ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2025 року

м. Київ

cправа № 911/3465/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Ємця А. А. (головуючий), Булгакової І. В., Малашенкової Т. М.

за участю секретаря судового засідання Рєзнік А.В.,

представників учасників справи:

позивача - Лисенка В. О.,

відповідача - Гаврися Я. Б.,

третя особа - не з`явився,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Центренерго» (далі - ПАТ «Центренерго», скаржник, відповідач)

на рішення Господарського суду Київської області від 24.04.2024 (суддя Карпечкін Т. П.)

та постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.11.2024 (головуючого: Яковлєвої М. Л. суддів: Коробенка Г. П., Тищенка О. В.)

у справі № 911/3465/23

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» (далі - позивач, ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України»)

до ПАТ «Центренерго»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» (далі - ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг»)

про стягнення 362 733 248,49 грн.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст і підстави позовних вимог

1.1. ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» звернулося з позовом до ПАТ «Центренерго» про стягнення основного боргу в сумі 322 063 544,52 грн за поставлений у періоди з 20.09.2022 до 31.10.2022, з 02.11.2022 до 29.11.2022 та з 30.12.2022 до 05.01.2023, але неоплачений природній газ, а також нарахованих за невиконання вказаного обов`язку пені в сумі 25 161 719,56 грн, 3 % річних в сумі 5 685 897,61 грн та інфляційних втрат в сумі 9 822 086,90 грн.

1.2. Позовні вимоги мотивовано тим, що за результатами державного конкурсу та відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 № 917-р позивача визначено постачальником «останньої надії» на ринку природного газу, тобто постачальником, який не має право відмовити в укладенні договору постачання природного газу на обмежений період часу;

- 26.10.2021 набула чинності постанова Кабінету Міністрів України від 25.10.2021 № 1102 «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 року № 809 і від 09.12.2020 року № 1236», у п. 2 якої встановлено зобов`язання Акціонерного товариства «Магістральні газопроводи України», Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України», операторів газорозподільних систем забезпечити автоматичне включення оператором газотранспортної системи за участю операторів газорозподільних систем до портфеля постачальника «останньої надії» обсягів природного газу, спожитих з 01.10.2021, крім іншого, бюджетними установами (в значенні Бюджетного кодексу України), постачання природного газу яким не здійснювалося жодним постачальником;

- у зв`язку з відсутністю постачання природного газу іншим постачальником оператором газотранспортної системи за участю операторів газорозподільних систем об`єми природного газу, спожитого відповідачем у визначені періоди, останнього автоматично включено до портфеля постачальника «останньої надії» - позивача, а спожитий відповідачем у вказані періоди природний газ, відповідно, віднесено до об`ємів, поставлених позивачем.

2. Короткий зміст судових рішень судів попередніх інстанцій

2.1. Господарський суд Київської області рішенням від 24.04.2024 у цій справі, залишеним без змін згідно з постановою Північного апеляційного господарського суду від 19.11.2024, позов задовольнив.

2.2. Задовольняючи позовні вимоги, суди першої та апеляційної інстанції виходили з того, що наявними у матеріалах справи доказами підтверджується як факт включення відповідача до реєстру споживачів постачальника «останньої надії» та віднесення газу, спожитого відповідачем, до портфеля постачальника «останньої надії», так і обсяги спожитого газу та те, що вказаного газу відповідач не оплатив, з огляду на що позивач має право на стягнення як вартості вказаного газу, так і нарахованих за прострочення виконання обов`язку з його оплати, інфляційних втрат, 3 % річних та пені у заявлених позивачем до стягнення сумах.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги

3.1. У касаційній скарзі відповідач просить Суд судові рішення попередніх інстанцій скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у позові.

3.2. Відповідач у додаткових письмових поясненнях, які надійшли до Верховного Суду 03.02.2025, просить врахувати ці пояснення у справі, касаційну скаргу задовольнити, а судові рішення попередніх інстанцій скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у позові.

3.3. Отже, Суд подані відповідачем додаткові письмові пояснення з додатками до матеріалів справи оцінюватиме їх у межах статті 300 ГПК України.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

4. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

4.1. Обґрунтовуючи підставу для відкриття касаційного провадження, передбачену пунктом 1, 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), скаржник зазначає, що:

- суди попередніх інстанцій неналежно та неповно оцінили усі обставини та докази у справі, а також не застосували до спірних правовідносин ст. 613 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та неправильно застосували ст. 230, 231 Господарського кодексу України (далі - ГК України) 625 ЦК України без урахування правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду Касаційного господарського суду від 17.11.2022 у справі № 911/1395/21;

