ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"30" січня 2025 р.м. Одеса Справа № 916/4106/24
Господарський суд Одеської області у складі судді Гута С.Ф.,

секретар судового засідання Борисова Н.В.,

за участю представників учасників справи:

від позивача: не з`явився,

від відповідача: не з`явився,

розглянувши зареєстровану 02.01.2025 за № 2-1/25

заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ДАНВЕР СИФУД"

про розстрочення виконання рішення суду та часткове зняття арешту з рахунку для виконання нових зобов`язань

у справі № 916/4106/24

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТОРГОВИЙ ДІМ "РУБІКОН" (67150, Одеська обл., Роздільнянський р-н, с. Новоселівка, Великомихайлівська ТГ, вул. Центральна, буд. 48, Код )

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "ДАНВЕР СИФУД" (65031, м. Одеса, вул. Чапаєва (Малиновський район), буд. 3б, Код )

про стягнення 1767133,99 грн заборгованості,

встановив:

Використовуючи систему Електронний суд Товариство з обмеженою відповідальністю ТОРГОВИЙ ДІМ РУБІКОН (надалі ТОВ ТД РУБІКОН, Позивач) звернулось до Господарського суду Одеської області із заявою про забезпечення позову до подачі позовної заяви шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю ДАНВЕР СИФУД (надалі ТОВ ДАНВЕР СИФУД, Відповідач), в межах предмету позову у розмірі 1767133,99 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Господарського суду Одеської області від 04.09.2024 заяві ТОВ ТД РУБІКОН про забезпечення позову до подачі позовної заяви присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 916/3882/24 та визначено суддю Петренко Н.Д. для її подальшого розгляду.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 09.09.2024 частково задоволено заяву ТОВ ТД РУБІКОН та вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать ТОВ ДАНВЕР СИФУД, у розмірі 1331009,12 грн.

Використовуючи систему Електронний суд ТОВ ТД РУБІКОН звернулось до Господарського суду Одеської області із позовною заявою про стягнення з ТОВ ДАНВЕР СИФУД 1767133,99 грн заборгованості у зв`язку із неналежним виконанням взятих на себе за укладеним 16.06.2023 договором поставки № 16/06 зобов`язань в частині своєчасної та остаточної оплати вартості отриманого за видатковими накладними від 17.11.2023 № 792, від 28.11.2023 № 940, від 07.12.2023 № 1069 та від 08.12.2023 № 1076 товару.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Господарського суду Одеської області від 18.09.2024 позовній заяві ТОВ ТД РУБІКОН присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 916/4106/24 та визначено суддю Гута С.Ф. для її подальшого розгляду.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 23.09.2024 прийнято позовну заяву ТОВ ТД РУБІКОН до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/4106/24, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження.

Відповідно до протоколу передачі справи раніше визначеному складу суду від 25.09.2024 матеріали справи № 916/3882/24 передано судді Гуту С.Ф.

Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 21.10.2024 ухвалу Господарського суду Одеської області від 09.09.2024 у справі № 916/3882/24 залишено без змін.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 03 грудня 2024 року заявлені ТОВ ТД РУБІКОН позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з ТОВ ДАНВЕР СИФУД 1331009,12 грн основного боргу, 72321,08 грн штрафу, 97548,90 грн пені, 30750,49 грн 3% річних, 57302,00 грн інфляційних нарахувань та 21105,62 грн зі сплати судового збору (Повний текст складено 13.12.2024).

02 січня 2025 року ТОВ ДАНВЕР СИФУД використовуючи систему Електронний суд звернулось до господарського суду із заявою про розстрочення виконання рішення суду та часткове зняття арешту з рахунку для виконання нових зобов`язань, в якій просить:

частково зняти арешт, накладений на рахунок ТОВ ДАНВЕР СИФУД у АТ КБ ПРИВАТБАНК, код банку (МФО) 305299, код банку за , на розрахунковому рахунку IBAN № НОМЕР UA4903773, з метою виділення коштів у розмірі 154259,34 грн для погашення заборгованості у виконавчому провадженні № 76679086 від "29" листопада 2024 року;

розстрочити ТОВ ДАНВЕР СИФУД виконання рішення Господарського суду Одеської області від 03.12.2024 року у справі № 916/4106/24 про стягнення заборгованості з ТОВ ДАНВЕР СИФУД на користь ТОВ ТД РУБІКОН в розмірі 1610037,09 гривень щомісячними платежами до повного їх виконання шляхом сплати за запропонованим графіком.

