РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

21.01.2025Справа № 910/1977/24

За первісним позовом Державної організації "Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій", м. Київ

до Товариства з обмеженою відповідальністю "МБС-Інжинірінг", м. Київ

про стягнення 293 127,38 грн, -

та

зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "МБС-Інжинірінг", м. Київ

до Державної організації "Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій", м. Київ

про стягнення 37 240,70 грн

Суддя Морозов С.М.

За участю представників сторін:

від позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом): Левшунов Д.С. (в порядку самопредставництва);

від відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом): не з`явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

20.02.2024 року Державна організація "Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій" (позивач) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "МБС-Інжинірінг" (відповідач) суми переплачених коштів в розмірі 290 393,77 грн, суми 3% річних в розмірі 1 572,03 грн та суми інфляційних втрат в розмірі 1 161,58 грн, за Договором про постачання (закупівлю) електричної енергії №56 від 28.04.2023 року.

Ухвалою від 26.02.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у ній матеріалами.

01.03.2023 року від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за правилами спрощеного провадження з викликом сторін.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.03.2024 розгляд справи №910/1977/24 ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, судове засідання призначено на 30.04.2024.

12.03.2024 року від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що вартість спожитої електроенергії позивачем вирахувана невірно, оскільки не враховано тарифи електроенергії, встановлені рішеннями НКРЕКП. За розрахунками відповідача поверненню позивачу, з урахуванням 3% річних та інфляційних втрат, підлягає сума в розмірі 255 120,19 грн.

Окрім того, 12.03.2024 року Товариством з обмеженою відповідальністю "МБС-Інжинірінг" подано до суду зустрічну позовну заяву про стягнення з Державної організації "Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій" суми збитків в розмірі 37 240,70 грн. Позивачем за зустрічним позовом вимоги обґрунтовано тим, що вказану суму відповідач був вимушений оплатити власним коштом операторам як різницю вартості послуг з передачі та розподілу електричної енергії, оскільки всі складові (передача, розподіл) вимагали оплати в повному обсязі.

22.03.2024 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив та заперечення щодо прийняття зустрічного позову. У відповіді на відзив вказано, що підстав і доказів сплати сум заявлених до стягнення у зустрічній позовній заяві до справи не надано. Також у відповіді вказано, що договір позивачем за первісним позовом виконано в повному обсязі.

Ухвалою від 25.03.2023 року зустрічну позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "МБС-Інжинірінг" повернуто без розгляду.

В судовому засіданні 30.04.2024 року в справі оголошено перерву до 23.07.2024 року.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 15.05.2024 року ухвалу Господарського суду міста Києва від 25.03.2024 року скасовано та направлено до суду першої інстанції для розгляду зі стадії вирішення питання про можливість прийняття до розгляду зустрічної позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.05.2024 прийнято зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "МБС-Інжинірінг" до Державної організації "Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій" про стягнення 37 240,70 грн до спільного розгляду з первісним позовом по справі №910/1977/24, вимоги за зустрічним позовом об`єднано в одне провадження з первісним позовом та постановлено перейти до розгляду справи №910/1977/24 за правилами загального позовного провадження.

07.06.2024 до суду від позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, в якому зазначено, що зміна тарифів не передбачає автоматичну зміну умов договору, а тому, оскільки додаткових договорів між сторонами щодо зміни ціни не укладалось, застосуванню підлягає тариф, визначений договором. Також у відзиві зазначено, що відповідач за зустрічним позовом не погоджувався на зміну тарифу і застосування збільшеного тарифу є неправомірним.

В підготовчому засіданні 23.07.2024 судом було оголошено перерву до 15.10.2024.

Постановою Верховного Суду від 05.08.2024 постанову Північного апеляційного господарського суду від 15.05.2024 у справі №910/1977/24 залишено без змін.

Ухвалою від 15.10.2024 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 21.01.2025 року.

В засіданні 21.01.2025 року судом було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

У засіданнях здійснювалась фіксація судового процесу технічним засобами у відповідності до статті 222 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

28.04.2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «МБС-Інжинірінг» (надалі також - ТОВ «МБС-Інжинірінг», постачальник, відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом) та Державною організацією «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» (надалі також - ДО «УКРНОВІ», споживач, позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом) укладено Договір про постачання (закупівлю) електричної енергії №56 (надалі - Договір), відповідно до п. 1.1. якого постачальник продає електричну енергію для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використання (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору.

Очікуваний обсяг постачання електричної енергії на період з 01.05.2023 року по 31.12.2023 року становить 731700 кВт*год та відповідає очікуваному обсягу закупівлі послуг з розподілу (передачі) електричної енергії у оператора системи. (п. 1.3. Договору).

