СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2025 року м. Харків Справа № 917/2230/24

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Пуль О.А., суддя Білоусова Я.О. , суддя Здоровко Л.М.

за участі секретаря судового засідання Андерс О.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду в режимі відеоконференції апеляційну скаргу (вх.№3031П/2) Акціонерного товариства Райффайзен Банк на ухвалу Господарського суду Полтавської області від 16.12.2024 у справі №917/2230/24 (повний текст ухвали складено та підписано 16.12.2024 суддею Погрібною С.В. у приміщенні Господарського суду Полтавської області) за результатом розгляду заяви про забезпечення позову

за позовом Акціонерного товариства Райффайзен Банк, м.Київ,

до 1.Товариства з обмеженою відповідальністю Лібра Ойл, м.Полтава,

2. ОСОБА_1 , м.Обухів,

3. ОСОБА_2 , м.Обухів,

про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

10.12.2024 Акціонерне товариство "Райффайзен Банк" звернулось до Господарського суду Полтавської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю Лібра Ойл, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в якій просить:

- стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю Лібра Ойл (адреса: 36039, м. Полтава, вул. Чорновола Вячеслава, б. 18; фактична адреса: 08700, Київська обл., м. Обухів, вул. Київська, 132/2, оф. 22; ), ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства Райффайзен Банк (адреса: 01011, м. Київ, вул. Генерала Алмазова, 4А; ) заборгованість за Договором про надання овердрафту № 015/3187/1569858 від 05.12.2023 у сумі 970 905,52 грн, з якої: 943 341,10 грн - заборгованість за кредитом; 27 564,42 грн - заборгованість за відсотками;

- стягнути пропорційно з Товариства з обмеженою відповідальністю Лібра Ойл та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Райффайзен Банк судовий збір у сумі - 11 650,86 грн.

11.12.2024 Акціонерне товариство "Райффайзен Банк" до Господарського суду Харківської області подано заяву (вх. № 16858)про забезпечення зазначеного позову, в якій Банк просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_3 , яка належить на праві власності ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ).

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 16.12.2024 у справі №917/2230/24, відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову.

В обгрунтування ухвали суд послався на незазначення позивачем всупереч положень статей 74, 136 Господарського процесуального кодексу України достатньо обґрунтованих та підтверджених відповідними доказами фактичних обставин, з якими пов`язується застосування заявлених позивачем заходів забезпечення позову.

При цьому суд виходив з того, що за змістом положенень статті 136 Господарського процесуального кодексу України умовою застосування заходів до забезпечення позову позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. При цьому достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.Натомість, як зазначив суд першої інстанції, до поданої заяви позивачем не додано жодних доказів, які б свідчили про намір чи реальні дії відчуження ОСОБА_2 будь-якого майна, а наведені позивачем в обґрунтування заяви доводи ґрунтуються виключно на його сумнівах та не доведені доказами на підтвердження реальних, існуючих обставин щодо таких намірів чи дій.

Акціонерне товариство Райффайзен Банк з ухвалою Господарського суду Полтавської області від 16.12.2024 у справі №917/2230/24 не погодилося, звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на нез`ясування господарським судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, просить цю ухвалу скасувати повністю та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву Акціонерного товариства "Райффайзен Банк" про забезпечення позову.Вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_3 , що належить на праві власності ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ).

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на безпідставність посилання суду як на умову вжиття заходів забезпечення позову у даній справі на необхідність надання позивачем доказів, які б свідчили про намір чи реальні дії з відчуження ОСОБА_2 будь-якого майн, враховуючи те, що на спірному майні відсутні будь-які обмеження щодо його відчуження відповідачем, а тому останній без жодних перешкод може його відчужити до ухвалення рішення у даній справі, що унеможливить поновлення прав та інтересів позивача, у зв`язку з чим накладення арешту на належне ОСОБА_2 на праві власності нерухоме майно-квартиру АДРЕСА_3 , є реальним способом забезпечення виконання судового рішення і захисту прав та інтересів позивача, тоді як подання прямих доказів щодо підготовки та наміру ОСОБА_2 відчужити зазначене майно з метою унеможливити виконання судового рішення у даній справі є неможливим через те, що про такі дії відповідачі не повідомляють сторін у справі.

При цьому скаржник зазначає, що ч. 2 статті 136 Господарського процесуального кодексу України в якості умови для вжиття заходів забезпечення позову визначено достатність лише самого припущення заявника про можливе невиконання ймовірного рішення суду внаслідок невжиття таких заходів, за відсутності вимог щодо надання доказів на підтвердження такого припущення.

Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.12.2024 для розгляду справи сформовано склад суду: головуючий суддя-доповідач Пуль О.А., суддя Білоусова Я.О., суддя Здоровко Л.М.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 15.01.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Райффайзен Банк на ухвалу Господарського суду Полтавської області від 16.12.2024 у справі №917/2230/24 та повідомлено учасників справи про призначення розгляду апеляційної скарги на 06.02.2025 р. о 15:30 годині у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61022, місто Харків, проспект Незалежності, 13, 1-й поверх, у залі засідань №104.

Відповідно до частин 1, 2 ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши у межах доводів та вимог апеляційної скарги законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила таке.

Предметом даного апеляційного перегляду є ухвала господарського суду першої інстанції про відмову у забезпеченні позову.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом вказаної норми, забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів позивача, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Згідно зі статтею 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб, забороною відповідачу вчиняти певні дії, забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

За змістом наведених норм забезпечення позову по суті - це тимчасові обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача чи інших осіб з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача та недопущення в разі задоволення позову немайнового характеру істотного утруднення чи неможливості ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За своєю суттю такий засхід забезпечення позову як арешт майна - це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майн.

