УХВАЛА

05 лютого 2025 року

м. Київ

cправа № 911/3031/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Волковицька Н. О. - головуючий, Могил С. К., Случ О. В.,

розглянувши матеріали касаційної скарги ОСОБА_1

на ухвалу Господарського суду Київської області від 04.11.2024 та ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 06.01.2025 у справі

за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівських областях

до ОСОБА_1 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "ТД "Сігма Компанє",

про повернення майна у державну власність,

ВСТАНОВИВ:

27.01.2025 до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду через систему «Електронний суд» надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Київської області від 04.11.2024 та ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 06.01.2025 у справі № 911/3031/19.

Перевіривши доводи заявника касаційної скарги, дослідивши матеріали справи та додані до касаційної скарги документи, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на таке.

У частині оскарження ухвали Господарського суду Київської області від 04.11.2024 Верховний Суд зазначає таке.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.01.2025, що оскаржується, відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Київської області від 04.11.2024 у справі № 911/3031/19.

Отже, оскаржувана ухвала Господарського суду Київської області від 04.11.2024 у цій справі не була переглянута в апеляційному порядку.

Пунктом 2 частини першої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати касаційну скаргу на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 13, 14, 21, 25, 26, 28, 30 частини 1 статті 255 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 ГПК України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи, що скаржник просить скасувати ухвалу Господарського суду Київської області від 04.11.2024, яка не переглянута в апеляційному порядку, це виключає перегляд такого судового рішення в касаційному порядку за касаційною скаргою відповідача і є підставою для відмови в прийнятті касаційної скарги в цій частині.

Оскаржувана ухвала Північного апеляційного господарського суду від 06.01.2025 про відмову у відкритті апеляційного провадження у справі №911/3031/19 відповідно до пункту 3 частини першої статті 287 ГПК України підлягає касаційному оскарженню.

Не погоджуючись з ухвалою Господарського суду Київської області від 04.11.2024 у цій справі, якою в задоволенні клопотання ОСОБА_1 за вх.№ суду 8226/24 від 17.07.2024 про поновлення пропущеного строку на подання скарги на дії державного виконавця відмовлено, а скаргу ОСОБА_1 за вх. № суду 3095/24 від 17.07.2024 на дії (бездіяльність) державного виконавця залишено без розгляду, скаржник звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив поновити строк на апеляційне оскарження та скасувати оскаржуване рішення.

Відповідно до частини першої статті 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

За приписами частини другої статті 256 ГПК України учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Як встановлено судом апеляційної інстанції оскаржувану ухвалу Господарського суду Київської області постановлено 04.11.2024, згідно з довідкою про доставку електронного листа відповідач/апелянт отримав дане рішення суду 04.11.2024 о 22:14, отже останній день на оскарження (з урахуванням абзацу другого частини шостої статті 242 ГПК України) був 15.11.2024. Відповідач/апелянт звернувся з апеляційною скаргою через електронний суд 19.11.2024, тобто з пропуском десятиденного строку на апеляційне оскарження ухвали, визначеного статтею 256 ГПК України.

В обґрунтування поданого клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження заявник зазначив, що він ознайомився із оскаржуваною ухвалою лише 11.11.2024.

Розглянувши заявлене апелянтом клопотання суд дійшов висновку про його необґрунтованість, з огляду на що ухвалою від 09.12.2024 відповідно до частини третьої статті 260 ГПК України залишив скаргу без руху з наданням десятиденного строку для подання обґрунтованого клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження з наведенням поважних причин пропуску такого строку.

Крім цього, відповідно до частини другої статті 260 ГПК України суд перевіривши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Київської області від 04.11.2024 у справі №911/3031/19 та додатки до неї, також установив, що до останньої скаржником не було додано докази направлення апеляційної скарги з додатками позивачу, Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівських областях, та третій особі, Товариству з обмеженою відповідальністю "ТД "Сігма Компанє".

Судом установлено, що апелянт отримав ухвалу суду від 09.12.2024 через електронний суд 09.12.2024 о 19:40 год. Отже, останнім днем для усунення недоліків було 20.12.2024.

Суд зазначив, що станом на дату постановлення ухвали від 06.01.2025, апелянт не усунув недоліки, які були зазначені в ухвалі суду від 09.12.2024.