- рішення судів попередніх інстанцій оскаржуються ПАТ «Центренерго» на підставі п. 3 ч. 2 ст. 287 ГПК України, оскільки вони прийняті з порушенням ст. 86, ч. 5 ст. 236 ГПК України у зв`язку із неналежною та неповною оцінкою усіх обставин справи та доказів, в тому числі умов Типового договору постачання природного газу постачальником «останньої надії», а саме п. 4.3, 4.4., пп. 3 п. 6.2. Договору, яким сторони врегулювали порядок проведення розрахунків та обов`язку виставлення рахунку на оплату, що призвело до незастосування до спірних правовідносин ст. 613 ЦК України, при цьому з аналізу відкритих джерел, зокрема Єдиного державного реєстру судових рішень та дайджестів Верховного Суду, вбачається, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

5. Доводи інших учасників справи

5.1. Позивач та третя особа правом на подання письмового відзиву на касаційну скаргу, передбаченим статтею 295 ГПК України, не скористалися.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

6. Суди попередніх інстанцій встановили такі обставини:

6.1. ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 04.07.2017 № 880, здійснює ліцензійне постачання природного газу на території України.

6.2. За результатами державного конкурсу та відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 № 917-р ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» визначено постачальником «останньої надії» на ринку природного газу.

6.3. Відповідно до п. 26 ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу» постачальник «останньої надії» - це визначений Кабінетом Міністрів України постачальник, який не має права відмовити в укладенні договору постачання природного газу на обмежений період часу.

6.4. Відповідно до абзацу 1 пункту 2 глави 5 розділу IV Кодексу газотранспортної системи (далі - Кодекс ГТС) з моменту реєстрації споживача за постачальником в інформаційній платформі постачальник набуває статусу діючого постачальника для такого споживача (крім майбутніх періодів постачання, які заброньовані за іншими постачальниками в інформаційній платформі, постачання природного газу постачальником «останньої надії» та випадків, передбачених цією главою) та вважається, що з цього моменту зазначений постачальник забронював за собою цього споживача на наступні розрахункові періоди та є відповідальним за обсяги споживання природного газу цим споживачем. Реєстрація споживача в Реєстрі споживачів постачальником «останньої надії» здійснюється на період, що не може перевищувати граничний строк постачання, визначений Законом України «Про ринок природного газу» та Правилами постачання природного газу.

6.5. Згідно з абзацом 10 пункту 2 глави 5 розділу IV Кодексу ГТС реєстрація побутового споживача, споживача, що здійснює виробництво теплової енергії, або оператора газорозподільної системи (крім випадку наявності заборгованості оператора газорозподільної системи перед постачальником «останньої надії») здійснюється автоматично в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії» на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи за умови відсутності на інформаційній платформі інформації про відключення або ініціювання діючим постачальником відключення його об`єкта у випадках, зокрема, відсутності за три дні до кінцевої дати постачання природного газу поточним постачальником побутового споживача або споживача, що здійснює виробництво теплової енергії, в Реєстрі іншого постачальника. У такому випадку постачання здійснюється з дня, наступного за кінцевим днем постачання попереднім постачальником.

6.6. За положеннями абзацу 14 пункту 2 глави 5 вказаного розділу Кодексу ГТС дата початку постачання природного газу споживачу постачальником «останньої надії» визначається в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії» на інформаційній платформі.

6.7. Відповідно до абзацу 1 пункту 1 глави 2 розділу IV Кодексу ГТС з метою уніфікації та однозначної ідентифікації суб`єктів ринку природного газу та точок комерційного обліку, розміщених на об`єктах газової інфраструктури, та для забезпечення спрощення процедур зміни постачальників природного газу та електронного обміну даними між суб`єктами ринку природного газу на національному рівні використовується система кодування, рекомендована Європейською мережею операторів газотранспортних систем (ENTSOG).

6.8. В абзаці 2 пункту 1 глави 2 розділу IV Кодексу ГТС визначено, що для кодування використовується EIC-код, при цьому згідно з абзацом 4 вказаного пункту глави 2 розділу IV Кодексу ГТС кожному суб`єкту ринку природного газу та/або точці комерційного обліку може бути присвоєно лише один EIC-код. Зазначене обумовлює відсутність в інформаційній платформі найменувань споживачів, у зв`язку з чим їх ідентифікація здійснюється виключно за присвоєними EIC-кодами.

6.7. Факт включення відповідача до реєстру споживачів постачальника «останньої надії» та віднесення газу, спожитого відповідачем, до портфеля постачальника «останньої надії» з наведених підстав підтверджується листом Оператора ГТС від 04.07.2023 № ТОВВИХ-23-9006 та інформацією щодо остаточної алокації відборів споживача з ЕІС-кодом-56Х00Е; інформацією щодо споживачів, які були зареєстровані в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії» від Оператора ГРМ (форма № 10); відомостями з інформаційної платформи Оператора ГТС щодо споживача з ЕІС-кодом 56Х00Е (у вигляді принтскрину з особистого кабінету позивача на інформаційній платформі оператора ГТС).

