УХВАЛА

м. Київ

06.02.2025Справа № 910/1369/25

За заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «М-ЛИТ»

про вжиття заходів забезпечення позову до подання позовної заяви

особи, які можуть одержати статус учасників справи:

1) Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»,

2) Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» АТ «Українська залізниця»

Суддя Удалова О.Г.

Без виклику представників

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «М-ЛИТ» (далі - заявник, особа, що має намір звернутися з позовом) звернулось до Господарського суду міста Києва з заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, в якій вказує про намір звернутись до суду з позовом про визнання банківської гарантії виконання від 08.03.2024 № G0324/4265 такою, що не підлягає виконанню.

У заяві про забезпечення позову заявник просить суд заборонити Акціонерному товариству Комерційному банку «Приватбанк» здійснювати оплату філії Центр забезпечення виробництва» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (код 40081347) на виконання Гарантії виконання від 08.03.2024 № G0324/4265 до моменту набрання законної сили рішенням у справі.

В обґрунтування заяви заявник зазначає, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до відмови позивачу в позові та як наслідок, до неможливості повернення сплачених грошових коштів, що ускладнить та/або унеможливить поновлення порушених прав та законних інтересів позивача.

Розглянувши подану Товариством з обмеженою відповідальністю «М-ЛИТ» заяву про забезпечення позову до подання позовної заяви, суд зазначає таке.

Положеннями ст. 136 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, заходи до забезпечення позову можуть вживатися лише за умов, визначених ст. 136 ГПК України, а саме:

- якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду;

- якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема: забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Як вказано у постанові Верховного Суду від 13.01.2020 по справі № 922/2163/17, забезпечення позову - це, по суті, обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача. Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Велика Палати Верховного Суду у постанові від 24.04.2024 у справі № 754/5683/22 виснувала, що при застосуванні заходів забезпечення позову ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами.

Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії (постанова Верховного Суду від 26.06.2024 у справі № 916/938/24).

При цьому достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову господарським судам слід враховувати, що такими заходами не повинні блокуватися господарська діяльність юридичної особи, порушуватися права осіб, що не є учасниками судового процесу, застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.

Так, зі змісту заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "М-ЛИТ" про забезпечення позову вбачається, що останнє має намір звернутись до суду з позовом про визнання банківської гарантії виконання від 08.03.2024 № G0324/4265 такою, що не підлягає виконанню, який (позов) буде подано протягом 10 днів після подання заяви про забезпечення позову, як це передбачено ч. 3 ст. 138 ГПК України.

З огляду на те, що вказана позовна вимога (заявника заяви про забезпечення позову) є позовною вимогою немайнового характеру, судове рішення у разі задоволення позову не вимагатиме примусового виконання, отже, у такому разі має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18.

Поряд з цим, суд зазначає, що гарантія є видом забезпечення виконання зобов`язання (ст. 546 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 560 Цивільного кодексу України за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Відповідно до ч. 1 ст. 563 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії.

Отже, підставою для пред`явлення вимог до гаранта є порушення принципалом виконання своїх зобов`язань перед бенефіціаром за основним зобов`язанням. Тобто гарант сплачує бенефіціару відповідну суму за гарантією при настанні гарантійного випадку, під яким розуміється невиконання або неналежне виконання принципалом своїх зобов`язань.

При цьому наявність факту порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією, встановлюється гарантом при настанні так званого гарантійного випадку та розгляді вимоги кредитора про сплату грошової суми, в якій останній повинен вказати, у чому полягає порушення принципалом основного зобов`язання, і, відповідно, гарант здійснює платіж по гарантії лише у випадку невиконання чи неналежного виконання принципалом основного зобов`язання, що забезпечене.

Натомість відсутність такого порушення основного зобов`язання, забезпеченого гарантією, може бути, зокрема, підставою для відмови у задоволенні вимог бенефіціара (кредитора) гарантом при розгляді вимоги кредитора про сплату грошової суми за гарантією.

Аналогічні висновки викладені також у постанові Верховного Суду від 18.01.2023 у справі № 910/3334/22.

Таким чином, обставини наявності чи відсутності порушення боржником основного зобов`язання підлягають дослідженню та встановленню під час розгляду справи по суті, суд не може забезпечувати позов у спосіб, який буде сприяти невиконанню зобов`язання, зокрема, шляхом заборони гаранту вчиняти дії щодо виконання банківської гарантії.

Заборона судом здійснювати оплату на виконання банківської гарантії до моменту набрання законної сили рішенням у справі є підставою не виконувати зобов`язання щодо банківської гарантії (аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 06.06.2023 у справі № 910/6924/22).

Тобто, вживаючи заявлений Товариством з обмеженою відповідальністю "М-ЛИТ" захід забезпечення позову шляхом заборони банку виконувати зобов`язання за гарантією, судом фактично буде надана оцінка позовним вимогам у даній справі по суті.

Крім того, суд зазначає, що гарантія є строковим зобов`язанням, а строк розгляду справи та відповідно строк дії ухвали про забезпечення позову може значно перевищувати цей строк.

На даний час у суду відсутні обґрунтовані підстави вважати, що для Товариства з обмеженою відповідальністю "М-ЛИТ" можуть виникнути в майбутньому складнощі у поверненні суми гарантії, натомість у разі вжиття заявлених заходів забезпечення позову та у разі відмови в задоволенні позову для бенефіціара настануть незворотні наслідки, які суперечитимуть самій суті такого виду забезпечення виконання зобов`язань як гарантія.

Таким чином, судом не беруться до уваги доводи заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, оскільки обставини щодо співмірності застосування такого заходу, як заборона Акціонерному товариству Комерційний банк «Приватбанк» здійснювати оплату філії "Центр забезпечення виробництва" АТ "Українська залізниця" на виконання гарантії від 08.03.2024 № G0324/4265, не відповідають вимогам процесуального законодавства щодо розумності, адекватності та збалансованості інтересів сторін, доведеності обставин реальної загрози ефективному захисту порушених чи оспорюваних прав і інтересів позивача в разі невжиття судом заявлених заходів забезпечення позову.

Враховуючи вищевикладене, суд відмовляє Товариству з обмеженою відповідальністю "М-ЛИТ" у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову до подання позовної заяви шляхом заборони Акціонерному товариству Комерційний банк «Приватбанк» здійснювати оплату філії "Центр забезпечення виробництва" АТ "Українська залізниця" на виконання гарантії від 08.03.2024 № G0324/4265.

Керуючись ст.ст. 74, 136, 137, 140, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "М-ЛИТ" про забезпечення позову до подання позовної заяви у справі № 910/1369/25 відмовити.

Ухвала підписана та набирає законної сили 06.02.2025.

Ухвала підлягає оскарженню в порядку, встановленому чинним Господарським процесуальним кодексом України.

Суддя О.Г. Удалова