ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2025 року

м. Київ

cправа № 914/639/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Берднік І.С. - головуючого, Багай Н.О., Зуєва В.А.,

секретар судового засідання - Корнієнко О.В.,

за участю представників:

Товариства з обмеженою відповідальністю

«Компанія ВЕЕМ-Металавтопром» - не з'явився,

Товариства з додатковою відповідальністю

«Львівський завод фрезерних верстатів» - Сеньківа А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Львівський завод фрезерних верстатів»

на постанову Західного апеляційного господарського суду від 22.10.2024 (у складі колегії суддів: Галушко Н.А. (головуючий), Желік М.Б., Орищин Г.В.)

та рішення Господарського суду Львівської області від 25.07.2024 (суддя Коссак С.М.) у частині відмови в задоволенні зустрічного позову

у справі № 914/639/21

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія ВЕЕМ-Металавтопром»

до Товариства з додатковою відповідальністю «Львівський завод фрезерних верстатів»

про визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності та припинення права власності;

за зустрічним позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Львівський завод фрезерних верстатів»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія ВЕЕМ-Металавтопром»

про зобов'язання знести нежитлові будівлі,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія ВЕЕМ-Металавтопром» (далі - ТОВ «Компанія ВЕЕМ-Металавтопром») звернулося до суду з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Львівський завод фрезерних верстатів» (далі - ТзДВ «Львівський завод фрезерних верстатів»), у якому просить суд:

- визнати незаконною та скасувати державну реєстрацію права власності за ТзДВ «Львівський завод фрезерних верстатів» на кузню літ. Щ-1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 101), загальною площею 74 кв. м, за адресою м. Львів, вул. Зелена, 149 у м. Львові;

- припинити право власності ТзДВ «Львівський завод фрезерних верстатів» на кузню літ. Щ-1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 101), загальною площею 74 кв. м, за адресою м. Львів, вул. Зелена, 149 у м. Львові.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що реєстрація права власності за ТзДВ «Львівський завод фрезерних верстатів» на зазначене майно відбулося з порушенням вимог законодавства, оскільки у відповідача відсутні документи, що посвідчують право відповідача на це майно.

У квітні 2021 року ТзДВ «Львівський завод фрезерних верстатів» звернулося до суду з зустрічним позовом до ТОВ «Компанія ВЕЕМ-Металавтопром», у якому просить суд зобов'язати відповідача відшкодувати в натурі заподіяну шкоду, а саме:

- зобов'язати ТОВ «Компанія ВЕЕМ-Металавтопром» знести зведену на місці кузні нежитлову будівлю Т-1 площею 983,8 кв. м 2018 року побудови, цегляна, а також знести поверх з мансардою площею 713,0 кв. м нежитлової будівлі Т1-1, які є складовими частинами об'єкта нерухомого майна з назвою «експериментальний цех та нежитлова будівля» по вул. Зелена, 149-Г у м. Львові, реєстраційний номер об'єкта 101;

- зобов'язати ТОВ «Компанія ВЕЕМ-Металавтопром» відновити будівлю кузні в стані, який передбачений Технічним паспортом на кузню літ. Щ-1, що складений станом на 29.05.2017 ФОП Лаба П.І., з розташуванням відповідно до Паспортизації земельної ділянки Львівського заводу фрезерних верстатів по вул. Зеленій у м. Львові, виготовленої Державним інститутом «УкрЗахідДІІНТР» станом на 1994 рік.

Позовні вимоги обґрунтовано обставинами заподіяння позивачу шкоди внаслідок знесення відповідачем будівлі кузні за наведеною адресою, власником якої є ТзДВ «Львівський завод фрезерних верстатів».

Рішенням Господарського суду Львівської області від 25.07.2024, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 22.10.2024, у задоволенні позову ТОВ «Компанія ВЕЕМ-Металавтопром» та зустрічного позову ТзДВ «Львівський завод фрезерних верстатів» відмовлено.

Не погоджуючись із висновками судів першої та апеляційної інстанцій у частині відмови в задоволенні зустрічного позову, у листопаді 2024 року ТзДВ «Львівський завод фрезерних верстатів» подало касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права та наявність випадків, передбачених пунктами 1, 4 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК), просить скасувати постановлені у справі судові рішення в частині відмови в задоволенні зустрічного позову, а справу направити на новий розгляд.

Ухвалою Верховного Суду від 02.12.2024 відкрито касаційне провадження у справі № 914/639/21 за касаційною скаргою ТзДВ «Львівський завод фрезерних верстатів» на постанову Західного апеляційного господарського суду від 22.10.2024 та рішення Господарського суду Львівської області від 25.07.2024 у частині відмови у задоволенні зустрічного позову з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини 2 статті 287 ГПК, та призначено касаційну скаргу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 22.01.2025.