6.8. З матеріалів справи вбачається, що ЕІС-код споживача природного газу Публічного акціонерного товариства «Центренерго» є 56Х00Е.

6.9. Відповідно до пункту 1 розділу VI Правил постачання природного газу, затверджених НКРЕКП постановою від 30.09.2015 № 2496 (далі - Правила), постачальник «останньої надії» здійснює постачання природного газу споживачам на умовах договору постачання природного газу, який укладається з урахуванням вимог цього розділу та має відповідати Типовому договору постачання природного газу постачальником «останньої надії», затвердженому постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2501, який є публічним, а його умови - однаковими для всіх споживачів.

6.10. Договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» укладається у випадках, передбачених пунктом 3 цього розділу, з урахуванням вимог статей 205, 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом публічної оферти постачальника «останньої надії» та її акцептування споживачем через факт споживання газу за відсутності іншого постачальника.

6.11. Договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» не потребує двостороннього підписання. На письмове звернення споживача постачальник «останньої надії» зобов`язаний протягом десяти робочих днів з дня отримання такого письмового звернення надати споживачу підписаний уповноваженою особою постачальника примірник договору постачання природного газу.

6.12. Договір постачання між постачальником «останньої надії» і споживачем вважається укладеним з дня, визначеного на інформаційній платформі оператора газотранспортної системи днем початку постачання природного газу споживачу в Реєстрі споживачів постачальника «останньої надії» відповідно до Кодексу газотранспортної системи.

6.13. Типовий договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» (далі - договір) затверджений НКРЕКП постановою від 30.09.2015 № 2501.

6.14. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач почав споживати природній газ з 01.05.2022 р.

6.15. Так, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» (постачальник) та Публічним акціонерним товариством «Центренерго» укладено типовий договір постачання природного газу постачальником «останньої надії» (далі - договір), відповідно до умов якого постачальник зобов`язується постачати природний газ споживачу в необхідних для нього об`ємах (обсягах), а споживач зобов`язується своєчасно сплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором.

6.16. Згідно з пунктом 3.1 договору постачання природного газу споживачу здійснюється з дня, визначеного інформаційною платформою оператора газотранспортної системи днем початку постачання в Реєстрі споживачів постачальника відповідно до Кодексу газотранспортної системи.

6.17. У пункті 3.3 договору передбачено, що період безперервного постачання природного газу постачальником не може перевищувати шістдесят діб протягом календарного року та триває до кінця календарного місяця, що настає за місяцем початку фактичного постачання природного газу споживачу постачальником, крім випадків дострокового розірвання договору.

6.18. Постачання природного газу здійснюється за ціною, оприлюдненою постачальником на своєму сайті. Така ціна визначається постачальником відповідно до розділу VI Правил постачання. Нова ціна є обов`язковою для сторін з дня, наступного за днем її оприлюднення постачальником на власному сайті (пункт 4.1 договору).

6.19. Відповідно до пункту 4.2 договору об`єм (обсяг) постачання природного газу споживачу за розрахунковий період визначається за даними оператора ГРМ/Оператора ГТС (для прямих споживачів) за підсумками розрахункового періоду, що містяться в інформаційній платформі оператора газотранспортної системи та надані споживачу Оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу.

6.20. Згідно з пунктом 4.3 договору постачальник зобов`язаний надати споживачу рахунок на оплату природного газу за цим договором не пізніше 10 числа календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, в обумовлений між постачальником і споживачем спосіб (поштою за замовчуванням, через електронний кабінет споживача тощо - якщо сторони це окремо обумовили).

6.21. За пунктом 4.4 договору споживач зобов`язаний оплатити рахунок, наданий постачальником відповідно до пункту 4.3 цього договору, до закінчення календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу.

6.22. Відповідно до підпункту 1 пункту 5.2 договору споживач зобов`язується забезпечувати своєчасну та повну оплату поставленого природного газу згідно з умовами цього договору.

6.23. Цей договір набирає чинності з дня, визначеного інформаційною платформою Оператора ГТС днем початку постачання природного газу споживачу в Реєстрі споживачів постачальника відповідно до Кодексу газотранспортної системи. Дія цього договору не може перевищувати шістдесят діб протягом календарного року та триває до кінця календарного місяця, наступного за місяцем, в якому почалося фактичне постачання природного газу постачальником. Розірвання (припинення дії) цього договору не звільняє споживача від обов`язку сплатити заборгованість постачальнику за цим договором (п. 11.1 договору).