Строк (термін) поставки товару: з 01.05.2023 року по 31.12.2023 року включно, місце поставки (передачі) товару: вул. Глазунова, 1, м. Київ. (пункти 2.1., 2.2. Договору).

Пунктом 4.1. Договору передбачено, що споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за ціною, що на дату укладення цього Договору становить: 5,039604 грн/кВт*год, у тому числі ПДВ (20%):0,839934 грн.

Ціна за одиницю товару за цим Договором та ціна Договору може змінюватися з дотриманням сторонами норм, передбачених п. 19 Особливостей. Механізм такої зміни встановлюється у Додатку №2 до Договору, і відповідні умови оформлюються сторонами двосторонньою угодою. У разі, якщо споживач не приймає нові умови, він зобов`язаний протягом 20 календарних днів з дати отримання повідомлення про зміну ціни повідомити про свою незгоду постачальнику та ініціювати дострокове розірвання Договору шляхом підписання та направлення постачальнику відповідної додаткової угоди. Ціна електричної енергії має зазначатися постачальником у рахунках про оплату електричної енергії (актах приймання-передавання товарної продукції) за цим Договором. (п. 4.2., п. 4.3. Договору).

Згідно пунктів 4.7. та 4.8. Договору за перший місяць споживання споживач здійснює попередню оплату заявлених обсягів електричної енергії протягом 10 банківських днів з дати підписання Договору. Надалі, 100% попередня оплата заявлених обсягів споживання електричної енергії здійснюється не пізніше ніж за 5 банківських днів до дати почату розрахункового періоду з наступним перерахунком (остаточним розрахунком), що проводиться за фактично поставлену електричну енергію.

У випадку, якщо сума коштів, сплачених відповідно до п. 4.8. Договору, перевищує суму коштів за фактичний обсяг спожитої електрично енергії у відповідному розрахунковому періоді, надлишково сплачена сума переноситься в якості попередньої оплати на наступний розрахунковий період. (п. 4.12. Договору).

Цей Договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за Договором. (п. 12.1. Договору).

Додатком 1 до Договору сторони визначили розрахунок ціни договору.

Пунктом 3. Додатку 2 до Договору визначено, що ціна Договору та ціна за одиницю товару можуть змінюватися у випадку зміни регульованих цін (тарифів) і нормативів, які застосовуються у Договорі, а саме: тарифу на послуги з передачі електричної енергії та/або тарифу на послуги з розподілу електричної енергії, які враховані в структурі ціни одиниці товару. У цьому випадку зміна ціни Договору та ціни здійснюється у визначеному порядку.

Пунктом 3.1. Додатку 2 до Договору передбачено, що підставою для зміни ціни є набрання чинності рішенням НКРЕКП про зміну відповідного регульованого тарифу, що застосовується у Договорі.

01.05.2023 року ТОВ «МБС Інжинірінг» у листі №02-04/1/0105-1 просило ДО «УКРНОВІ» погодити додаткову угоду щодо зменшення обсягів електричної енергії та зміни ціни договору.

02.05.2023 року у листі до Мінекономіки ДО «УКРНОВІ» просило погодити додаткову угоду щодо зменшення обсягів електричної енергії та зміни ціни договору.

15.05.2023 року Мінекономіки листом №2804-06/21991-08 погодив додаткову угоду щодо зменшення обсягів електричної енергії та зміни ціни договору.

Додатковою угодою №1 від 15.05.2023 року до Договору сторони встановили наступну редакцію п. 1.3.: «Очікуваний обсяг постачання електричної енергії на період з 01.05.2023 року по 31.12.2023 року становить 570000 кВт*год та відповідає очікуваному обсягу закупівлі послуг з розподілу (передачі) електричної енергії у оператора системи.»

Додатковою угодою №1 від 15.05.2023 року до Договору сторони виклали пункт 4.1. Договору в наступній редакції: «Споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за ціною, що на дату укладення цього Договору становить: 5,099568 грн/кВт*год, у тому числі ПДВ (20%):0,849928 грн.».

26.07.2023 року ТОВ «МБС-Інжинірінг» листом №02-04/1/0726-1 просило ОД «УКРНОВІ» погодити ціну електричної енергії станом на 01.07.2023 року в розмірі 6,46656 грн кВт*год з ПДВ.

07.08.2023 року ТОВ «МБС-Інжинірінг» направило Мінекономіки та ДО «УКРНОВІ» скаргу №02-04/1/0807-1 якою наголосило про необхідність сплати за спожиту електроенергію саме за діючими тарифами.