При розгляді заяви про забезпечення позову не вирішується питання про законність та обґрунтованість позовних вимог. До предмета доказування на цій стадії входить лише питання про те, чи може існуючий стан організації правовідносин ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення, унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У рішенні Конституційного Суду України від 16.06.2011 №5-рп/2011 у справі N 1-6/2011 зазначено, що судочинство охоплює, зокрема, інститут забезпечення позову, який сприяє виконанню рішень суду і гарантує можливість реалізації кожним конституційного права на судовий захист, встановленого статтею 55 Конституції України.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача чи інших осіб з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення, а також у здійсненні ефективного захисту або поновленні порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом статті 136 Господарського процесуального кодексу України у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

- розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

- наявності зв`язку між певним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову чи забезпечити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду;

- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду, імовірності ускладнення чи непоновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, у разі невжиття таких заходів;

- запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Водночас, адекватність заходів забезпечення позову, що застосовуються господарським судом, визначається їх відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві чи іншим особам вчиняти певні дії.

Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист якого просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві чи іншим особам вчиняти певні дії. Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб`єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

При цьому співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Разом з цим, положення зазначеної норми статті 136 Господарського процессуального кодексу України пов`язують вирішення питання про забезпечення позову з обґрунтуванням обставин необхідності такого забезпечення в контексті положень статей 73, 74 ГПК України, яке (забезпечення) застосовується в якості гарантії задоволення вимог позивача.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини 3 статті 13 та ч. 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Сторона, яка звертається з заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення з такою заявою. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ч. 3 ст. 13, ст. 73, ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Отже, заява про забезпечення позову повинна бути обґрунтованою з поданням належних і допустимих доказів, що підтверджують можливість виникнення в подальшому ускладнень при виконанні судового рішення, забезпеченні ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення суду.

Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

Само лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Аналогічний висновок щодо умов вжиття заходів забезпечення позову викладений в постановах Верховного Суду від 21.02.2020 у справі №910/9498/19, від 17.09.2020 у справі №910/72/20, від 15.01.2021 у справі №914/1939/20, від 16.02.2021 у справі №910/16866/20, від 15.04.2021 у справі №910/16370/20, від 24.06.2022 у справі №904/3783/21, від 26.09.2022 у справі №911/3208/21).

З огляду на наведене, колегія суддів відхиляє як такі, що не ґрунтуються на нормах процесуального права доводи скаржника щодо того, що Господарським процесуальним кодексом України в якості умови для вжиття заходів забезпечення позову майнового характеру визначено достатність лише самого припущення заявника про можливе невиконання ймовірного рішення суду внаслідок невжиття таких заходів, за відсутності вимог щодо надання доказів на підтвердження такого припущення.

В обгрунтування заяви про забезпечення позову Акціонерне товариство Райффайзен Банк посилається на те, що для забезпечення реального виконання рішення Господарського суду Полтавської області у даній справі, в разі задоволення позовних вимог, необхідним є вжиття судом заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на належне 3-му відповідачеві на праві власності нерухоме майно -квартиру АДРЕСА_3 , зважаючи на те, що на спірному майну відсутні будь-які обмеження щодо його відчуження 3-м відповідачем, а тому останній, без жодних перешкод, може його відчужити до ухвалення рішення у даній справі, що унеможливить поновлення прав та інтересів позивача у даній справі.

При цьому, на думку заявника, такий спосіб заходу забезпечення позову як накладення арешту на належне 3-му відповідачеві нерухоме майно відповідає обставинам справи та, водночас, вжиття такого заходу забезпечення позову не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямований лише на збереження існуючого становища сторін до завершення розгляду справи по суті.

Разом з цим, заявник вказує на неможливість подання прямих доказів щодо підготовки та наміру ОСОБА_2 відчужити вказану вище квартиру з метою унеможливити виконання ймовірного судового рішення у даній справі, так як про такі дії відповідачі не повідомляють сторін по справі, а отже, існує реальна потреба в застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, яке належить на праві власності ОСОБА_2 , що забезпечить реальне виконання судового рішення у даній справі, оскільки у випадку відчуження майна відповідачем призведе до порушення прав та інтересів Позивача та завдасть останньому значних матеріальних збитків за невиконання судового рішення у справі № 917/2230/24 про стягнення заборгованості з 3-го відповідача ОСОБА_2 за рахунок вказаного нерухомого майна.

Проте, як обґрунтовано зазначив суд першої інстанції, позивачем у порушення вимог ч. 3 ст. 13, статей 73, 74 , ч. 2 статті 136 Господарського процесуального кодексу України не додано жодних доказів, які б свідчили про намір чи реальні дії з відчуження ОСОБА_2 будь-якого майна, а наведені позивачем в обґрунтування заяви доводи ґрунтуються виключно на його сумнівах та не доведені доказами на підтвердження реальних, існуючих обставин, які б давали підстави для наявності достатньо обґрунтованого припущення щодо таких намірів чи дій.

Ураховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не знайшли підтвердження, а оскаржувана ухвала постановлена з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана ухвала без змін.

Відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги залишаються за скаржником.

Керуючись статтями 240, 269, 270, 275-276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд;-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Райффайзен Банк залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Полтавської області від 16.12.2024 у справі №917/2230/24 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження до Верховного Суду передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 12.02.2025.

Головуючий суддя О.А. Пуль

Суддя Я.О. Білоусова

Суддя Л.М. Здоровко