6.24. У пункті 11.5 договору передбачено, що усі повідомлення за цим договором вважаються зробленими належним чином у разі, якщо вони здійснені в письмовій формі та надіслані за зазначеними в цьому договорі адресами сторін. Датою отримання таких повідомлень буде вважатися дата їх особистого вручення або дата поштового штемпеля відділу зв`язку одержувача.

6.25. Позивач зазначив, що проводив нарахування вартості спожитого споживачем природного газу виключно на підставі даних Оператора ГРМ про об`єм (обсяг) розподіленого / спожитого споживачем природного газу, які отримує в процесі доступу до інформаційної платформи оператора ГТС.

6.26. Вартість природного газу визначається шляхом множення об`ємів природного газу на ціну природного газу, визначену відповідно до встановленого тарифу.

6.27. З 1 жовтня 2021 ціна природного газу, що постачається постачальником «останньої надії», щоденно розраховується за формулою, наведеною в пункті 24 Порядку проведення конкурсу з визначення постачальника «останньої надії», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 № 809 в редакції постанови Кабінету Міністрів України № 1102.

6.28. Відповідно до п. 4.1 договору постачання природного газу здійснюється за ціною, оприлюдненою постачальником на своєму сайті, тож ціна природного газу (з урахуванням ПДВ) відповідно до умов договору опублікована / оприлюднена на сайті позивача за посиланням https://gas.ua/uk/business/news/pon-archive-price.

6.29. ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» виставило ПАТ «Центренерго» рахунок № 25916 від 10.10.2022 та акт приймання-передачі природного газу № 12485 від 30.09.2022 на оплату вартості 1,57938 тис. м куб природного газу, що був поставлений у періоді з 01.09.2022- 10.10.2022 в сумі 50 775,48 грн, рахунок № 1335 від 10.01.2023 та акт приймання-передачі природного газу № 17418 від 31.12.2022 на оплату вартості 278, 53582 тис. м куб природного газу, що був поставлений у періоді з 01- 31.12.2022 в сумі 9 005 421,34 грн та рахунок № 5086 від 10.02.2023 на оплату вартості 14 133,7701 тис. м куб природного газу, що був поставлений у періоді з 01.01.2023-10.02.2023, з урахуванням боргу за попередній період в загальній сумі 2 747 553 511,29 грн.

6.30. Відповідач, порушивши вимоги пункту 4.4 договору, не оплатив вартості поставленого природного газу в загальній сумі 322 063 544,52 грн.

7. Порядок і межі розгляду справи судом касаційної інстанції

7.1. Верховний Суд ухвалою від 14.01.2024, зокрема, відкрив касаційне провадження у цій справі на підставі пунктів 1, 3 частини другої статті 287 ГПК України.

7.2. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

7.3. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

8.1. Предметом касаційного перегляду є рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного господарського суду, прийнята за результатами перегляду рішення суду першої інстанції.

8.2. Верховний Суд зазначає, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційних скарг, наведених скаржниками і які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

8.3. Верховний Суд на підставі встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи, у межах доводів та вимог касаційної скарги, яка стала підставою для відкриття касаційного провадження, здійснює перевірку застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права і зазначає таке.

8.4. Так, обґрунтовуючи свої вимоги, скаржник у касаційній скарзі, зокрема, з посиланням на пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України зазначає, що суди першої та апеляційної інстанцій не застосували до спірних правовідносин ст. 613 ЦК України та неправильно застосували ст.ст. 230, 231 ГК України, ст. 625 ЦК України без урахування правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду Касаційного господарського суду № 911/1395/21 від 17.11.2022.

8.5. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

8.6. При цьому колегія суддів зазначає, що саме скаржник у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначає підставу, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема, пунктами 1 частини другої статті 287 ГПК України (що визначає сам скаржник), покладається на скаржника.

8.7. Отже, відповідно до положень пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

8.8. Водночас наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі недостатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є незастосування правових висновків, які мали б бути застосовані у подібних правовідносинах у справі, в якій Верховних Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається.

8.9. Отже, підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції для обґрунтування мотивувальної частини постанови. Саме лише цитування у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах. Неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права, зокрема, має місце тоді, коли суд першої чи апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі.

8.10. Що ж до визначення подібних правовідносин як за пунктом 1, так і за пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, то в силу приписів статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Верховний Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19, в якій визначено критерій подібності правовідносин.