08.08.2023 року Мінекономіки листом №2804-06/40864-08 погодив додаткову угоду щодо збільшення ціни договору.

Додатковою угодою №2 від 09.08.2023 року до Договору сторони виклали пункт 4.1. Договору в наступній редакції: «Споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за ціною, що на дату укладення цього Договору становить: 5,21684 грн/кВт*год, у тому числі ПДВ (20%):0,0869474 грн.».

Так на виконання умов Договору сторонами підписані наступні акти купівлі-продажу електричної енергії на загальну суму 1 285 950,34 грн:

- №020123051 від 31.05.2023 року на суму 191 305,19 грн (обсяг споживання 37,51400 МВг*год, тариф споживання 4 249,64 грн МВ*год);

- №020123061 від 09.08.2023 року на суму 290 896,43 грн (обсяг споживання 55,76100 МВг*год, тариф споживання 4 347,37 грн МВ*год);

- №020123071 від 09.08.2023 року на суму 315 629,50 грн (обсяг споживання 60,50200 МВг*год, тариф споживання 4 347,37 грн МВ*год);

- №020123081 від 31.08.2023 року на суму 282 121,70 грн (обсяг споживання 54,07900 МВг*год, тариф споживання 4 347,37 грн МВ*год);

- №020123091 від 30.09.2023 року на суму 205 997,52 грн (обсяг споживання 39,48700 МВг*год, тариф споживання 4 347,37 грн МВ*год).

ДО «УКРНОВІ» як споживачем здійснено оплату спожитої електричної енергії за Договором на суму в розмірі 1 576 344,11 грн, згідно наступних платіжних інструкцій:

- №360 від 05.05.2023 року на суму 251 980,20 грн (за травень);

- №455 від 26.05.2023 року на суму 356 916,00 грн (за червень);

- №671 від 05.07.2023 року на суму 270 796,91 грн (за липень);

- №750 від 25.07.2023 року на суму 331 471,92 грн (за серпень);

- №905 від 28.08.2023 року на суму 365 179,08 грн (за вересень).

28.08.2023 року ТОВ «МБС-Інжинірінг» направило ДО «УКРНОВІ» лист №02-04/1/0828-1 щодо погодження ціни 7,18656 грн/кВт*год, в тому числі ПДВ 1,19776 грн.

Листом №2801-10/45892-08 від 29.08.2023 року Мінекономіки повідомило ДО «УКРНОВІ» про необхідність подачі документів на підтвердження коливання цін на електроенергію.

01.09.2023 року ДО «УКРНОВІ» листом №9628/2023 просило ТОВ «МБС-Інжиніринг» надати документальне підтвердження коливання ціни на електричну енергію.

06.09.2023 року ТОВ «МБС-Інжинірінг» листом №02-04/1/0906-2 просило ДО «УКРНОВІ» врахувати, що ринкова вартість електричної енергії суттєво вище вартості постачання за договором, у зв`язку з чим необхідно змінити ціну договору.

Листом №02-04/1/0908-1 від 08.09.2023 року ТОВ «МБС-Інжинірінг» повідомив ДО «УКРНОВІ», що відповідно до постанови НКРЕКП №312 від 14.03.2018 року дія Договору, укладеного між сторонами припиняється 30.09.2023 року о 23:59.

11.09.2023 року листом №Вих-9979/2023 ДО «УКРНОВІ» просило Мінекономіки погодити зміну ціни договору, або погодити розірвання договору, у разі незгоди на збільшення ціни.

18.09.2023 року ДТЕК «Київські електромережі» у листі №3/01/1/29828 до ТОВ «МБС-Інжинірінг» має заборгованість за публічним Договором електропостачальника про надання послуг з розподілу електричної енергії.

20.09.2023 року ТОВ «МБС-Інжинірінг» листом №02-04/1/0807-1 Мінекономіки та ДО «УКРНОВІ» повідомило, що дії останніх призвели до збитків товариства, що змусить ТОВ «МБС-Інжинірінг» звернутись до суду.

21.09.2023 року ДО «УКРНОВІ» листом №Вих-10367/2023 просило ТОВ «МБС-Інжинірінг» надіслати докази коливання цін на ринку електричної енергії.

22.09.2023 року ТОВ «МБС-Інжинірінг» листом №02-04/1/0922-1 повідомило ДО «УКРНОВІ», що всі документи на підтвердження коливання ціни направлені Мінекономіки.

