УХВАЛА

м. Київ

06.02.2025Справа № 910/9800/23

Суддя Привалов А.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні за участю секретаря судового засідання Мазура В.М.

заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська вантажна локомотивна компанія"

за участю приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мельниченка К.П.

про розстрочку виконання рішення від 19.10.2023 та додаткового рішення від 02.11.2023

у справі № 910/9800/23

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Залізничні Експрес-Перевезення"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська вантажна локомотивна компанія"

про стягнення 173 522,54 грн,

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська вантажна локомотивна компанія"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Залізничні Експрес-Перевезення"

про стягнення 340 000,00 грн

За участю представників сторін:

від позивача (стягувача): Калініченко Б.І.;

від відповідача (заявника): Лунькова В.І.

УСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Залізничні Експрес-Перевезення" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська вантажна локомотивна компанія" про стягнення 173 522,54 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем зобов`язань за Договором № 5725-Ю оренди тепловоза з локомотивно-складацькими бригадами від 10.12.2021, внаслідок чого виникла заборгованість у сумі 80422,17 грн, за порушення строків сплати якої нараховані пеня в сумі 45 521,15 грн, штраф - 21021,11 грн, 3% річних - 3219,09 грн та інфляційні втрати в сумі 23 339,02 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.07.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, визнано справу малозначною та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

На адресу Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю Українська вантажна локомотивна компанія" надійшла зустрічна позовна заява про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Залізничні Експрес-Перевезення" 340 000,00 грн безпідставно набутих коштів, оскільки сторонами не було підписано у встановленому порядку Договору оренди тепловоза, як стверджує позивач.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.08.2023 прийнято зустрічну позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська вантажна локомотивна компанія" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Залізничні Експрес-Перевезення" про стягнення 340 000,00 грн до спільного розгляду з первісним позовом. Зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська вантажна локомотивна компанія" об`єднано в одне провадження з первісним позовом у справі №910/9800/23. Постановлено розгляд справи №910/9800/23 здійснювати за правилами загального позовного провадження; замінено розгляд справи по суті підготовчим засіданням.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.10.2023 у справі № 910/9800/23, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 18.12.2024, первісний позов задоволено частково. Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська вантажна локомотивна компанія" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Залізничні Експрес-Перевезення" заборгованість у розмірі 80 422,17 грн, 3% річних - 3219,09 грн, інфляційні втрати - 23 339,02 грн, пеню - 11 920,10 грн, штраф - 21 021,11 грн та судовий збір у розмірі 2098,82 грн. В іншій частині позову - відмовлено. У задоволенні зустрічного позову відмовлено повністю.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 02.11.2023 у справі №910/9800/23, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 18.12.2024, задоволено частково заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Залізничні Експрес-Перевезення" про ухвалення додаткового рішення по справі № 910/9800/23. Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська вантажна локомотивна компанія" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Залізничні Експрес-Перевезення" витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 16 127,18 грн. В іншій частині вимог - відмовлено.

21.01.2025 через канцелярію Господарського суду міста Києва від відповідача отримано заяви про розстрочку виконання рішення суду від 19.10.2023 (вх. № 07-10/545/25) та про розстрочку виконання додаткового рішення від 02.11.2023 (вх. №07-10/543/25).

Приписами статті 331 ГПК України передбачено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Якщо судове рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, чи рішення, що підлягає виконанню, набрало законної сили, то відсутність матеріалів судової справи у зв`язку з їх витребуванням судом апеляційної чи касаційної інстанції не перешкоджає розгляду заяви, передбаченої абзацом першим цієї частини, крім випадку зупинення виконання судового рішення судом касаційної інстанції або зупинення виконавчого провадження.

Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у двадцятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Отже, наведеними процесуальними положеннями унормовано, що заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська вантажна локомотивна компанія" про розстрочку виконання рішення Господарського суду міста Києва від 19.10.2023 та додаткового рішення суду від 02.11.2023 у справі №910/9800/23 підлягають розгляду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.01.2025 об`єднано в одне провадження заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська вантажна локомотивна компанія" про розстрочку виконання рішення Господарського суду міста Києва від 19.10.2023 у справі № 910/9800/23 (вх. № 07-10/545/25) та заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська вантажна локомотивна компанія" про розстрочку виконання додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 02.11.2023 у справі № 910/9800/23 (вх. №07-10/543/25). Судове засідання по розгляду заяв Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська вантажна локомотивна компанія" призначено на 06.02.2025.

04.02.2025 через систему «Електронний суд» від представника позивача отримано заперечення щодо встановлення розстрочки виконання судових рішень у справі №910/9800/23.

Присутній у судовому засіданні 06.02.2025 представник заявника підтримав подані заяви про розстрочку виконання судових рішень, з підстав наведених у заявах.

Представник позивача заперечив проти задоволення поданих відповідачем заяв, посилаючись на те, що заборгованість відповідача перед позивачем існує більше трьох років та відповідно у ТОВ "Українська вантажна локомотивна компанія" було достатньо часу для її погашення. Крім того, дохід ТОВ "Українська вантажна локомотивна компанія" у довоєнний період був значно меншим ніж дохід, що отримав відповідач у період війни, що спростовує той факт, що війна негативно впливає на фінансові спроможності ТОВ "Українська вантажна локомотивна компанія". Серед іншого, відповідно до відкритих даних вартість активів ТОВ "Українська вантажна локомотивна компанія" становить 123 170 100,00 грн, що у 683 рази вище, ніж зобов`язання ТОВ "Українська вантажна локомотивна компанія" перед ТОВ "Залізничні Експрес-Перевезення" встановлені у рамках справи № 910/9800/23.