8.11. Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 задля юридичної визначеності у застосуванні приписів процесуального закону, які зобов`язують визначати подібність правовідносин, конкретизувала висновки Верховного Суду щодо тлумачення поняття «подібні правовідносини», суть якого полягає у тому, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмета позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями, відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

8.12. При цьому Велика Палата Верховного Суду зазначила, що термін «подібні правовідносини» може означати як ті, що мають лише певні спільні риси з іншими, так і ті, що є тотожними з ними, тобто такими самими, як інші. Таку спільність або тотожність рис слід визначати відповідно до елементів правовідносин. Із загальної теорії права відомо, що цими елементами є їх суб`єкти, об`єкти та юридичний зміст, яким є взаємні права й обов`язки цих суб`єктів. Отже, для цілей застосування приписів процесуального закону, в яких вжитий термін «подібні правовідносини», зокрема пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України та пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України, таку подібність слід оцінювати за змістовим, суб`єктним та об`єктним критеріями.

8.13. З-поміж цих критеріїв змістовий (оцінювання спірних правовідносин за характером урегульованих нормами права та договорами прав і обов`язків учасників) є основним, а два інші - додатковими.

8.14. У кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів.

8.15. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що таку подібність суд касаційної інстанції визначає з урахуванням обставин кожної конкретної справи [див. постанови від 27.03.2018 у справі № 910/17999/16 (пункт 32); від 25.04.2018 у справі № 925/3/17 (пункт 38); від 16.05.2018 у справі № 910/24257/16 (пункт 40); від 05.06.2018 у справі № 243/10982/15-ц (пункт 22); від 31.10.2018 у справі № 372/1988/15-ц (пункт 24); від 05.12.2018 у справах № 522/2202/15-ц (пункт 22) і № 522/2110/15-ц (пункт 22); від 30.01.2019 у справі № 706/1272/14-ц (пункт 22)]. Це врахування слід розуміти як оцінку подібності насамперед змісту спірних правовідносин (обставин, пов`язаних із правами й обов`язками сторін спору, регламентованими нормами права чи умовами договорів), а за необхідності, зумовленої специфікою правового регулювання цих відносин, - також їх суб`єктів (видової належності сторін спору) й об`єктів (матеріальних або нематеріальних благ, щодо яких сторони вступили у відповідні відносини).

8.16. Предметом розгляду у справі № 911/1395/21 є позовні вимоги банку (кредитора) до боржника у межах процедури банкрутства боржника про стягнення заборгованості за кредитним договором № КІV0GA00000163, яка складається із заборгованості за наданим кредитом, процентів за користування кредитом, винагороди (комісії) та пені, що виникла у зв`язку із неналежним виконанням боржником умов кредитного договору щодо повернення наданих кредитних коштів.

8.17. Предметом розгляду справи, яка розглядається, є порушення умов договору поставки природного газу, внаслідок чого виникла заборгованість у відповідача за поставлений у періоди з 20.09.2022 до 31.10.2022, з 02.11.2022 до 29.11.2022 та з 30.12.2022 до 05.01.2023, але неоплачений природній газ, а також нарахованих за невиконання вказаного обов`язку пені, 3 % річних та інфляційних втрат.

8.18. Верховний Суд, оцінюючи і досліджуючи положення пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України як підставу касаційного оскарження судових рішень, виходить з того, що при встановленні доцільності посилання на постанову Верховного Суду кожен правовий висновок Суду потребує оцінки на релевантність у двох аспектах - чи є правовідносини подібними та чи зберігає ця правова позиція юридичну силу до спірних правовідносин, зважаючи на встановлені судами обставини справи. У такому випадку правовий висновок розглядається «не відірвано» від самого рішення, а через призму конкретних спірних правовідносин та відповідних нормативно-правових актів.

8.19. Проаналізувавши зміст вказаної вище постанови Верховного Суду, на яку покликається скаржник, за критеріями подібності, ураховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19, беручи до уваги правові висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2024 у справі № 910/14524/22, від 16.10.2024 у справі № 911/952/22, а також висновки об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22, Верховний Суд зазначає про неподібність цих справ з огляду на таке.

8.20. Колегія суддів звертає увагу на те, що посилання скаржника на неврахування висновків Верховного Суду як на підставу для касаційного оскарження не можуть бути взяті до уваги судом касаційної інстанції, якщо відмінність у судових рішеннях зумовлена не неправильним (різним) застосуванням норми права, а неоднаковими фактичними обставинами справ, які мають юридичне значення.

8.21. Колегія суддів зазначає, що посилання скаржника на викладені у постанові Верховного Суду висновки є необґрунтованими та фактично зводяться до намагання скаржника здійснити переоцінку доказів у справі.