ТОВ «Компанія ВЕЕМ-Металавтопром» у судове засідання свого представника не направило.

Відповідно до частини 1 статті 301 ГПК у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням положень статті 300 цього Кодексу.

Наслідки неявки в судове засідання учасника справи визначено у статті 202 ГПК.

Так, за змістом частини 1, пункту 1 частини 2 статті 202 ГПК неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з підстав, зокрема неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання.

Явка в судове засідання представника сторони - це право, а не обов'язок сторони, і відповідно до положень статті 202 ГПК справа, за умови належного повідомлення сторони про дату, час і місце судового засідання, може розглядатися без її участі, якщо нез'явлення цього представника не перешкоджає розгляду справи по суті.

Ураховуючи положення статті 202 ГПК, наявність відомостей про направлення ТОВ «Компанія ВЕЕМ-Металавтопром» ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання, що підтверджено матеріалами справи, відсутність заяв позивача щодо розгляду справи, у тому числі, клопотань про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, також те, що явка сторін не визнавалася судом обов'язковою, а участь у засіданні суду є правом, а не обов'язком сторони, Верховний Суд дійшов висновку про можливість розгляду касаційної скарги по суті за відсутності представника ТОВ «Компанія ВЕЕМ-Металавтопром».

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ТзДВ «Львівський завод фрезерних верстатів», дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи та перевіривши матеріали справи, Верховний Суд дійшов таких висновків.

При вирішенні спору судами попередніх інстанцій установлено, що наказом Міністерства машинобудування, військово-промислового комплексу і конверсії України від 23.12.1994 № 1686, виданого на підставі Указу Президента України «Про корпоратизацію підприємств» від 15.06.1993 та Положенням про порядок корпоратизації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.1993, на базі Львівського заводу фрезерних верстатів створено Відкрите акціонерне товариство «Львівський завод фрезерних верстатів» (далі - ВАТ «ЛЗФВ»), про що 04.01.1995 виконавчим комітетом Львівської міської ради видано свідоцтво № 00222278 про державну перереєстрацію цього товариства.

22.12.1994 заступником міністра Мінмашпрому України затверджено акт оцінки вартості цілісного майнового комплексу Львівського заводу фрезерних верстатів № 002222278, відповідно до якого вартість майна, що підлягає приватизації, визначена у сумі 13 568 100 тис. крб.

Згідно з інвентаризаційним описом № 72 основних засобів, складеним відповідно до наказу № 159 у процесі інвентаризації, закінченої 01.10.1994, під порядковим номером 6 вказано об'єкт - кузня, рік випуску - 1973, інвентаризаційний номер - 01-00006.

Відповідно до Статуту ВАТ «ЛЗФВ» станом на 22.12.1994 статутний фонд товариства становить 13 568 100 тис. крб, а згідно зі статутом цього товариства у новій редакції станом на день реєстрації 03.03.1997 (номер запису 01736, свідоцтво № 00222278) статутний фонд становив 135 681,00 грн.

За даними Регіонального відділення Фонду державного майна України по Львівській області згідно з відповіддю від 20.10.2015 до статутного фонду ВАТ «ЛЗФВ» () передано, зокрема, кузню, розташовану за адресою: м. Львів, вул. Зелена, 149, інвентарний номер 01-00006. Цей об'єкт зазначений у переліку майна, переданого до статутного фонду ВАТ «ЛЗФВ».

Об'єкт з аналогічними даними включено до відомості розрахунку вартості будівель, споруд і передавальних пристроїв станом на 01.04.1994 Львівського заводу фрезерних верстатів за підписом директора та головного бухгалтера товариства.

Відповідно до Статуту ВАТ «ЛЗФВ», зареєстрованого 04.01.1995, затвердженого заступником Міністра машинобудування, військо-промислового комплексу і конверсії України 22.12.1994, ВАТ «ЛЗФВ» засноване шляхом перетворення Державного підприємства «Львівського заводу фрезерних верстатів» у ВАТ відповідно до Закону України «Про господарські товариства», Закону України «Про цінні папери та фондову біржу», Указу Президента України від 15.06.1993 «Про корпоратизацію підприємств».

