248 та від 17.11.2023 №676 та пакетом визначених умовами гарантії документів була вручена відповідачу 26.01.2024, що підтверджується трекінгом поштового відправлення АТ "Укрпошта" за №338.

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що письмова вимога від 22.01.2024 № ПК-07/132 щодо виплати гарантійної суми за банківською гарантією від 20.09.2023 №G0923/1406 - є належно представленою в розумінні підпунктів 7, 8, 11 пункту 3, пункту 13 Положення та отримана банком протягом строку дії гарантії в розумінні ст. 561 Цивільного кодексу України. Аналогічних правомірних висновків дійшов і суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні, і що не було спростовано скаржником в апеляційній скарзі.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовами гарантії встановлено, що банк безумовно та безвідклично зобов`язується виплатити замовнику повну суму, що не перевищує гарантовану суму, протягом 5 (п`яти) банківських днів після одержання замовником письмової вимоги.

Отже, як вірно встановив суд першої інстанції, і з чим погоджується суд апеляційної інстанції, враховуючи дату отримання банком письмової вимоги (26.01.2024), з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України та змісту умов гарантії, строк виконання відповідачем зобов`язання з виплати гарантійної суми на момент розгляду справи - настав, проте, відповідач свого обов`язку з виплати гарантійної суми, обумовленої гарантією, - не здійснив, чим допустив порушення взятого на себе зобов?язання з виплати спірної суми за гарантією.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України та статей 525, 526 Цивільного кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За приписами частини 2 статті 193 Господарського кодексу України, кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

З урахуванням наведених вимог закону, враховуючи, що факт порушення відповідачем своїх зобов`язань в частині своєчасної та повної виплати гарантійної суми підтверджений матеріалами справи і не спростований відповідачем, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вимоги позивача в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 281 400,00 грн. - є законними, обгрунтованими, доведеними належними та допустимими доказами в розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, а тому підлягають задоволенню. Аналогічних правомірних висновків дійшов і суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні, і що не було спростовано скаржником в апеляційній скарзі.

Окрім цього, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, позивачем нараховано 3% річних в сумі 1822, 18 грн (за період прострочення з 01.02.2024 по 19.04.2024) та інфляційні втрати в сумі 2 255, 42 грн. (за період прострочення за лютий, березень 2024року).

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат у межах заявленого періоду щодо сум, строків і ставок нарахувань, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що він є арифметично вірним, обґрунтованим та здійснений у відповідності до приписів чинного законодавства, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі, а саме: 3% річних в сумі 1822,18 грн (за період прострочення з 01.02.2024 по 19.04.2024) та інфляційні втрати в сумі 2 255,42 грн. (за період прострочення за лютий, березень 2024року).

За таких обставин, дослідивши наявні у справі докази як кожен окремо, так і в іх сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку ,що відповідач не довів належними та допустимими доказами в розумінні ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України наявність обставин, які відповідно до умов гарантії та вимог закону звільняють його від відповідальності за порушення умов гарантії, як і не спростовують відсутність вини, як підстави для відповідальності за порушення зобов?язання, що визначено ст. 614 Цивільного кодексу України.

Аналогічних правомірних висновків дійшов і суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні і що не було спростовано скаржником в апеляційній скарзі.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на практику Верховного Суду, зокрема, постанову від 10.05.2018 у справі № 904/4275/17, постанову від 18.06.2021 у справі №910/16898/19, постанову від 04.03.2021 у справі № 910/3500/19 - є нерелевантним, оскільки обставини даної справи та справ, що переглядалися, - є неоднаковими та стосуються загальних правил розгляду судами спорів про стягнення коштів за банківською гарантією.

Отже, вищенаведені та усі інші доводи, посилання та обгрунтування учасників справи судом апеляційної інстанції враховані при вирішенні спору, доводи скаржника є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та висновків суду апеляційної інстанції у даній постанові щодо спірних правовідносин учасників справи, а судом першої інстанції, в свою чергу, надано належну оцінку усім наявним у справі доказам та правовідносинам учасників справи та ухвалено обґрунтоване рішення у відповідності до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, яким задоволено позовні вимоги в повному обсязі та стягнуто з відповідача на користь позивача гарантійну суму у розмірі 281 400,00 грн, інфляційні втрати в сумі 2 255,42 грн, 3% річних в сумі 1 822,18 грн.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що учасникам спору було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені скаржником в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції у оскаржуваному рішенні.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Ч. 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд визнає, що доводи скаржника викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, оскаржуване рішення ухвалено з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваного рішення Господарського суду міста Києва від 25.07.2024 у справі №910/5328/24, за наведених скаржником доводів апеляційної скарги.

Розподіл судових витрат

Згідно із ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 240, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк на рішення Господарського суду міста Києва від 25.07.2024 у справі №910/5328/24 - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 25.07.2024 у справі №910/5328/24 - залишити без змін.

3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за скаржником.

4. Матеріали справи № 910/5328/24 повернути Господарському суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку, строки та випадках, визначених ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя С.Р. Станік

Судді С.А. Гончаров

О.М. Сибіга