8.22. Водночас Суд звертає увагу на те, що суд касаційної інстанції не має права здійснювати переоцінку обставин, з яких виходили суди при вирішенні справи, а повноваження суду касаційної інстанції обмежуються виключно перевіркою дотримання судами норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та виключно в межах доводів касаційної скарги (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 у справі № 925/698/16).

8.23. Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційний суд не встановив, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (див. висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц, Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 17.09.2020 у справі № 908/1795/19).

8.24. З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів, передбачених статтею 86 ГПК України, щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.

8.25. Верховний Суд вважає, що місцевий та апеляційний господарські суди оцінили подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням з урахуванням їх належності, допустимості, достовірності, вірогідності та взаємного зв`язку у їх сукупності. Суди попередніх інстанцій дали оцінку поданим сторонами доказам у їх сукупності, що відповідає приписам частини другої статті 86 ГПК України.

8.26. Отже, касаційна інстанція встановила, що висновки про застосування норм права, викладені у постанові Верховного Суду від 17.11.2022 у справі № 911/1395/21, на які посилається скаржник у своїй касаційній скарзі, стосуються правовідносин, які не є схожими з правовідносинами у справі № 911/3465/23.

8.27. Згідно з пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

8.28. Отже, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття касаційного провадження у справі № 911/3465/23 з підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, за касаційною скаргою скаржника.

8.29. Касаційне провадження у цій справі також відкрито на підставі п. 3 ч. 2 ст. 287 ГПК України

8.30. Відповідно до приписів пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, у випадку якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

8.31. Положення пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України спрямовані на формування єдиної правозастосовної практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин, та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору.

8.32. У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України, крім встановлення відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, обов`язковому дослідженню підлягає також питання щодо необхідності застосування таких правових норм для вирішення спору з огляду на встановлені фактичні обставини справи.

8.33. Колегія суддів апеляційного суду погодилася з висновком місцевого суду про наявність підстав для задоволення позову, оскільки позивач належними та допустимими доказами довів факт невиконання відповідачем свого обов`язку з оплати природного газу на суму 362 733 248,49 грн.

8.34. З матеріалів справи вбачається, що місцевий господарський суд, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку про те, що наявними у матеріалах справи доказами підтверджується як факт включення відповідача до реєстру споживачів постачальника «останньої надії» та віднесення газу, спожитого відповідачем, до портфеля постачальника «останньої надії», так і обсяги спожитого газу та те, що вказаного газу відповідач не оплати, з огляду на що позивач має право на стягнення як вартості вказаного газу, так і нарахованих за прострочення виконання обов`язку з його оплати, інфляційних втрат, 3 % річних та пені у заявлених позивачем до стягнення сумах.

8.35. Враховуючи встановлені судами обставини, колегія суддів апеляційної інстанції зазначила й про безпідставність тверджень відповідача про відсутність підстав для стягнення заборгованості за період з 01.01.2023 до 05.01.2023, оскільки у вказаний період на Зміївську ТЕС ПАТ «Центренерго» газ поставлявся третьою особою, що підтверджується укладеним з нею договором на постачання природного газу № 1/2023-ТЕС-ЦЕЗ від 06.01.2023, за умовами якого з урахуванням положень додаткової угоди № 10 від 25.05.2023 положення такого договору діють з 01.01.2023. Наявні у матеріалах справи докази свідчать, що у період з 01.01.2023 до 05.01.2023 в інформаційній платформі Оператора ГТС в реєстрі споживачів постачальника - третьої особи фактично зареєстровано не всі об`єкти споживача-відповідача, до яких постачався природній газ, а отже, в силу зазначених положень чинного законодавства об`єкти, які не були зареєстровані за будь-яким іншим постачальником, були включені до реєстру споживачів постачальника «останньої надії»-позивача та з огляду на вказане між позивачем та відповідачем укладено Договір постачання природного газу постачальником «останньої надії».

8.36. У касаційній скарзі скаржник зазначає, що рішення судів попередніх інстанцій прийняті з порушенням ст. 86, ч. 5 ст. 236 ГПК України у зв`язку із неналежною та неповною оцінкою усіх обставин справи та доказів, в тому числі умов Типового договору постачання природного газу постачальником «останньої надії», а саме п. 4.3, 4.4., пп. 3 п. 6.2. Договору, яким сторони врегулювали порядок проведення розрахунків та обов`язку виставлення рахунку на оплату, що призвело до незастосування до спірних правовідносин ст. 613 ЦК України, при цьому з аналізу відкритих джерел, зокрема Єдиного державного реєстру судових рішень та дайджестів Верховного Суду, вбачається, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

8.37. Верховний Суд виходить з того, що:

- згідно з пунктом 4.3 договору постачальник зобов`язаний надати споживачу рахунок на оплату природного газу за цим договором не пізніше 10 числа календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, в обумовлений між постачальником і споживачем спосіб (поштою за замовчуванням, через електронний кабінет споживача тощо - якщо сторони це окремо обумовили);

- за пунктом 4.4 договору споживач зобов`язаний оплатити рахунок, наданий постачальником відповідно до пункту 4.3 цього договору, до закінчення календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу;

- у підпункті 3 пункту 6.2 договору визначено, що постачальник зобов`язується, обчислювати і виставляти рахунки споживачу за поставлений природний газ відповідно до вимог та у порядку, передбачених Правилами постачання та цим Договором.