Згідно з розділом 4 Статуту засновником товариства є держава в особі Міністерства машинобудування військово-промислового комплексу та конверсії України. Акціонерами (учасниками) товариства є, зокрема, - держава в особі органу, уповноваженого управляти державним майном (якщо 100 % акцій належать державі), - орган приватизації після передачі йому акцій засновником згідно з рішенням про приватизацію майна товариства. У розділі 3 Статуту визначено, що товариство є власником майна, переданого засновниками та учасниками у власність.

Згідно з Планом розміщення акцій ВАТ «ЛЗФВ», затвердженим начальником регіонального відділення Фонду держмайна України 03.02.1995 та узгодженим заступником міністра Мінмашпрому України, статутний фонд товариства склав 13 568 100 тис. крб.

Відповідно до Статуту ВАТ «ЛЗФВ» (нова редакція), затвердженого загальними зборами акціонерів товариства від 17.12.1996 протокол № 1, зареєстрованого 03.03.1997 (номер запису 01736, свідоцтво № 00222278) Головою реєстраційної Палати Департаменту економічної політики та ресурсів Львівського міськвиконкому, статутний фонд товариства визначено в розмірі 135 681,00 грн. Відповідно до Розділу 6 майно товариства становлять основні фонди, оборотні кошти та інші цінності, вартість яких відображена на балансі товариства. Товариство є власником грошових коштів та майна, отриманого в порядку підписки на акції, інших надходжень.

Згідно з рішенням позачергових загальних зборів акціонерів ВАТ «ЛЗФВ» від 11.11.2011, оформленим протоколом № 2, ВАТ «ЛЗФВ» припинено шляхом його перетворення у ТзДВ «Львівський завод фрезерних верстатів», а рішенням позачергових загальних зборів акціонерів ВАТ «ЛЗФВ» від 24.01.2012, оформленим протоколом № 1, затверджено передавальний акт від ВАТ «ЛЗФВ» до ТзДВ «Львівський завод фрезерних верстатів», яке є правонаступником усього майна, всіх прав та обов'язків ВАТ «ЛЗФВ», включаючи всі зобов'язання стосовно всіх кредиторів.

10.02.2012 установчими зборами ТзДВ «Львівський завод фрезерних верстатів» вирішено створити ТзДВ «Львівський завод фрезерних верстатів» у результаті перетворення ВАТ «ЛЗФВ» (ідентифікаційний код 00222278), місцезнаходженням цього товариства визначено місцезнаходження ВАТ «ЛЗФВ», а саме: 79035, Львівська обл., м. Львів, вул. Зелена, 149; затверджено Статут ТзДВ «Львівський завод фрезерних верстатів».

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23.06.2017 № 90411527 об'єкт нерухомого майна - кузня, літера Щ-1, загальною площею 74 кв. м, розташований за адресою: м. Львів, вул. Зелена, 149 (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 101, зареєстрований 20.06.2017 на праві приватної власності за ТзДВ «Львівський завод фрезерних верстатів» на підставі акта оцінки вартості цілісного майнового комплексу від 22.12.1994, виданого Мінмашпром України від 23.12.1994 за № 1686 та переліку майна, переданого до статутного фонду ВАТ «ЛЗФВ» від 20.10.2015, виданого Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Львівській області, підстава внесення запису - рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 90411527 від 23.06.2017, Живко Михайло Олександрович , Зубрянська сільська рада Пустомитівського району Львівської області.

На виконання ухвали місцевого суду у цій справі Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради надало копії документів реєстраційної справи № 101, що сформовані шляхом друку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Також судами встановлено, що 28.11.2001 між ВАТ «ЛЗФВ» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія ВЕЕМ» (далі - ТОВ «Компанія ВЕЕМ»; правонаступником якого є ТОВ «Компанія ВЕЕМ-Металавтопром») укладено договір купівлі-продажу будівель, зареєстрований за № 7330, за умовами якого ВАТ «ЛЗФВ» продало ТОВ «Компанія ВЕЕМ» експериментальний цех літ. Л-2, розташований за адресою м. Львів, вул. Зелена, 149, площею 1247,2 кв. м, який складається із приміщень, позначених у поверховому плані Львівського обласного державного комунального бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки від 17.07.2000 цифрами, а саме: першого поверху загальною площею 998,6 кв. м, другого поверху загальною площею 248,6 кв. м та будівлі навісу під літ. Т-1, розташованих за адресою м. Львів, вул. Зелена, 149, площею 397,5 кв. м.

17.01.2003 Львівське обласне державне комунальне бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки видало реєстраційне посвідчення на відповідні об'єкти нерухомого майна, зареєстровані на праві колективної власності за ТОВ «Компанія ВЕЕМ», а 06.07.2006 (відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 11148158) за ТОВ «Компанія ВЕЕМ» зареєстровано право колективної власності на експериментальний цех літ. Л-2, площею 1247,2 кв. м, та навіс, літ. Т-1, площею 397,5 кв. м.