25.09.2023 року ДО «УКРНОВІ» листом №Вих-10458/2023 повідомило ТОВ «МБС-Інжинірінг», що обсяг сплачених за договором платежів перевищує вартість спожитої електроенергії, тому необхідне підписання акту звірки.

27.09.2023 року ТОВ «МБС-Інжиніринг» направило ДО «УКРНОВІ» лист №02-04/1/0927-1 про необхідність розірвання договору.

28.09.2023 року ДО «УКРНОВІ» направило Мінекономіки проект Додаткової угоди про розірвання Договору на постачання електричної енергії.

29.09.2023 року Мінекономіки у листі №2801-10/52565-08 погодило розірвання Договору на постачання електричної енергії.

29.09.2023 року сторони уклали Додаткову угоду №3/108 до Договору, пунктом 1 якої домовились розірвати договір про постачання (закупівлю) електричної енергії №56 від 28.04.2023 року з 01.10.2023 року.

04.12.2023 року ДО «УКРНОВІ» претензією №Вих-12519/2023 просило ТОВ «МБС-Інжинірінг» повернути надмірно сплачені кошти в сумі 290 393,77 грн.

18.12.2023 року ТОВ «МБС-Інжинірінг» надіслав ДО «УКРНОВІ» відповідь на претензію, в якій зазначено, що дії останнього призвели до збитків ТОВ «МБС-Інжинірінг» на суму 37 240,70 грн, оскільки ДО «УКРНОВІ» проігнорувала всі документи, що підтверджують зміну державних тарифів на розподіл електричної енергії та зміну державних тарифів на передачу електричної енергії.

Звертаючись до суду з первісним позовом, ДО «УКРНОВІ» вказує, що ним спожито електричної енергії за період дії Договору на суму в розмірі 1 285 950,34 грн, а оплачено на суму в розмірі 1 576 344,11 грн, оскільки Договір між сторонами розірвано позивачу за первісним позовом підлягає повернення надмірно сплачена сума в розмірі 290 393,77 грн, сума 3% річних в розмірі 1 572,03 грн та сума інфляційних втрат в розмірі 1 161,58 грн.

Відповідач за первісним позовом, визнав існування у позивача за первісним позовом переплати, проте заперечуючи проти задоволення позовних вимог зазначив, що сума переплати становить не 290 393,77 грн, а 253 153,07 грн, оскільки позивачем за первісним позовом не враховано постанови НКРЕКП з липня по вересень 2023 року, яким змінено тарифи на електричну енергію. У зв`язку із зазначеними запереченнями ТОВ «МБС-Інжинірінг» подало до суду зустрічну позовну заяву, в якій просило стягнути з ДО «УКРНОВІ» суму збитку в розмірі 37 240,70 грн, вказуючи, що саме через вину останнього позивач за зустрічним позовом сплатив цю суму (різницю в регульованих тарифах) на користь оператора.

Оцінюючи подані позивачем докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За змістом п. 5 частини першої ст. 4 Закону України «Про ринок електричної енергії» учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах.

Між сторонами, на підставі заяви ДО «УКРНОВІ» про приєднання до договору про постачання електричної енергії споживачу, укладено Договір про постачання (закупівлю) електричної енергії №56 від 28.04.2023 року.

Проаналізувавши зміст укладеного між сторонами Договору, суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором поставки.

Згідно частини першої статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 275 Господарського кодексу України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Аналогічні положення містяться і в ч. 1 ст. 714 Цивільного кодексу України.

Частиною 2 статті 714 Цивільного кодексу України визначено, що до договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Згідно ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України "Про ринок електричної енергії".

Відповідно до преамбули вказаного закону, він визначає правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії, регулює відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище.

Згідно з п. 14 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про ринок електричної енергії" учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладається, зокрема договір про постачання електричної енергії споживачу.

Частинами першою та другою статті 56 Закону України "Про ринок електричної енергії" визначено, що постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу. Договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами.

За приписом пункту 3.1.1 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 року № 312 (далі - ПРРЕЕ), постачання (продаж) електричної енергії споживачу здійснюється за договором про постачання електричної енергії споживачу обраним споживачем електропостачальником, який отримав відповідну ліцензію, за вільними цінами, крім постачання електричної енергії постачальником універсальної послуги або постачальником "останньої надії". Ціни (тарифи) на послуги постачальника універсальних послуг, постачальника "останньої надії" визначаються у встановленому законодавством порядку.