8.38. У статті 613 ЦК України передбачено, що:

- кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку;

- кредитор також вважається таким, що прострочив, у випадках, встановлених частиною четвертою статті 545 цього Кодексу;

- якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора;

- боржник не має права на відшкодування збитків, завданих простроченням кредитора, якщо кредитор доведе, що прострочення не є наслідком його вини або осіб, на яких за законом чи дорученням кредитора було покладено прийняття виконання;

- боржник за грошовим зобов`язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора.

8.39. Скаржник стверджує, що оскільки позивач не направив йому рахунок відповідно до умов договору, відбулося прострочення кредитора, наслідки чого передбачені ст. 613 ЦК України.

8.40. Дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі, Верховний Суд зазначає, що обставини щодо неправильного застосування судами норм матеріального права чи порушення норм процесуального права за відсутності висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права під час касаційного провадження не підтвердилися, оскільки доводи касаційної скарги стосуються виключно необхідності переоцінки доказів та зводяться до заперечення обставин, встановлених судами попередніх інстанцій під час розгляду справи, а також перегляду вже здійсненої оцінки доказів у справі. Скаржник наводить власне викладення обставин, які, на його думку, мали бути встановлені, що не узгоджується з положеннями статті 300 ГПК України, оскільки, касаційна інстанція згідно з частиною другою статті 300 ГПК України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

8.41. Верховний Суд виходить з того, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України скаржник повинен обґрунтувати, в чому саме полягає неправильне застосування норми матеріального права чи порушення норми процесуального права, щодо якої відсутній висновок Верховного Суду (у чому саме полягає помилка судів попередніх інстанцій при застосуванні відповідних норм права та як саме ці норми права суди застосували неправильно).

8.42. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.03.2023 у справі № 154/3029/14-ц зазначила, що правові висновки Верховного Суду не мають універсального характеру для всіх без винятку справ. З огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності та необхідності застосування правових висновків Великої Палати Верховного Суду в кожній конкретній справі.

8.43. Отже, формування Верховним Судом висновку має стосуватися спірних конкретних правовідносин, ураховуючи положення чинного законодавства та встановлені судами під час розгляду справи обставини. При цьому формування правового висновку не може здійснюватися поза визначеними статтею 300 ГПК України межами розгляду справи судом касаційної інстанції.

8.44. Як свідчить зміст оскаржуваних судових рішень, суди попередніх інстанцій досліджували та оцінювали доводи учасників справи через призму предмета, підстав позову та кола доказування, які входять у таку категорію справ.

8.45. Суди попередніх інстанцій встановили, що відповідно до п. 4.4 Типового договору позивач на адресу відповідача направляв відповідні рахунки на оплату поставленого природного газу № 25916 від 10.10.2022, № 1335 від 10.01.2023 та № 5086 від 10.02.2023. Факт направлення цих рахунків підтверджується списками рекомендованих листів, прийнятих АТ «Укрпошта» до пересилання.

8.46. Колегія суддів апеляційного суду не взяла до уваги посилання відповідача на те, що позивач не довів факту вручення рахунка на оплату № 5086 від 10.02.2023, оскільки для підтвердження факту вручення вказаного рахунка позивач надає рекомендований лист «Список № 14.02.2023-Юхнель», з якого взагалі неможливо встановити, яка саме кореспонденція була направлена на адресу ПАТ «Центренерго», а відповідно до даних офіційного сайту https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html за вказаним позивачем рекомендованим відправленням «Список № 14.02.2023-Юхнель`п.56 № 651» сайт видає таку інформацію: дані про відправлення за № 651 на цей час відсутні, тому що не зареєстровані в системі, та щодо цього зазначає про таке.

8.47. Рахунок на оплату № 5086 від 10.02.2023 був направлений позивачем 14.02.2023, на час звернення до суду з цим позовом (листопад 2023 року) інформація про вказане відправлення в оператора поштового зв`язку відсутня, оскільки інформація в автоматизованій системі АТ «Укрпошта» зберігається лише протягом 6-ти місяців та саме протягом цього терміну вказаний оператор поштового зв`язку здійснює перевірку та надає інформацію щодо пересилання та вручення поштових відправлень.