Розпорядженням Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради від 21.03.2003 № 152 будівлі експериментального цеху (в технічному паспорті літ. Л-2) загальною площею 1247,2 кв. м та будівлі навісу загальною площею 397,5 кв. м (в технічному паспорті літ. Т-1), розташованим за адресою: м. Львів, вул. Зелена, 149, було присвоєно будинковий номер 149-Г.

23.09.2004 між Львівською міською радою та ТОВ «Компанія ВЕЕМ-Металавтопром» укладено договір оренди земельної ділянки, кадастровий номер :02:005:0058, для обслуговування виробничих споруд загальною площею 0,2918 га, у тому числі під забудовою - 0,1547 га, під твердим покриттям - 0,0924 га, відкриті землі - 0,0447 га, на якій знаходяться кам'яні нежитлові будівлі, розташовані за адресою: м. Львів, вул. Зелена, 149-Г, строком на 10 років до 01.07.2014; договір зареєстрований у Львівській міській раді за № С-229.

27.11.2015 між Львівською міською радою та ТОВ «Компанія ВЕЕМ-Металавтопром» укладено договір оренди землі, а саме земельної ділянки площею 0,0104 га, у тому числі під забудовою - 0,0100 га, під твердим покриттям - 0,0004 га, кадастровий номер :02:005:0310, на якій розміщена кам'яна нежитлова будівля, строком на 10 років до 01.10.2025; договір зареєстрований у Львівській міській раді за № С-4234. 27.11.2015 між сторонами підписано акт приймання-передачі об'єкта оренди, розташованого за адресою: м. Львів, вул. Зелена,149-Г, для обслуговування виробничих споруд.

27.11.2015 між Львівською міською радою та ТОВ «Компанія ВЕЕМ-Металавтопром» укладено договір оренди земельної ділянки площею 0,0336 га, у тому числі під забудовою - 0,0010 га, під зеленими насадженнями - 0,0326 га, кадастровий номер :02:005:0311, на аналогічний період; договір зареєстрований у Львівській міській раді за № С-4235. 27.11.2015 між сторонами підписано акт приймання-передачі об'єкта оренди, розташованого за адресою: м. Львів, вул. Зелена,149-Г, для обслуговування виробничих споруд.

ТзДВ «Львівський завод фрезерних верстатів» не заперечило проти вилучення із його користування відповідних земельних ділянок, які прилягають до орендованих ТОВ «Компанія ВЕЕМ-Металавтопром» ділянок і не використовуються ТзДВ «Львівський завод фрезерних верстатів» для власних потреб, що підтверджено нотаріально засвідченою заявою від 11.04.2014 № 894.

31.03.2017 між Львівською міською радою та ТОВ «Компанія ВЕЕМ-Металавтопром» укладено договір оренди землі для обслуговування виробничих споруд, а саме: земельної ділянки площею 0,2638 га, у тому числі під капітальною забудовою - 0,1574 га, під спорудами - 0,0166 га, під проїздами, проходами та площадками - 0,0124 га, кадастровий номер :02:005:0330, на якій розміщені кам'яні нежитлові будівлі, розташовані за адресою: м. Львів, вул. Зелена,149-Г, строком на 10 років до 20.10.2026; договір зареєстрований у Львівській міській раді за № С-4396.

Як свідчить зміст інформаційної довідки від 05.05.2020 № 208250272, 24.05.2017 здійснено реєстрацію права власності (номер запису про право власності 20675290) нерухомого майна (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 101) - експериментального цеху та нежитлової будівлі, складовими частинами якого є: експериментальний цех літ. Л-2 площею 1247,2 кв. м, нежитлова будівля літ. Т-1 площею 983,8 кв. м, 2018 року побудови, нежитлова будівля літ. Т'-1 площею 67,5 кв. м, 2018 року побудови, розташовані за адресою: м. Львів, вул. Зелена, 149-Г, за власником ТОВ «Компанія ВЕЕМ-Металавтопром» на підставі договору купівлі-продажу будівель від 28.11.2001 № 7330, розпорядження від 21.03.2003 № 152, технічного паспорта від 29.03.2018 № 876, технічного паспорта від 22.03.2018 № 869, декларації про готовність об'єкта до експлуатації від 18.05.2018. Відповідний запис містить відомості про реєстрацію до 01.01.2013: реєстр прав власності на нерухоме майно з реєстраційним номером 15304204, 06.07.2006. За номером 15304204 у Реєстрі прав власності на нерухоме майно наявний запис про колективну власність ТОВ «Компанія ВЕЕМ» (ідентифікаційний код 30994335) на об'єкти експериментального цеху літ. Л-2, площею 1247,2 кв. м, та навісу літ. Т-1, площею 397,5 кв. м (інформаційна довідка від 21.11.2018 № 146202945). 13.06.2018 та 12.07.2018 вносились записи про реєстрацію змін стосовно об'єкта нерухомого майна 101 (номер запису про право власності 20675290) у частині адреси та об'єкта нерухомого майна, які вже відображені в інформаційній довідці від 02.08.2018 № 133051032 як актуальні відомості про об'єкт.