Положеннями статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Так, з матеріалів справи вбачається, що на виконання умов Договору сторонами підписані наступні акти купівлі-продажу електричної енергії на загальну суму 1 285 950,34 грн: №020123051 від 31.05.2023 року на суму 191 305,19 грн (обсяг споживання 37,51400 МВг*год, тариф споживання 4 249,64 грн МВ*год); №020123061 від 09.08.2023 року на суму 290 896,43 грн (обсяг споживання 55,76100 МВг*год, тариф споживання 4 347,37 грн МВ*год); №020123071 від 09.08.2023 року на суму 315 629,50 грн (обсяг споживання 60,50200 МВг*год, тариф споживання 4 347,37 грн МВ*год); №020123081 від 31.08.2023 року на суму 282 121,70 грн (обсяг споживання 54,07900 МВг*год, тариф споживання 4 347,37 грн МВ*год); №020123091 від 30.09.2023 року на суму 205 997,52 грн (обсяг споживання 39,48700 МВг*год, тариф споживання 4 347,37 грн МВ*год).

Позивач за первісним позовом зазначає, що вказані акти є кінцевими і не підлягають коригуванню стосовно ціни (тарифу) за електричну енергію, оскільки сторонами Додаткової угоди щодо зміни ціни так і не погоджено до моменту розірвання Договору на підставі Додаткової угоди №3/108 від 29.09.2023 року до Договору.

Заперечуючи проти цього відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) вказує, що:

- підпунктом 3 пункту 1 постанови НКРЕКП від 21.12.2022 № 1788 «Про встановлення тарифу на послуги з передачі електричної енергії НЕК «УКРЕНЕРГО» встановлено, що тариф на послуги з передачі електричної енергії для користувачів системи на період з 01 липня 2023 року по 31 грудня 2023 року (включно) - 485,10 грн/МВт*год (без урахування податку на додану вартість) або 0,48510 грн/кВт*год.

- у відповідності до пункту 3 постанови НКРЕКП 21 грудня 2022 року № 1799 «Про встановлення тарифів на послуги з розподілу електричної енергії ПРАТ «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» (зі змінами внесеними постановою НКРЕКП від 23.05.2023 № 917 «Про внесення змін до постанови НКРЕКП від 21 грудня 2022 року № 1799») встановлено, що на період з 01 липня 2023 року по 31 грудня 2023 року (включно) тарифи на послуги з розподілу електричної енергії для споживачів та операторів установок зберігання енергії для другого класу напруги - 733,70 грн/МВт·год (без урахування податку на додану вартість) або 0,7337 грн/кВт*год.

При цьому, ТОВ «МБС-Інжинірінг» листами від 26.07.2023 №02-04/1/0726-1, від 28.08.2023 №02-04/1/0828-1, від 06.09.2023 №02-04/1/0906-2, від 26.09.2023 №02-04/1/0922-1 детально інформувало споживача про збільшення тарифів на послуги з передачі та розподілу електричної енергії, надало відповідне документальне підтвердження та проекти додаткових угод до Договору з пропозицією щодо збільшення вартості електроенергії за рахунок зменшення об`єму постачання.

Як встановлено судом, сторони в п. 4.2. та п. 4.3. Договору встановили, що ціна за одиницю товару за цим Договором та ціна Договору може змінюватися з дотриманням сторонами норм, передбачених п. 19 Особливостей. Механізм такої зміни встановлюється у Додатку №2 до Договору, і відповідні умови оформлюються сторонами двосторонньою угодою. У разі, якщо споживач не приймає нові умови, він зобов`язаний протягом 20 календарних днів з дати отримання повідомлення про зміну ціни повідомити про свою незгоду постачальнику та ініціювати дострокове розірвання Договору шляхом підписання та направлення постачальнику відповідної додаткової угоди. Ціна електричної енергії має зазначатися постачальником у рахунках про оплату електричної енергії (актах приймання-передавання товарної продукції) за цим Договором.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «МБС-Інжинірінг» листом від 28.08.2023 року №02-04/1/0828-1 повідомляло ДО «УКРНОВІ» про необхідність погодження ціни в розмірі 7,18656 грн/кВт*год, в тому числі ПДВ 1,19776 грн.

Проте, аналізуючи наведене вище листування сторін, ДО «УКРНОВІ», як споживач, протягом 20 календарних днів з дати отримання повідомлення про зміну ціни від постачальника, як це передбачено п. 4.2. Договору, тобто до 17.09.2023 року, не ініціював дострокового розірвання Договору шляхом підписання та направлення постачальнику відповідної додаткової угоди у зв`язку з незгодою із новою (підвищеною) ціною за електроенергію.

Натомість, у зв`язку із довготривалим листуванням сторін та непогодженням ДО «УКРНОВІ» із новими тарифами, ініціювання розірвання Договору висунуто ТОВ «МБС-Інжиніринг» у листі №02-04/1/0927-1 від 27.09.2023 року.