Обґрунтовуючи підстави звернення із заявою в частині розстрочення виконання рішення суду ТОВ ДАНВЕР СИФУД посилається на те, що з моменту введення в Україні воєнного стану господарська діяльність зіштовхнулась із значними економічними труднощами, які виразились у порушенні ланцюгів постачання товарів, зупинки виробничих процесів, втрат контрагентів разом із скороченням доходів, внаслідок чого товариство змушене зменшити обсяги продажу товарів та перенаправити фінансові ресурси на забезпечення мінімальної життєздатності бізнесу.

Поряд із цим після внесених змін до податкового законодавства, запровадження обов`язкової сплати військового збору та відновлення податкових перевірок збільшилось податкове навантаження для товариства.

Посилається на те, що в межах виконавчого провадження № 76679086 має сплатити заборгованість у розмірі 198469,34 грн, що суттєво впливає на платоспроможність товариства, у той же час, наявність декількох одночасних зобов`язань створює загрозу неплатоспроможності товариства та припинення його діяльності.

Зазначає, що за практикою Європейського Суду з прав людини в окремих справах проти України було встановлено, що короткі затримки, менші ніж один рік, не вважаються настільки надмірними, щоб піднімати питання про порушення п. 1 ст. 6 Конвенції. І навіть, два роки та сім місяців, не визнавались надмірними і не розглядалися, як такі, що суперечить вимогам розумного строку, передбаченого ст. 6 Конвенції.

Додатково посилається на те, що негайне звернення стягнення на кошти і майно боржника у виконавчому провадженні хоча й можуть забезпечити виконання рішення по справі № 916/4106/24, однак з великою вірогідністю не будуть сприяти ефективному відновленню прав ТОВ ТД РУБІКОН та можуть критично вплинути на діяльність відповідача.

Відтак, просить розстрочити виконання рішення суду у справі в розмірі 1610037,09 гривень щомісячними платежами до повного їх виконання шляхом сплати згідно з наступним графіком: до 03.02.2025 134169,75 грн; до 03.03.2025 134169,75 грн; до 03.04.2025 134169,75 грн; до 03.05.2025 134169,75 грн; до 03.06.2025 134169,75 грн; до 03.07.2025 134169,75 грн; до 03.08.2025 134169,75 грн; до 03.09.2025 134169,75 грн; до 03.10.2025 134169,75 грн; до 03.11.2025 134169,75 грн; до 03.12.2025 134169,75 грн; до 03.01.2026 134169,84 грн.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 03.01.2025 призначено розгляд заяви ТОВ ДАНВЕР СИФУД в частині розстрочення виконання рішення суду в судовому засіданні, яке відбудеться 21 січня 2025 року о 10:00.

20 січня 2025 року ТОВ ТД РУБІКОН представлено пояснення стосовно заяви в частині розстрочення виконання рішення суду, в яких просить відмовити у наданні розстрочення виконання рішення суду. Посилається на те, що договір між сторонами укладено через півтора року після введення воєнного стану, відтак контрагенти знали про наявні економічні труднощі; те, що зміни у податковому законодавстві в частині введення військового збору запроваджено з 31 липня 2014 року, у той же час, всі юридичні особи в Україні відчувають зміни у податковому законодавстві, проте це не надає право невиконання взятих на себе зобов`язань; те, що відсутність у боржника коштів не є правовою підставою невиконання взятих на себе зобов`язань; те, що можливість розстрочення виконання рішення суду має враховувати майнові інтереси не тільки відповідача, ай позивача.

21 січня 2025 року ТОВ ТД РУБІКОН представлено клопотання про розгляду справи без участі представника.