Розглянувши заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська вантажна локомотивна компанія" про розстрочку виконання рішення Господарського суду міста Києва від 19.10.2023 та додаткового рішення суду від 02.11.2023 у справі №910/9800/23, суд дійшов висновку про відмову в її задоволенні з огляду на слідуюче.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" встановлено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Статтею 326 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

В свою чергу, частиною 1 статті 331 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Відповідно до частин 3 та 4 статті 331 Господарського процесуального кодексу України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

В зв`язку з тим, що розстрочка продовжує період відновлення порушеного права стягувача, при її наданні, суди в цілях вирішення питання про можливість її надання, а також визначення строку продовження виконання рішення суду, повинні враховувати закріплені в нормах матеріального права, і перш за все у Європейській конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, що є частиною національного законодавства, допустимі межі надання відстрочки виконання судового рішення.

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка чи розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, згідно якої "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру..", а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи. До того ж, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв`язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого невиконання.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання розстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер. Обставини, які зумовлюють надання розстрочки виконання рішення суду повинні бути об`єктивними, непереборними, іншими словами - виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

Так, у п. 40 рішення від 17.05.2005 у справі "Чіжов проти України" суд зазначив, що затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається п. 1 ст. 6 Конвенції. На державі лежить позитивне зобов`язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці.

Із підстав, умов та меж надання розстрочки виконання судового рішення слідує, що безпідставне надання відстрочки чи розстрочки без обґрунтованих на те мотивів, без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

Отже, питання щодо надання розстрочення виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі.

Таким чином, враховуючи, що необхідною умовою задоволення заяви про надання розстрочки виконання рішення суду є з`ясування факту дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати не тільки доводи боржника, а і заперечення кредитора, зокрема, щодо і його фінансового стану. При цьому, суд повинен врахувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але, перш за все, повинен врахувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Суд зазначає, що заявником не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження існування виключних обставин, що можуть бути підставою для розстрочення виконання рішення суду, зокрема, наявності доказів, що підтверджують неможливість його виконання або обумовлюють наявність ускладнень під час виконання судового акту.

Так, в обгрунтування необхідності розстрочення виконання рішення суду, заявник посилається на складне матеріальне становище викликане введенням воєнного стану у державі, що, у свою чергу, вплинуло на можливість виконання договірних зобов`язань перед партнерами за укладеними договорами.

Однак, суд звертає увагу на положення частини 2 статті 617 Цивільного кодексу України, яка передбачає, що відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов`язань контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від відповідальності за порушення зобов`язання.

Крім того, заявник зазначив, що виконання рішення суду істотно ускладнюється через настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили): військову агресію РФ проти України, що стало підставою для введення воєнного стану 24.02.2022 року.

Підтвердженням факту настання форс-мажорних обставин є лист від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 Торгово-промислової палати України, яким підтверджено, що з 24.02.2022 вказані обставини до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб до договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язкам, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання форс-мажорних обставин (настання непереборної сили).

Втім, як убачається з матеріалів справи, строк виконання зобов`язань відповідача у даній справі настав у грудні 2021 року, тобто до настання форс-мажорних обставин.

Однак, відповідач жодних дій щодо погашення заборгованості, як у період розгляду справи в суді, так і на даний час не вчинив.

Судом серед іншого також враховано відсутність у матеріалах справи будь-яких доказів, які підтверджують скрутне матеріальне становище відповідача на день звернення з заявами про розстрочку виконання рішення господарського суду.

Крім того, суд звертає увагу заявника, що положеннями Господарського процесуального кодексу України взагалі не передбачена можливість вирішення питання щодо розстрочки або відстрочки стягнення винагороди приватного виконавця.

З огляду на вищевикладене, враховуючи заперечення позивача, матеріальні інтереси обох сторін та приймаючи до уваги, що заявником (боржником) всупереч приписів частини 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України не надано беззаперечних, неспростовних доказів неможливості чи утруднення на даний час виконання рішення суду, відсутності коштів та винятковості випадку, з наявністю якого процесуальний закон пов`язує можливість надання розстрочення виконання судового рішення, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяв Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська вантажна локомотивна компанія" про розстрочку виконання рішення Господарського суду міста Києва від 19.10.2023 та додаткового рішення суду від 02.11.2023 у справі №910/9800/23.

На підставі викладеного вище та керуючись ст. 234, 235, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити в задоволенні заяв Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська вантажна локомотивна компанія" про розстрочку виконання рішення Господарського суду міста Києва від 19.10.2023 та додаткового рішення суду від 02.11.2023 у справі №910/9800/23.

2. Згідно ч. 1 ст.235 Господарського процесуального кодексу України, дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у порядку, встановленому статтею 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено та підписано: 11.02.2025.

Суддя А.І. Привалов