Таким чином, позивач за первісним позовом не дотримався передбаченого зазначеного вище порядку, передбаченого умовами Договору, враховуючи, що відповідачем за первісним позовом на вимогу сторони надано всі документи на підтвердження зміни визначеного тарифу.

Більше того, пунктами 3. та 3.1. Додатку 2 до Договору визначено, що ціна Договору та ціна за одиницю товару можуть змінюватися у випадку зміни регульованих цін (тарифів) і нормативів, які застосовуються у Договорі, а саме: тарифу на послуги з передачі електричної енергії та/або тарифу на послуги з розподілу електричної енергії, які враховані в структурі ціни одиниці товару. У цьому випадку зміна ціни Договору та ціни здійснюється у визначеному порядку. Підставою для зміни ціни є набрання чинності рішенням НКРЕКП про зміну відповідного регульованого тарифу, що застосовується у Договорі.

Таким чином, враховуючи погоджені сторони умови Договору, підставою для зміни ціни є набрання чинності рішенням НКРЕКП про зміну відповідного регульованого тарифу, що застосовується у Договорі.

Якщо умови договору вже передбачають погоджений сторонами порядок перегляду ціни, зміна якого враховується при перегляді ціни, всі деталі такої зміни погоджені сторонами у Договорі.

Отже, визначена сторонами в Договорі ціна не може бути нижчою від визначеної рішеннями НКРЕКП, які набрали законної сили.

Пунктом 6 частини 1 статті 3 ЦК України визначено, що основними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Цей принцип є своєрідною межею здійснення учасниками цивільних правовідносин своїх прав і виконання обов`язків, яка відділяє дозволену поведінку від недозволеної, справедливі, добросовісності розумні дії від вчинків, які не відповідають цим критеріям.

Як зазначалось вище, підпунктом 3 пункту 1 постанови НКРЕКП від 21.12.2022 №1788 «Про встановлення тарифу на послуги з передачі електричної енергії НЕК «УКРЕНЕРГО» встановлено, що тариф на послуги з передачі електричної енергії для користувачів системи на період з 01 липня 2023 року по 31 грудня 2023 року (включно) - 485,10 грн/МВт*год (без урахування податку на додану вартість) або 0,48510 грн/кВт*год.

У відповідності до пункту 3 постанови НКРЕКП 21 грудня 2022 року №1799 «Про встановлення тарифів на послуги з розподілу електричної енергії ПРАТ «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» (зі змінами внесеними постановою НКРЕКП від 23.05.2023 № 917 «Про внесення змін до постанови НКРЕКП від 21 грудня 2022 року № 1799») встановлено, що на період з 01 липня 2023 року по 31 грудня 2023 року (включно) тарифи на послуги з розподілу електричної енергії для споживачів та операторів установок зберігання енергії для другого класу напруги - 733,70 грн/МВт*год (без урахування податку на додану вартість) або 0,7337 грн/кВт*год.

Таким чином, до даних правовідносин застосуванню підлягає ціна тарифу, визначеного постановою НКРЕКП від 21.12.2022 №1788 «Про встановлення тарифу на послуги з передачі електричної енергії НЕК «УКРЕНЕРГО» та постановою НКРЕКП 21 грудня 2022 року №1799 «Про встановлення тарифів на послуги з розподілу електричної енергії ПРАТ «ДТЕК КИЇВСЬКІ ЕЛЕКТРОМЕРЕЖІ» за період з липня по вересень 2023 року.

Підсумовуючи зазначене, обґрунтованою ціною спожитої ДО «УКРНОВІ» за період з травня по вересень 2023 року (з урахуванням зміни тарифу у липні-вересня 2023 року) електричної енергії згідно Договору є сума в розмірі 1 323 191,04 грн.

Як зазначалось вище, Договір між сторонами розірвано, що сторонами не заперечується.

Відповідно до частини 2 статті 570 ЦК України, якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона є авансом. Однак, з припиненням дії договору підряду така грошова сума втрачає ознаки авансу та стає майном (грошовими коштами), набутими підрядником без достатньої правової підстави. Відповідно до частини 1 статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відтак, зазначена норма застосовується за наявності сукупності таких умов: набуття (збереження) майна (майном також є грошові кошти) однією особою за рахунок іншої; відсутність для цього підстав; або коли така підстава згодом відпала. Випадок, коли зобов`язання було припинено на вимогу однієї із сторін відповідно до закону чи умов договору належить до таких підстав.

