ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.02.2025м. ДніпроСправа № 904/5230/24

за позовом Приватного акціонерного товариства "МХП", м. Миронівка, Обухівський р-н, Київська обл.

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аграрно-промислова кооперація "Ювента Вей", м. Дніпро

про стягнення заборгованості у сумі 299 481 грн 80 коп.

Суддя Рудь І.А.

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

СУТЬ СПОРУ:

Приватне акціонерне товариство "МХП" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом в якому просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Аграрно-промислова кооперація "Ювента Вей" заборгованість у сумі 299 481 грн 80 коп., з яких: 92 030 грн 50 коп. - основний борг, 95 133 грн 38 коп. - пеня, 36 894 грн 86 коп. - інфляційні втрати, 75 423 грн 06 коп. - річні.

Судові витрати прокурор просить покласти на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов публічного договору поставки в редакції № 1 від 21.04.2020 в частині своєчасної оплати за поставлений товар.

Ухвалою господарського суду від 04.12.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними в матеріалах справи документами.

Господарський суд наголошує на тому, що ухвала суду від 04.12.2024 завчасно надіслана відповідачу за його місцезнаходженням, згідно матеріалів справи та за інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, з урахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958.

17.12.2024 на адресу суду повернувся конверт з копією ухвали від 04.12.2024, що направлялася на адресу відповідача, із відміткою відділення поштового зв`язку: адресат відсутній за вказаною адресою.

Відповідно до ч. 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

За визначенням п. 4, 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

При цьому, господарським судом врахована правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19, відповідно до якої направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).

Відповідач не скористався правом на надання відзиву на позов.

З урахуванням вищевикладеного, господарський суд вважає можливим розглянути справу за наявними в ній матеріалами, відповідно до ч. 9 ст. 81, ч. 9 ст. 165 ГПК України.

Враховуючи приписи ч. 4 ст. 240 ГПК України, у зв`язку з розглядом справи без повідомлення (виклику) учасників справи, рішення прийнято без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Предметом доказування у даній справі є обставини укладення публічного договору, строк його дії, умови поставки, загальна ціна, строк оплати, докази оплати, наявність/відсутність заборгованості, наявність/відсутність підстав для застосування відповідальності за порушення зобов`язань за договором.

Між Приватним акціонерним товариством "МХП" (далі - МХП, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Аграрно-промислова кооперація "Ювента Вей" (далі - контрагент, відповідач) укладено договір поставки в редакції від 21.04.2020.

Договір поставки є публічним договором та розміщений на офіційному веб-сайті МХП за посиланням: https:mhp.com.ua/uk/partners/yurydychna-informatsiya.

Пунктом 1.1 договору передбачено, що МХП відповідно до умов цього договору, розміщеного на сайті МХП зобов`язується поставити товар у відповідності до асортименту погодженого сторонами згідно умов даного договору, а контрагент прийняти та оплатити товар згідно умов договору. Додатково відповідно до умов окремих розділів цього договору виникають та регулюються правовідносини, що стосуються користування правами інтелектуальної власності, комерційної концесії, поруки та оренди.

Цей договір є договором приєднання у відповідності до статті 634 Цивільного кодексу України, і може бути укладений лише шляхом приєднання контрагента до всіх його умов в цілому, за умови наступного акцепту МХП оферти контрагента, в порядку передбаченому цим договором. Цей договір не є публічним договором в розумінні статті 633 Цивільного кодексу України. Для укладання договору особа, що бажає приєднатися до договору, надає підписану з дотриманням вимог цивільного законодавства зі свого боку заяву про приєднання (форма розміщена на сайті МХП). Окрема заява подається для приєднання до умов розділу 9 даного договору. Приєднання до умов договору можливе також на підставі окремих угод підписаних між МХП та контрагентом (п. 1.2 договору).

Відповідач заявою-приєднанням від 10.03.2021 приєднався до умов вказаного публічного договору (а.с. 16).

Відповідно до п. 2 вказаної заяви за погодженням сторін та відповідно до ст. 631 ЦК України умови цього договору після набрання ним чинності застосовуються до відносин, які виникли з дати підписання заяви на приєднання. Договір набирає чинності після здійснення першої поставки товару МХП або після неповернення отриманого МХП авансу від контрагента протягом 3 календарних днів, що є підтвердженням прийняття даної заявки МХП.