30.05.2017 державний реєстратор прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради Тракало О.Б. за результатами розгляду заяви Хомика В.П. (представника ТОВ «Компанія ВЕЕМ-Металавтопром») про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а саме права власності, форма власності - приватна, на навіс літ. Т-1, експериментальний цех літ. Л-2, розташовані за наведеною адресою, на підставі рішення № 35446815 провела відповідну державну реєстрацію права власності за ТОВ «Компанія ВЕЕМ-Металавтопром» та внесла до реєстру запис про право власності від 24.05.2017 № 20675290 за ТОВ «Компанія ВЕЕМ-Металавтопром», про що свідчить інформаційна довідка від 19.10.2018 № 141855063 та витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30.05.2017 № 88442313.

18.05.2018 Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю у місті Львові за № ЛВ 141181 затверджено декларацію про готовність до експлуатації об'єкта, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об'єктів з незначними наслідками (СС1), «Будівництво виробничої будівлі по вул. Зелена,149-Г зі знесенням існуючого металевого навісу», замовник ТОВ «Компанія ВЕЕМ-Металавтопром».

14.06.2018 державним реєстратором прав Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради проведено реєстрацію змін до запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно ТОВ «Компанія ВЕЕМ-Металавтопром», а саме до запису про право власності за номером 20675290 розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на об'єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 101; зазначені зміни (опис змін: адреса; до підстав виникнення права власності додано розпорядження Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради від 21.03.2003 № 152) внесено до реєстру 14.06.2018, про що свідчить інформаційна довідка від 19.10.2018 № 141855063.

12.07.2018 державним реєстратором прав Давидівської сільської ради Об`єднаної територіальної громади Пустомитівського району Львівської області проведено реєстрацію змін до запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно ТОВ «Компанія ВЕЕМ-Металавтопром», а саме до запису про право власності за номером 20675290 розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на об'єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 101, а саме змін у складову частину об'єкта нерухомого майна навіс, позначеного на плані літ. Т-1, площею 397,5 кв. м, що відбулися внаслідок знесення зазначеної складової частини та будівництва виробничої будівлі загальною площею 1051,30 кв. м. Зазначені зміни (опис змін: об`єкт нерухомого майна; експериментальний цех та навіс змінено на експериментальний цех та нежитлова будівля; до підстав виникнення права власності додано технічний паспорт від 29.03.2018 № 876, технічний паспорт від 22.03.2018 № 869, декларація про готовність об`єкта до експлуатації від 18.05.2018) внесено до реєстру 12.07.2018, що вбачається з інформаційної довідки від 19.10.2018 № 141855063, у зв`язку з чим згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12.07.2018 № 130651441 складовими частинами експериментального цеху та нежитлової будівлі (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), розташованими за адресою: м. Львів, вул. Зелена, 149-Г і належать на праві власності ТОВ «Компанія ВЕЕМ-Металавтопром», зазначено експериментальний цех літ. Л-2 площею 1247,2 кв. м, нежитлову будівлю літ. Т-1 площею 983,8 кв. м, 2018 року побудови, та нежитлову будівлю літ. Т'-1 площею 67,5 кв. м, 2018 року побудови.

У висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 26.12.2023 № 4704 зазначено, що встановити відповідність місцерозташування нежитлової будівлі, яка позначена в Технічному паспорті на кузню літерою «Щ-1» площею 74,0 кв. м, що за адресою: м. Львів, вул. Зелена, 149, виготовленому ФОП Лабою Петром Івановичем 29.05.2017, місцерозташуванню будівлі навісу літ. «Т-1», площею 397,5 кв. м за адресою: м. Львів, вул. Зелена, 149, яка була придбана ТОВ «Компанія ВЕЕМ» згідно з договором купівлі-продажу будівель, посвідченим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за № 7330 від 28.11.2001, укладеного з ВАТ «ЛЗФВ», експертним шляхом не надається можливим. Нежитлова будівля кузні літ. «Щ-1», площею 74,0 кв. м станом на 29.05.2017 була наявна в натурі на земельній ділянці площею 0,2638 га на вулиці Зеленій, 149-Г у місті Львові, кадастровий номер :02:005:0330, яка була передана в оренду ТОВ «Компанія ВЕЕМ-Металавтопром» Львівською міською радою на підставі договору оренди від 31.03.2017. Нежитлова будівля, яка позначена в Технічному паспорті на кузню літ. «Щ-1», площею 74,0 кв. м, що за адресою: м. Львів, вул. Зелена, 149, виготовленому ФОП Лабою Петро Івановичем 29.05.2017 на земельній ділянці площею 0,2638 га на вулиці Зеленій, :02:005:0330, станом на момент проведення дослідження відсутня.

ТОВ «Компанія ВЕЕМ-Металавтопром» звернулося до суду з позовом до ТзДВ «Львівський завод фрезерних верстатів» про визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності за ТзДВ «Львівський завод фрезерних верстатів» на кузню літ. Щ-1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 101), загальною площею 74 кв. м, за адресою м. Львів, вул. Зелена, 149 у м. Львові, та припинення права власності ТзДВ «Львівський завод фрезерних верстатів» на кузню літ. Щ-1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 101), загальною площею 74 кв. м, за адресою м. Львів, вул. Зелена, 149 у м. Львові, посилаючись на незаконність проведеної реєстрації.

ТзДВ «Львівський завод фрезерних верстатів» звернулося до суду з зустрічним позовом до ТОВ «Компанія ВЕЕМ-Металавтопром» про зобов'язання відповідача відшкодувати в натурі заподіяну шкоду, а саме: зобов'язання ТОВ «Компанія ВЕЕМ-Металавтопром» знести зведену на місці кузні нежитлову будівлю Т-1 площею 983,8 кв. м, 2018 року побудови, цегляну, а також знести поверх з мансардою площею 713,0 кв. м нежитлової будівлі Т1-1, які є складовими частинами об'єкта нерухомого майна з назвою «експериментальний цех та нежитлова будівля» по вул. Зелена, 149-Г у м. Львові, реєстраційний номер об'єкта 101, та зобов'язання ТОВ «Компанія ВЕЕМ-Металавтопром» відновити будівлю кузні в стані, який передбачений Технічним паспортом на кузню літ. Щ-1, що складений станом на 29.05.2017 ФОП Лабою П.І., з розташуванням відповідно до Паспортизації земельної ділянки Львівського заводу фрезерних верстатів по вул. Зеленій у м. Львові, виготовленої Державним інститутом «УкрЗахідДІІНТР» станом на 1994 рік.

Суд першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, у задоволенні позову ТОВ «Компанія ВЕЕМ-Металавтопром» відмовив через безпідставність і обрання неефективного способу захисту. У задоволенні зустрічного позову ТзДВ «Львівський завод фрезерних верстатів» також відмовлено з огляду на не доведення складу цивільного правопорушення, що є підставою для покладення на особу відповідальності з відшкодування шкоди.

ТзДВ «Львівський завод фрезерних верстатів» не погодилося з судовими рішення в частині відмови в задоволенні зустрічного позову і у поданій касаційній скарзі на обґрунтування підстави касаційного оскарження судових рішень послалося на те, зокрема, що суди при вирішенні спору неправильно застосували пункт 1 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» без урахування висновків Верховного Суду щодо її правильного застосування, викладених у постанові від 24.01.2020 у справі № 910/10987/18, стосовно того, що державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає. Подібні висновки наведено у постановах Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17, від 27.02.2018 у справі № 925/1121/17, від 17.04.2019 у справі № 916/675/15. Суди попередніх інстанцій порушили положення статті 86, 236, 237, 238 ГПК і не здійснили безпосереднього дослідження всіх наявних у справі доказів, не мотивували відхилення та неврахування окремих доказів, не навели мотивів визнання певних доказів більш вірогідними щодо окремих обставин предмету доказування у справі, залишили без уваги та встановлення ряд значимих для справи обставин, на встановленні яких наполягав відповідач.

Відповідно до частин 1, 2 статті 300 ГПК, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Верховний Суд, переглянувши судові рішення в межах, передбачених статтею 300 ГПК, виходить із такого.

Як установлено судами попередніх інстанцій, предметом зустрічного позову є вимога ТзДВ «Львівський завод фрезерних верстатів», заявлена до ТОВ «Компанія ВЕЕМ-Металавтопром», про зобов'язання відшкодувати в натурі заподіяну шкоду.

