УХВАЛА

м. Київ

05.02.2025Справа № 910/1287/25
Господарський суд міста Києва у складі судді Карабань Я.А., розглянувши

заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «М-ЛИТ»

про забезпечення позову до його подання

особи, які можуть отримати статус учасника справи:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «М-ЛИТ»

відповідач: Акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України»

третя особа: Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі філії «Центр забезпечення виробництва» АТ «Українська залізниця»

Суддя Я.А.Карабань

Без виклику сторін

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «М-ЛИТ» (надалі - заявник) із заявою про забезпечення позову, в якій просить суд вжити заходи забезпечення позову до подання позовної заяви, а саме до набрання законної сили рішенням у справі заборонити Акціонерному товариству «Державний експортно-імпортний банк України» здійснювати оплату філії «Центр забезпечення виробництва» АТ «Українська залізниця» на виконання гарантії від 01.08.2024 №24-63GR0005.

У заяві про забезпечення позову заявник вказує, що він буде звертатися до Господарського суду міста Києва з позовом про визнання банківської гарантії від 01.08.2024 №24-63GR0005 такою, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування заяви заявник зазначає, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до відмови позивачу в позові і, як наслідок, до неможливості повернення сплачених грошових коштів, що ускладнить та/або унеможливить поновлення порушених прав та законних інтересів позивача.

Розглянувши заяву про забезпечення позову до подання позовної заяви, суд приходить до висновку про таке.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає стаття 136 Господарського процесуального кодексу України, згідно з приписами якої господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується, зокрема, забороною відповідачу вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті (ч. 4, 11 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України).

Отже, забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи. Воно полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову.

При вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову господарський суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості, адекватності та співмірності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду, імовірності ускладнення чи непоновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

При цьому достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову господарським судам слід враховувати, що такими заходами не повинні блокуватися господарська діяльність юридичної особи, порушуватися права осіб, що не є учасниками судового процесу, застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.

Так, зі змісту заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «М-ЛИТ» про забезпечення позову вбачається, що майбутньою позовною вимогою буде визнання банківської гарантії такою, що не підлягає виконанню.

З огляду на те, що вказана позовна вимога (заявника заяви про забезпечення позову) є немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, то в такому разі має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.08.2018 року у справі №910/1040/18.

При цьому суд зазначає, що гарантія є видом забезпечення виконання зобов`язання.

Згідно ст. 560 Цивільного кодексу України за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов`язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Відповідно до ч. 1 ст. 563 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов`язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії.

Отже, підставою для пред`явлення вимог до гаранта є порушення принципалом виконання своїх зобов`язань перед бенефіціаром за основним зобов`язанням. Тобто гарант сплачує бенефіціару відповідну суму за гарантією при настанні гарантійного випадку, під яким розуміється невиконання або неналежне виконання принципалом своїх зобов`язань.

При цьому, наявність факту порушення боржником основного зобов`язання, забезпеченого гарантією, встановлюється гарантом при настанні так званого гарантійного випадку та розгляді вимоги кредитора про сплату грошової суми, в якій останній повинен вказати, у чому полягає порушення принципалом основного зобов`язання, і, відповідно, гарант здійснює платіж по гарантії лише у випадку невиконання чи неналежного виконання принципалом основного зобов`язання, що забезпечене.

Натомість відсутність такого порушення основного зобов`язання, забезпеченого гарантією, може бути, зокрема, підставою для відмови у задоволенні вимог бенефіціара (кредитора) гарантом при розгляді вимоги кредитора про сплату грошової суми за гарантією.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 18.01.2023 у справі №910/3334/22.

Так, суд приймає до уваги, що враховуючи те, що обставини відсутності чи наявності порушення боржником основного зобов`язання підлягають дослідженню і встановленню під час розгляду справи по суті, суд не може забезпечувати позов у спосіб, який буде сприяти невиконанню зобов`язання, зокрема шляхом заборони гаранту вчиняти дії щодо виконання банківської гарантії.

Заборона судом здійснювати оплату на виконання банківської гарантії до моменту набрання законної сили рішенням у справі є підставою не виконувати зобов`язання щодо банківської гарантії (аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 06.06.2023 у справі №910/6924/22).

Отже, вживаючи заявлений Товариством з обмеженою відповідальністю «М-ЛИТ» захід забезпечення позову, суд фактично надасть оцінку позовним вимогам у даній справі по суті, заборонивши банку виконувати зобов`язання за гарантією.

Також варто враховувати, що гарантія є строковим зобов`язанням, а строк розгляду справи та відповідно строк дії ухвали про забезпечення позову може значно перевищувати цей строк.

На даний час у суду відсутні обґрунтовані підстави вважати, що для Товариства з обмеженою відповідальністю «М-ЛИТ» можуть виникнути в майбутньому складнощі у поверненні суми гарантії, натомість у разі вжиття заявлених заходів забезпечення позову та в разі відмови в задоволенні позову для бенефіціара настануть незворотні наслідки, які суперечитимуть самій суті такого виду забезпечення виконання зобов`язань як гарантія.

Підсумовуючи викладене вище, здійснивши оцінку доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, обставини щодо співмірності застосування такого заходу, як заборона Акціонерному товариству «Державний експортно-імпортний банк України» здійснювати оплату філії «Центр забезпечення виробництва» АТ «Українська залізниця» на виконання гарантії від 01.08.2024 №24-63GR0005, суд приходить до висновку, що такі заходи забезпечення позову не відповідають вимогам процесуального законодавства щодо розумності, адекватності та збалансованості інтересів сторін, доведеності обставин реальної загрози ефективному захисту порушених чи оспорюваних прав і інтересів позивача в разі невжиття судом заявлених заходів забезпечення позову.

За наведених обставин підстави для задоволення заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «М-ЛИТ» про вжиття заходів забезпечення до подання позову відсутні, а тому в її задоволенні суд відмовляє.

У зв`язку з відмовою в задоволенні заяви, сплачена заявником сума судового збору за її подання покладається на позивача та йому не відшкодовується.

Керуючись статтями 136, 137, 140, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «М-ЛИТ» про забезпечення позову до подання позовної заяви відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена у встановленому законом порядку.

Суддя Я.А.Карабань