З огляду на вищевикладене, оскаржуваною ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.01.2025 було відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на підставі пункту 4 частини першої статті 261 ГПК України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Про вказані наслідки відповідач був повідомлений ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.12.2024 про залишення без руху поданої апеляційної скарги. Разом з цим, заявником у визначений строк не усунуто недоліки апеляційної скарги та не наведено інших поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Київської області від 04.11.2024 у справі № 911/3031/19 у цій справі.

Згідно з частиною четвертою статті 260 ГПК України якщо заяву не буде подано особою протягом десяти днів з дня вручення ухвали або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 261 цього Кодексу.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Водночас, як наголошує Європейський суд з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби (пункти 37 - 38 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Мушта проти України").

У рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України" Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (пункт 52 рішення ЄСПЛ у справі "Рябих проти Росії", № 52854/39, пункт 46 рішення ЄСПЛ у справі "Устименко проти України" № 32053/13).

Отже, забезпечення принципу res judicata є однією з найважливіших засад гарантування державою реалізації права людини на справедливий суд і втручання суду в усталені правовідносини допускається у виняткових випадках.

Здійснення перегляду судового рішення, яке набрало законної сили і є чинним, призведе до порушення принципу правової певності як однієї з найважливіших засад гарантування державою реалізації права людини на справедливий суд, тому таке рішення не може бути поставлено під сумнів, а здійснення перегляду цього рішення не є виправданим та обґрунтованим, оскільки може мати наслідком порушення прав інших осіб, які покладаються на чинність рішення, здійснюючи свої права та обов`язки протягом усього часу чинності цього рішення.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників судочинства та своєчасного виконання ними передбачених ГПК України певних процесуальних дій.

Інститут строків в господарському процесі сприяє досягненню юридичної визначеності, а також стимулює учасників господарського процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Серед доводів касаційної скарги заявник зазначає про наявність практики Верховного Суду щодо визнання поважними причинами пропуску процесуальних строків, пов`язаних з введенням воєнного стану на території України, коли пропуск строку знаходиться в прямому причинному зв`язку з обставинами, підтвердженими відповідними доказами. Крім цього, посилаючись на практику Європейського суду щодо права на доступ до суду вважає, що скаржник усунув недоліки апеляційної скарги та мав поважні причини пропуску строку апеляційного оскарження.

Вказані обставини не спростовують висновків апеляційного господарського суду та не викликають сумнівів щодо правомірності застосування норм права (статей 260 та 261 ГПК України), оскільки підстави касаційної скарги не відповідають обставинам, встановленим та викладеним у судових рішеннях у цій справі, зокрема в оскаржуваній ухвалі.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про відмову у відкритті апеляційного провадження, судом встановлено, що заявником у визначений строк не усунуто недоліки апеляційної скарги та не надано суду обґрунтованого клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, про наслідки чого з посиланням на норми процесуального законодавства його було повідомлено в ухвалі про залишення апеляційної скарги без руху, тоді як вказані в скарзі причини пропуску строку оскарження судом визнані неповажними з огляду на отримання оскржуваного рішення суду 04.11.2024, тоді як заявник посилався на ознайомлення з ним лише 11.11.2024 до закінчення строку на оскарження 15.11.2024.

Отже, суд керувався частиною четвертою статті 260 ГПК України, відповідно до якої, якщо заяву про поновлення строку апеляційного оскарження не буде подано особою в зазначений строк або вказані підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 261 цього Кодексу, за змістом пункту 4 частини першої якої також передбачено, що суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновками апеляційного господарського суду, що неподання апелянтом клопотання про поновлення строку оскарження з наведенням інших підстав для його поновлення з наданням відповідних доказів на підтвердження цих підстав, відповідно до частини четвертої статті 261 ГПК України є підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження.

Відповідно до частини другої статті 293 ГПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Виходячи з наведеного, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість касаційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 06.01.2025 у справі № 911/3031/19 та відмову у відкритті касаційного провадження, адже у цій справі правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Керуючись статтями 174, 234, 287, 293 ГПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Господарського суду Київської області від 04.11.2024 та ухвалу Північного апеляційного господарського суду від 06.01.2025 у справі № 911/3031/19.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий Н. О. Волковицька

Судді С. К. Могил

О. В. Случ