Відповідно до частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди визначено статтею 1166 ЦК.

За змістом статті 1166 ЦК майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина 1). Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини

Отже, підставами для покладення відповідальності на особу, яка заподіяла шкоду, відповідно до статті 1166 ЦК є: протиправна поведінка особи, що заподіяла шкоду, шкідливий результат такої поведінки, тобто настання, наявність самої шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою і настанням шкоди; вина особи у заподіянні шкоди.

Наявність всіх зазначених умов є обов'язковим для прийняття судом рішення про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

За загальним правилом шкода підлягає відшкодуванню: в повному обсязі - відшкодовується як реальна шкода, тобто втрачене або пошкоджене майно в результаті протиправної поведінки правопорушника, так і упущена вигода; особою, яка безпосередньо завдала шкоду.

У деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Доведення відсутності вини у спричиненні шкоди відповідно до вимог статті 1166 ЦК покладено на відповідача.

У справі, що розглядається, судами першої та апеляційної інстанцій установлено такі обставини:

- у діях ТОВ «Компанія ВЕЕМ-Металавтопром» відсутня протиправна поведінка, оскільки товариство придбало майно за адресою м. Львів, вул. Зелена, 149, за договором купівлі-продажу будівель від 28.11.2001, укладеним з ВАТ «Львівський завод фрезерних верстатів», оформило необхідну документацію та у 2018 році здійснило будівельно-монтажні роботи, в результаті яких здійснено реєстрацію права власності нерухомого майна;

- з часу придбання будівель ТОВ «Компанія ВЕЕМ-Металавтопром» відкрито та безперешкодно володіло та користувалося придбаним майном та орендованими земельними ділянками;

- на підставі наявних у матеріалах справи доказів, у тому числі з урахуванням висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи, неможливо встановити хто, в який проміжок часу і яким чином зруйнував кузню, вимоги щодо відновлення якої є предметом зустрічного позову про зобов'язання відповідача відшкодувати в натурі заподіяну шкоду, та в якому конкретно місці знаходилася будівля кузні;

- ТзДВ «Львівський завод фрезерних верстатів» не довело належними та допустимими доказами наявність протиправної поведінки відповідача та причинно наслідкового зв`язку між шкодою та діями ТОВ «Компанія ВЕЕМ-Металавтопром».

За загальними правилами розподілу обов`язку доказування, кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (частини 1, 3 статті 74 ГПК).

Відповідно до статті 79 ГПК наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 ГПК передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З урахуванням наведеного, вирішуючи спір, з огляду на предмет і підстави заявленого позову, відповідно до встановлених фактичних обставин справи та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про не доведення позивачем у встановленому процесуальним законом порядку всіх елементів складу цивільного правопорушення та обставин, що свідчать про наявність правових підстав для покладення на відповідача обов'язку з відшкодування шкоди.

За змістом пункту 1 частини 2 статті 287 ГПК підставами касаційного оскарження судових рішень є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Оскарження судових рішень з підстави, передбаченої у пункті 1 частини 2 статті 287 ГПК, можливе за наявності таких складових: неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права апеляційним судом у справі, в якій подано касаційну скаргу, та у постанові Верховного Суду, яка містить висновок щодо застосування цієї ж норми права у подібних правовідносинах; ухвалення різних за змістом судових рішень у справі, в якій подано касаційну скаргу, та у справі, в якій винесено постанову Верховного Суду; спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 зазначено, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об'єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов'язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об'єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб'єктним і об'єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб'єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов'язково мають бути тотожними, тобто однаковими. Відсутність такої подібності зумовлює закриття касаційного провадження.

ТзДВ «Львівський завод фрезерних верстатів» у касаційній скарзі підставу касаційного оскарження судових рішень, передбачену пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК, обґрунтувало тим, що судами першої та апеляційної інстанцій при вирішенні спору неправильно застосовано положення пункту 1 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та не враховано висновків Верховного Суду щодо застосування цієї норми права, викладених у постановах від 24.01.2020 у справі № 910/10987/18 (позов про звернення стягнення на предмет іпотеки), від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17 (позов про визнання протиправним та скасування рішення ради), від 27.02.2018 у справі № 925/1121/17 (позов про визнання права власності на частину будівлі), від 17.04.2019 у справі № 916/675/15 (позов про визнання незаконним та скасування рішення ради).