Згідно з п. 2.1 договору ціна по кожному найменуванню і на кожну партію товару містить у собі податок на додатну вартість визначається на підставі первинних облікових документах на товар. Ціни погоджуються сторонами за допомогою СЕД, e-mail у специфікаціях (в т.ч. інших додатках з цінами). Ціна є чинною/зміненою з дати її погодження контрагентом шляхом підписання специфікації новою датою (або на наступний календарний день після закінчення, передбаченого чинним законодавством строку на розгляд змін до договору) або створення нового замовлення у СЕД за новою ціною.

Умови оплати встановлюються як повна передплата до моменту відвантаження товару. МХП має право надати контрагенту право відстрочення платежу (п. 2.2 договору).

Відповідно до п. 3.1 договору товар поставляється партіями згідно до заявок контрагента у СЕД або за допомогою e-mail, поданих не пізніше ніж за 5 робочих днів до запланованої дати поставки. В разі відсутності у МХП на момент подачі заявки вказаного асортименту або кількості товару, або будь-яких інших обставин неможливості проведення поставки товару, МХП протягом 1 робочого для з моменту отримання заявки повідомляє контрагента, та сторони узгоджують інший асортимент, кількість та/або інший строк поставки. Перед подачею заявки контрагент повинен ознайомитись з поточними цінами на товар у СЕД (за відсутності специфікації).

Датою постачання (момент прийому-передачі) вважається дата (момент) підписання акту приймання-передачі товару (або видаткової накладної за умови її доповнення згідно пп. 3.2.1 даного договору) та відповідної товарно-транспортної накладної, в т.ч. у випадку погодження сторонами застосування електронного підпису та/або зведених накладних. Контрагент несе всі ризики псування й ушкодження товару, а також усі витрати по товару з моменту прийому-передачі товару (п. 3.5 договору).

Пунктом 11.3 договору визначено, що шляхом приєднання контрагент підтверджує, що він ознайомлений та погоджується з умовами, чинними на момент укладання договору. МПХ має право в односторонньому порядку змінювати умови шляхом розміщення змінених умов на своєму офіційному сайті.

Між сторонами підписано специфікацію від 10.03.2021 до договору №МП 43674071/10.03.2021 від 10.03.2021, якою погодили найменування товару, ціну, з ПДВ згідно прасу, кількість товару по замовленню, та строк погашення (перерахування) боргу згідно п. 2.1 договору в банківських днях (за наявності) 10 днів (а.с. 17).

На виконання договору позивачем було поставлено відповідачу товар на загальну суму 92 030 грн 50 коп., що підтверджується видатковою накладною від 26.02.2022 №ДТ200633734 на суму 92 030 грн 50 коп. (разом з ПДВ), актом прийому-передачі продукції та товарно-транспортною накладною № ДТ200633734 від 26.02.2022 (а.с. 18-19).

Відповідно до акту прийому-передачі продукції від 26.02.2022 відповідач прийняв вищевказаний товар без жодних зауважень.

З урахуванням п. 2.2 договору відповідач повинен був розрахуватися за отриманий товар до 26.02.2022 включно, проте в порушення умов спірного договору відповідач за отриманий товар своєчасно не розрахувався, що і є причиною виникнення спору.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, також регулюються Цивільним кодексом України.

Відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Так, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з положеннями статей 626-629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Отже, статтею 629 ЦК України закріплено фундаментальний принцип обов`язковості договору, на якому базуються договірні правовідносини, тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати (схожий за змістом висновок міститься у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.01.2019 у справі №355/385/17).

Господарським судом встановлено, що за своєю правовою природою спірний договір є договором поставки.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму; до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У силу приписів статей 525, 526 ЦК України та статті 193 ГК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, умов договору та вимог цього Кодексу, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами частини 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини 1 статті 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Пунктом 2.2 спірного договору сторони визначили, що умови оплати встановлюються як повна передплата до моменту відвантаження товару. МХП має право надати контрагенту право відстрочення платежу.

Крім того, Верховний Суд неодноразово зазначав, що підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і фіксує факт здійснення господарської операції та встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов`язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар. При цьому строк виконання відповідного грошового зобов`язання визначається за правилами, встановленими ч.1 ст.692 ЦК України (постанови Верховного Суду від 15.05.2020 у справі №922/1467/19 та від 10.06.2020 у справі №916/73/19).

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач зобов`язаний був повністю оплатити вартість товару отриманого за видатковою накладною №ДТ200633734 від 26.02.2022 в день отримання товару, а саме 26.02.2022.

Натомість, відповідачем не виконано зобов`язання щодо оплати товару за вказаною видатковою накладною в повному обсязі.

З огляду на викладене, вимога позивача про стягнення заборгованості в сумі 92 030 грн 50 коп. є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

При цьому, з метою захисту законних прав та інтересів фізичних та юридичних осіб при укладанні різноманітних правочинів та договорів законодавство передбачає ряд способів, які сприяють виконанню зобов`язань - способи або види забезпечення виконання зобов`язань.