Призначене на 21 січня 2025 року о 10:00 судове засідання не відбулось у зв`язку із відсутністю електропостачання в адміністративній будівлі Господарського суду Одеської області.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 21.01.2025 призначено розгляд заяви ТОВ ДАНВЕР СИФУД в частині розстрочення виконання рішення суду в судовому засіданні, яке відбудеться 30 січня 2025 року о 09:50.

Відповідно до сформованих автоматизованою системою діловодства Господарського суду Одеської області довідок 21.01.2025 до електронного кабінету ТОВ ДАНВЕР СИФУД та ТОВ ТД РУБІКОН підсистемою Електронний суд Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи в автоматичному режимі доставлено ухвали від 21 січня 2025 року.

У призначене на 30 січня 2025 року судове засідання представники сторін не з`явились.

Приписами частини 6 статті 242 ГПК України передбачено, що днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

У призначене на 30 січня 2025 року судове засідання представники сторін не з`явився, про засідання суду товариство повідомлено належним чином.

Розглянувши заяву ТОВ ДАНВЕР СИФУД в частині розстрочення виконання судового рішення у справі № 916/4106/24, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для її розгляду, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Вказані положення кореспондуються з частиною 2 статті 13 Закону України Про судоустрій та статус суддів.

Згідно із частинами 1 та 2 статті 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Вказані положення кореспондують зі статтею 18 ГПК України.

Як передбачено статтею 327 ГПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав особи і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду. Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини на державу покладено позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як у теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до пункту 1 статті 6 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі "Чижов проти України", заява № 6962/02). За практикою Європейського суду з прав людини в окремих справах проти України було встановлено, що короткі затримки, менші ніж один рік, не вважаються настільки надмірними, щоб піднімати питання про порушення пункту 1 статті 6 Конвенції ("Корнілов та інші проти України", заява № 36575/02, ухвала від 07.10.2003). І навіть строк у два роки та сім місяців не був визнаний надмірним і не вважався таким, що суперечить вимозі стосовно його розумної тривалості, передбаченої у статті 6 Конвенції (ухвала від 17.09.2002 у справі "Крапивницький та інші проти України", заява № 60858/00).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Савіцький проти України (Заява № 38773/05) від 26.07.2012 судом наголошено, що право на суд, захищене пунктом 1 статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній із сторін. Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок.

Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (рішення від 07.06.2005 у справі Фуклев проти України, заява № 71186/01, п. 84).

Вирішуючи питання про відстрочку судового рішення, суд повинен врахувати, що за певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою. Слід врахувати те, що існування заборгованості, підтверджене обов`язковими та такими, що підлягають виконанню, судовими рішеннями, надає особі, на чию користь воно було винесено, легітимні сподівання на те, що заборгованість буде йому сплачено та така заборгованість становить майно цієї особи у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції (рішення у справі Пономарьов проти України від 03.04.2008 , заява № 3236/03, пункт 43), з метою недопущення порушення гарантованих Конституцією України та Конвенцією права на справедливий суд та права на повагу до приватної власності суд, який надає відстрочку у виконанні рішення, у кожному конкретному випадку повинен встановити: чи затримка у виконанні рішення зумовлена особливими і непереборними обставинами; чи передбачена домовленістю сторін чи у національному законодавстві компенсація потерпілій стороні за затримку виконання рішення, ухваленого на його користь судового рішення, та індексації присудженої суми; чи не є період виконання рішення надмірно тривалим для стягувача як потерпілої сторони; чи дотримано справедливий баланс інтересів сторін у спорі. Відповідно, виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (рішення від 19.03.1997 у справі Горнсбі проти Греції, Reports 1997-II, п. 40; рішення у справі Бурдов проти Росії, заява № 59498/00, п. 34, ECHR 2002-III, та рішення від 06.03.2003 у справі Ясюнієне проти Литви, заява № 41510/98).

Отже, запроваджений процесуальними нормами права механізм розстрочення або відстрочення виконання судового рішення є винятковою мірою, який спрямований на досягнення кінцевої мети судового розгляду виконання ухваленого судом рішення, при цьому винятковість обставин, які повинні бути встановлені судом щодо надання відстрочки виконання судового рішення, повинні бути підтверджені відповідними засобами доказування.