Аналіз висновків, зроблених у оскаржуваних судових рішеннях у справі № 914/639/21, у якій подано касаційну скаргу, не свідчить про їх невідповідність висновкам, викладеним у наведених постановах Верховного Суду, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, оскільки зазначені висновки не є різними за своїм змістом, а зроблені судами з урахуванням інших фактичних обставин, встановлених судами попередніх інстанцій у кожній справі, які формують зміст правовідносин і зумовили прийняття відповідного рішення, що не дає підстави вважати правовідносини у цих справах подібними.

При цьому необхідно зазначити, що цитування скаржником окремих висновків, наведених у вказаних вище постановах Верховного Суду, не є належним правовим обґрунтуванням підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК.

Разом із тим посилання скаржника в касаційній скарзі на загальні правові висновки Верховного Суду у наведених справах без вказівки на те, які саме норми права було неправильно застосовано судами першої та апеляційної інстанцій у справі, що розглядається, з огляду на предмет зустрічного позову (про зобов'язання відповідача відшкодувати в натурі заподіяну шкоду), за відсутності посилання на обставини, які є подібними до обставин справи, що розглядається, також не є належним правовим обґрунтуванням підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК, а зміст зазначених скаржниками постанов не свідчить про застосування судами попередніх інстанцій у справі, що розглядається, зазначених норм права без урахування висновків, викладених у цих постановах.

З урахуванням встановлених фактичних обставин у справі, що розглядається, зазначені ТзДВ «Львівський завод фрезерних верстатів» доводи про неправильне застосування судами попередніх інстанцій наведених норм матеріального права з огляду на підстави оскарження є необґрунтованими, отже, підстава касаційного оскарження судових рішень, передбачена пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК, не знайшла свого підтвердження під час розгляду справи.

Разом із тим відповідно до пункту 4 частини 2 статті 287 ГПК підставами касаційного оскарження судових рішень є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами 1, 3 статті 310 цього Кодексу.

Так, у частині 1 статті 310 ГПК наведено підстави, які є обов'язковими для скасування судових рішень та направлення справи на новий розгляд.

Такими підставами касаційна скарга не обґрунтована.

За змістом частини 3 статті 310 ГПК підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: 1) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу; або 2) суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або 3) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або 4) суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Проте касаційна скарга не обґрунтована і підставами для скасування судових рішень, передбаченими у пунктах 2, 3, 4 частини 3 статті 310 ГПК.

Доводи касаційної скарги щодо не дослідження судами попередніх інстанцій наведених скаржником доказів, Верховний Суд вважає виключно намаганням спрямувати касаційний суд втрутитися у фактичну складову оскаржуваних судових рішень та надати власну оцінку зазначеним доказам, однак в силу положень частини 2 статті 300 ГПК суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Посилання у касаційній скарзі на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального закону щодо надання оцінки поданим сторонами доказам Верховний Суд вважає формальними, адже в оскаржуваних судових рішеннях скаржнику було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації саме спірних правовідносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному аспектах.

Отже, доводи, наведені в касаційній скарзі, що стосуються процесу доказування, оцінки доказів судом, фактично спрямовані на спонукання Суду до необхідності переоцінки поданих сторонами доказів і встановлення нових обставин справи, проте відповідно до норм статті 300 ГПК зазначене виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Водночас суд касаційної інстанції вважає за необхідно зауважити, що умовою застосування пункту 1 частини 3 статті 310 ГПК є висновок про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини 2 статті 287 ГПК. Проте у цій справі заявлена скаржником підстава оскарження судових рішень з посиланням на пункт 1 частини 2 статті 287 ГПК є необґрунтованими, про що зазначено вище.

Інші доводи касаційної скарги не обґрунтовані підставами касаційного оскарження, визначеними частиною 2 статті 287 ГПК, не спростовують наведених висновків та не впливають на них.

Наведене в сукупності виключає можливість задоволення касаційної скарги.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 308 ГПК суд касаційної інстанції, за результатами розгляду касаційної скарги, має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 309 ГПК передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Ураховуючи те, що доводи касаційної скарги про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права при прийнятті судових рішень в оскаржувані частині не знайшли свого підтвердження, суд касаційної інстанції дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а постанови суду апеляційної інстанції та рішення суду першої інстанції у частині відмови в задоволенні зустрічного позову у справі № 914/639/21 - без змін. Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 ГПК покладається на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Львівський завод фрезерних верстатів» залишити без задоволення.

2. Постанову Західного апеляційного господарського суду від 22.10.2024 та рішення Господарського суду Львівської області від 25.07.2024 у частині відмови в задоволенні зустрічного позову у справі № 914/639/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.С. Берднік

Судді: Н.О. Багай

В.А. Зуєв