Правові наслідки порушення юридичними і фізичними особами своїх грошових зобов`язань передбачені, зокрема, приписами статей 549 - 552, 611, 625 Цивільного кодексу України.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з частиною першою статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Згідно з п. 6.3 договору за прострочення оплати товару (тільки якщо не передплата), а також у випадку порушення термінів перерахування сум штрафів, компенсацій збитків, інших платежів, контрагент сплачує на користь МХП пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня, від суми заборгованості за кожен день прострочення, а також несе відповідальність встановлену в ст. 625 ЦК України в розмірі 30% річних з простроченої суми за весь час прострочення. Збитки/штрафи, інші платежі, строк оплати по яким не встановлено договором, мають бути компенсовані контрагентом протягом 7 календарних днів з моменту пред`явлення відповідної вимоги з підтвердженням або з моменту укладання сторонами відповідного доповнення до договору.

На підставі вказаного пункту договору позивачем заявлено до стягнення пеню у сумі 95 133 грн 38 коп. за загальний період з 27.02.2022 по 20.11.2024.

За приписом частини шостої статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Відповідно до положень пункту 7 Прикінцевих та перехідних положень Господарського кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 232, 269, 322, 324 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Вказаний розділ доповнено пунктом 7 згідно із Законом № 540-IX від 30.03.2020, який набув чинності 02.04.2020.

З 12.03.2020 до 30.06.2023 на всій території України було встановлено карантин відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (зі змінами), від 20.05.2020 № 392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів", від 22.07.2020 № 641 "Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1236 "Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2".

Отже, строки нарахування штрафних санкцій, продовжені на час дії карантину, закінчились датою скасування карантину, тобто 30.06.2023.

Таким чином після завершення карантину (після 30.06.2023) відсутня можливість нараховувати штрафні санкції понад шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

У договорі сторони не встановили, що строк нарахування пені становить більше, ніж шість місяців. Тому підлягають застосуванню норми частини 6 статті 232 Господарського кодексу України.

За розрахунками суду та з урахуванням меж заявлених позовних вимог обґрунтований розмір пені дорівнює 54 260 грн 17 коп. за загальний період з 27.02.2022 по 29.06.2023.

У задоволенні позовних вимог про стягнення пені в розмірі 40 873 грн 21 коп. слід відмовити.

Крім того, згідно з частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати за загальний період з березня 2022 року по листопад 2023 року в сумі 36 894 грн 86 коп.

Господарським судом здійснено перевірку розрахунку інфляційних втрат, зробленого позивачем, та встановлено, що під час його проведення позивачем було вірно визначено суми заборгованості та періоди нарахування інфляційних втрат; розрахована позивачем сума не виходить за межі суми, розрахованої судом.

Отже, розрахунок інфляційних втрат, здійснений позивачем, визнається судом обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам законодавства, умовам договору та фактичним обставинам справи.

Таким чином, вимоги позивача в частині стягнення інфляційних втрат в сумі 36 894 грн 86 коп. визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, позивачем на підставі статті 625 Цивільного кодексу України були заявлені до стягнення 30% річних (розмір яких було визначено в п. 6.3 договору) за загальний період прострочення з 27.02.2022 по 20.11.2024 у сумі 75 423 грн 06 коп.

Господарським судом здійснено перевірку розрахунку 30% річних, зробленого позивачем, та встановлено, що під час його проведення позивачем було вірно визначено суми заборгованості та періоди прострочення, арифметично розрахунок проведено також вірно.

Враховуючи викладене, вимоги позивача в частині стягнення 30% річних визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в сумі 75 423 грн 06 коп.

Згідно зі статтею 129 Господарського процесуального кодексу України, з огляду на те, що позовні вимоги задоволено судом частково, судовий збір покладається на відповідача пропорційно до розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 165, 232, 233, 236-238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Аграрно-промислова кооперація "Ювента Вей" (49000, м. Дніпро, просп. Олександра Поля, 33, кімната 2, ) на користь Приватного акціонерного товариства "МХП" (08801, Київська обл., Миронівський р-н, м. Миронівка, вул. Елеваторна 1, ) 92 030 грн 50 коп. основного боргу, 54 260 грн 17 коп. пені, 75 423 грн 06 коп. - 30% річних, 36 894 грн 86 коп. інфляційних втрат, 3 879 грн 13 коп. - витрат зі сплати судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного судового рішення і може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду.

Повне рішення складено 04.02.2025.

Суддя І.А. Рудь