8.48. Верховний Суд дає правовий висновок шляхом буквального тлумачення норм права до конкретних обставин справи. Втім, наразі ставиться питання про надання правового висновку не в контексті застосування норм права, а в контексті з`ясування змісту п.4.4. та пп.3 п. 6.2 договору до спірних правовідносин та розуміння їх стороною, що є встановленням обставин в суді першої та апеляційної інстанції і перебуває поза межами повноважень Верховного Суду щодо надання правового висновку.

8.49. Верховний Суд не вбачає підстав для формування висновку з питань, порушених скаржником, з огляду на те що останній не довів неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм права.

8.50. Отже, зважаючи на встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи, у Верховного Суду відсутні підстави для надання правового висновку щодо застосування вказаних скаржником норм права у подібних правовідносинах.

8.51. Як вже зазначалося, доводи скаржника в цій частині, фактично зводяться до необхідності та наявності правових підстав для формування такого висновку Верховного Суду через призму вільного бачення скаржником змісту спірних правовідносин та заперечення обставин, встановлених судами попередніх інстанцій, і зводяться до їх переоцінки, що до того ж не може бути предметом розгляду в касаційному порядку в силу приписів частини другої статті 300 ГПК України.

8.52. Враховуючи викладене, наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, не отримала підтвердження під час касаційного провадження, що виключає скасування оскаржуваних судових рішень.

8.53. Суд акцентує, що, переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», а не «факту», отже, відповідно до статті 300 ГПК України перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи.

8.54. Зі змісту судових рішень вбачається, що у справі, яка розглядається, суди попередніх інстанцій надали оцінку доказам наданим сторонами, якими вони обґрунтовують свої вимоги та/або заперечення і які мають значення для розгляду цього господарського спору, до переоцінки яких в силу приписів статті 300 ГПК України суд касаційної інстанції вдаватись не може, оскільки встановлення обставин справи, дослідження доказів та надання правової оцінки цим доказам є повноваженнями судів першої й апеляційної інстанцій, що передбачено статтями 73- 80, 86, 300 ГПК України.

8.55. Отже, підстави касаційного оскарження, наведені скаржником у касаційній скарзі та додаткових поясненнях, у цьому випадку не отримали підтвердження, а тому підстави для скасування оскаржуваного судового рішення відсутні.

8.56. Верховний Суд у прийнятті цієї постанови керується й принципом res judicata, базове тлумачення якого вміщено в рішеннях Європейського суду з прав людини від 09.11.2004 у справі "Науменко проти України", 19.02.2009 у справі "Христов проти України", 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України", в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності, що вимагає поваги до остаточного рішення суду та передбачає, що перегляд остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду не може здійснюватися лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, а повноваження судів вищого рівня з перегляду (у тому числі касаційного) мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків. Відхід від res judicate можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини, наявності яких у цій справі скаржник не зазначив й не обґрунтував.

8.57. Колегія суддів касаційної інстанції, враховуючи рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" та від 28.10.2010 у справі "Трофимчук проти України", зазначає, що учасникам справи надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

9. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

9.1. Доводи скаржника про порушення судами попередніх інстанцій норм права при ухваленні оскаржуваних судових рішень за результатами перегляду справи в касаційному порядку не знайшли свого підтвердження з мотивів, викладених у розділі 8 цієї постанови.

9.2. Згідно з пунктом 5 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

9.3. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.

9.4. За змістом частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

9.5. Верховний Суд, переглянувши оскаржувані судові рішення в межах наведених у касаційній скарзі доводів, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, дійшов висновку про необхідність закриття касаційного провадження за касаційною скаргою у справі з підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, а з підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 3 цієї статті, касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій- без змін як такі, що ухвалені із додержанням норм права.

10. Судові витрати

10.1. Судовий збір, сплачений ПАТ «Центренерго» у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, покладається на скаржника, оскільки Суд касаційне провадження в частині підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, закриває, а в частині підстави, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, касаційну скаргу залишає без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 129, 296, 300, 308, 309, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В:

1.Касаційне провадження за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Центренерго» на рішення Господарського суду Київської області від 24.04.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.11.2024 у справі № 911/3465/23 з підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, закрити.

2. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Центренерго» на рішення Господарського суду Київської області від 24.04.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.11.2024 у справі № 911/3465/23 з підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, залишити без задоволення.

3. Рішення Господарського суду Київської області від 24.04.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 19.11.2024 у справі

№ 911/3465/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя А. Ємець

Суддя І. Булгакова

Суддя Т. Малашенкова