Відтак, особа, яка подала заяву про розстрочку або відстрочку виконання рішення, повинна довести наявність обставин, що ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення господарського суду у даній справі.

Саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункту 1 статті 6 Конвенції.

Приписами статті 1 Закону України Про виконавче провадження від 2 червня 2016 № 1404-VIII встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини 1 статті 33 Закону України Про виконавче провадження за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 по справі № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення від 25.04.2012 по справі № 11-рп/2012).

Поряд з цим, господарським процесуальним законодавством передбачено механізм відстрочення виконання рішення за наявності певних умов.

Так, за приписами частини 1 статті 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Відповідно до частини 3 та 4 статті 331 ГПК України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Як роз`яснено у пунктах 7.2., 7.1.1. Постанови Пленуму ВГСУ від 17.10.2012 № 9 „Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Відстрочка це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом. Розстрочка означає виконання рішення частками, встановленими господарським судом, з певним інтервалом у часі. Строки виконання кожної частки також повинні визначатись господарським судом.

При цьому при вирішенні заяви сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення судом враховується те, що задоволення вказаних заяв можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (роз`яснення в частині 10 постанови Пленуму Верховного суду України від 26.12.2003 № 14 „Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження).

Частиною 5 статті 331 ГПК України встановлено, що розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ГПК України).

Відповідно до статті 11 ГПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1 статті 14 ГПК України).

Відповідно до вимог частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 76 ГПК України).

Зі змісту статті 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

За умовами статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Господарський суд зауважує, що підприємництво це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку, а принципами підприємницької діяльності є комерційний розрахунок та власний комерційний ризик (стаття 42 та абзац 5 статті 44 ГК України).

Це передбачає, що за порушення договірних зобов`язань та інших правил здійснення господарської діяльності суб`єкт господарювання самостійно несе відповідальність, передбачену законодавством України.

Відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов`язань контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від господарсько-правової відповідальності (частина 2 статті 218 ГК України).

У розумінні статті 617 ЦК України, випадкові обставини недодержання своїх обов`язків контрагентами боржника чи відсутність у боржника необхідних коштів не звільняють боржника від відповідальності за порушення зобов`язання.

Обставини щодо важкого фінансового стану, на які посилається відповідач, з урахуванням положень статті 331 ГПК України не являються тими виключними обставинами, які б надавали підстави для відстрочки виконання рішення суду, адже їх наявність (відсутність) прямо залежить від власної діяльності суб`єкта господарювання.

Розстрочення виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувачів і боржників.

Частиною 2 статті 218 ГК України встановлено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини відсутність грошових коштів не може бути підставою відмови від виконання грошових зобов`язань (Справа "Бурдов проти Росії" від 07.05.2002 (заява № 59498/00), справа "Горнсбі проти Греції" від 19.03.1997 (заява № 18357/91) та інші).

Отже, недостатність чи відсутність коштів не можна вважати безумовними винятковими обставинами, за наявності яких виконання судового рішення можливо розстрочити, а тому посилання заявника на скрутне фінансове становище не є достатньою підставою для розстрочення виконання рішення суду. Відкритті виконавчі провадження відносно ТОВ ДАНВЕР СИФУД є результатом підприємницької діяльності та комерційних ризиків. Внесення змін до податкового законодавства не може вважатись правовою підставою для розстрочення виконання рішення, окрім того зміни однакові для кожної юридичної особи.

Як зазначено в рішенні Конституційного Суду України № 5-пр/2013 від 26.06.2013, розстрочка (відстрочка) виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.

Керуючись ст.ст.233,234,235,331 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви (зареєстрована 02.01.2025 за № 2-1/25) Товариства з обмеженою відповідальністю "ДАНВЕР СИФУД" в частині розстрочення виконання рішення суду у справі № 916/4106/24 відмовити.

Ухвала набирає законної сили в порядку ст.235 ГПК України та може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її проголошення (підписання).

Повний текст ухвали складено 04 лютого 2025 р.

Суддя С.Ф. Гут