Про можливість виникнення позадоговірного грошового зобов`язання на підставі статті 1212 ЦК України зазначала також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 у справі №910/10156/17.

З огляду на зазначене, суд вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин положення статті 1212 ЦК України.

Отже, згідно матеріалів справи, ДО «УКРНОВІ» спожито електричної енергії за період дії Договору на суму в розмірі 1 323 191,04 грн, а оплачено на суму в розмірі 1 576 344,11 грн, у зв`язку з чим надмірно сплачена сума становить 253 153,07 грн, а тому, відповідно, первісна позовна вимога в цій частині, підлягає частковому задоволенню, у зв`язку з чим до стягнення з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом підлягає 253 153,07 грн отриманих коштів.

Щодо заявленої первісної позовної вимоги про стягнення з відповідача за первісним позовом 1 572,03 грн суми 3% річних та 1 161,58 грн суми інфляційних втрат за період, то суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Разом із тим, суд зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплату яких передбачено частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Індекси споживчих цін (індекси інфляції), які є показниками загального рівня інфляції в економіці, розраховуються в цілому за місяць, а не на конкретні дати. Встановлено, що вони розраховуються Державним комітетом статистики України щомісячно та публікуються в наступному за звітним місяці.

Оскільки індекси інфляції є саме коефіцієнтами, призначенням яких є переведення розміру заборгованості у реальну величину грошових коштів з урахуванням знецінення первинної суми, такі інфляційні втрати не можуть бути розраховані за певну кількість днів прострочення, так як їх розмір не відповідатиме реальній величині знецінення грошових коштів, що існував у певний період протягом місяця, а не на конкретну дату чи за декілька днів.

Згідно з Листом Державного комітету статистики України № 11/1-5/73 від 13.02.2009 також не має практичного застосування середньоденний індекс інфляції, що може бути розрахований за формулою середньої геометричної незваженої (корінь з місячного індексу в 31 (30) степені). Так, він вказує лише на темп приросту цін за 1 день та не є показником реальної величини знецінення грошових коштів кредитора за період прострочення боржником своїх зобов`язань.

Зазначені висновки підтверджуються Рекомендаціями Верховного Суду України щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, даних у листі Верховного Суду України № 62-97р від 03.04.1997, відповідно до яких визначення загального індексу за певний період часу здійснюється шляхом перемноження помісячних індексів, тобто накопичувальним підсумком. Його застосування до визначення заборгованості здійснюється за умов, якщо в цей період з боку боржника не здійснювалося платежів, тобто розмір основного боргу не змінювався. У випадку, якщо боржник здійснював платежі, загальні індекси інфляції і розмір заборгованості визначаються шляхом множення не за весь період прострочення, а виключно по кожному періоду, в якому розмір заборгованості не змінювався, зі складанням сум отриманих в результаті інфляційних збитків кожного періоду. При цьому, слід вважати, що сума, внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з врахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.

Таким чином, інфляційні втрати мають розраховуватись шляхом визначення різниці між добутком суми боргу та помісячних індексів інфляції за час прострочення, розділених на сто, і сумою боргу.

Зазначене відповідає п. 6 Наказу Держкомстату №265 від 27.07.2007 "Про затвердження Методики розрахунку базового індексу споживчих цін", відповідно до якого розрахунки базового індексу споживчих цін проводяться за міжнародною класифікацією індивідуального споживання за цілями та здійснюються відповідно до модифікованої формули Ласпейреса. Розрахунки базового індексу споживчих цін за квартал, період з початку року і т.п. проводяться "ланцюговим" методом, тобто шляхом множення місячних (квартальних і т.д.) індексів.

При цьому, коли відносно кожного грошового зобов`язання, які мають різні строки виникнення, проводиться оплата частинами через короткі проміжки часу, розрахунок інфляційних втрат необхідно здійснювати щодо кожного окремого платежу, як складової загальної суми окремого грошового зобов`язання, за період з моменту виникнення обов`язку з оплати та який буде спільним для всіх платежів по конкретному грошовому зобов`язанню, до моменту фактичного здійснення платежу з подальшим сумуванням отриманих результатів для визначення загальної суми інфляційних втрат.

Крім того, необхідно враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).

Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України - стягнення інфляційних втрат за такий місяць.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі № 910/21564/16 від 10.07.2019.

Базою для нарахування розміру боргу з урахуванням індексу інфляції є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, яка існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, на який розраховуються інфляційні втрати, є період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

При цьому, індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.

Невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борг, та може бути визначено з урахуванням положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" у наступному місяці.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок сум 3% річних та інфляційних втрат, на предмет арифметичної правильності та відповідності вимогам закону, судом встановлено, що він здійснений невірно із врахуванням суми, яка підлягає до стягнення з відповідача за первісним позовом, а тому здійснивши перерахунок заявлених сум, судом встановлено, що обґрунтованою до стягнення з відповідача за первісним позовом є сума 3% річних в розмірі 1 287,43 грн та сума інфляційних втрат в розмірі 1 012,61 грн, у зв`язку з чим первісна позовна заява, в цій частині, підлягає частковому задоволенню на вказані суми.

Щодо зустрічних позовних вимог про стягнення суми збитків в розмірі 37 240,70 грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилось або зникло як таке, порушення права пов`язане з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом ч. 1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Отже, в силу вищенаведених норм позивач має право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

З огляду на положення зазначеної норми та принцип диспозитивності господарського судочинства (ст. 14 ГПК України), позивач має право вільно обирати способи захисту порушеного права чи інтересу.

Статтею 5 ГПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зважаючи на приписи ч. 1 ст. 2 та ст. 5 ГПК України, спосіб захисту, який позивач може обрати, а суд застосувати при здійсненні судочинства, у будь-якому випадку має бути ефективним, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням, і дає змогу забезпечити реальне поновлення у порушених правах.

З аналізу ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, ст. 20 Господарського кодексу України вбачається, що застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного суб`єктивного права (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством). Відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

Суд відзначає, що на позивача покладений обов`язок обґрунтувати свої вимоги поданими до суду доказами, тобто довести наявність у нього певного суб`єктивного права (інтересу), а також, що таке його право (інтерес) дійсно порушується, оспорюється чи не визнається, а тому потребує захисту.

Відповідно до ч.ч. 1-3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Подані сторонами докази мають бути належними, допустимими, достовірними, достатніми. Так, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування (ст. 76 ГПК України); обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України); достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 78 ГПК України); достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79 ГПК України).

Згідно із ст. 86 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як встановлено судом вище, у зв`язку з невірним застосування сторонами тарифів на електричну енергію, недоплату (яка виражалась у невключенні ціни тарифу додатковою угодою до Договору) позивач за зустрічним позовом вважає збитками та просить стягнути з відповідача за зустрічним позовом.

Однак, судом в межах розгляду первісних позовних вимог в даній справі встановлено застосування визначеного постановами НКРЕКП тарифу, у зв`язку з чим суму в розмірі 37 240,70 грн вираховано із вартості оплати за спожиту ДО «УКРНОВІ» електричну енергію, а тому, сума в розмірі 37 240,70 грн набула статусу оплати вартості електричної енергії та, відповідно, була вирахувана від загальної суми переплаченої позивачем за первісним позовом вартості спожитої електричної енергії і не може бути застосована до відповідача за зустрічним позовом повторно.

Суд зазначає, що згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 74 ГПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

При цьому, відповідно до ст. 73 ГПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі ст. 77 ГПК допустимість доказів полягає у тому, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

У відповідності до п. п. 1- 3 ч. 1 ст. 237 ГПК при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

17.10.2019 набув чинності Закон від 20.09.2019 № 132-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким внесено зміни до ГПК, зокрема змінено назву ст. 79 ГПК з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів", викладено її у новій редакції, та фактично впроваджено в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до ст. 79 ГПК наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Суд звертається загалом до категорії стандарту доказування та відзначає, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п. 1 ст. 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23 серпня 2016 року у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 ГПК).

Таким чином суд зобов`язаній надати оцінку кожному належному, допустимому та достовірному доказу, який міститься в матеріалах справи, а також визначити певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, що дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Таким чином заявлені в зустрічній позовній заяві вимоги не знаходять свого правового обґрунтування.

Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, судом встановлено часткову обґрунтованість заявленого первісного позову, та відсутність підстав для задоволення зустрічного позову.

Судовий збір позивача за первісним позовом, у розмірі 3 831,80 грн, відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, пропорційно розміру задоволених первісних позовних вимог, покладається на відповідача за первісним позовом.

Судовий збір позивача за зустрічним позовом, відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку із відмовою в задоволенні зустрічних позовних вимог, залишається за позивачем за зустрічним позовом.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Первісний позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "МБС-Інжинірінг" (ідентифікаційний код 38591355, місцезнаходження: 03134, м. Київ, вул. Пшенична, буд. 9, літера З) на користь Державної організації "Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій" (ідентифікаційний код 44673629, місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Глазунова, буд. 1) суму коштів в розмірі 253 153,07 грн (двісті п`ятдесят три тисячі сто п`ятдесят три гривни 07 копійок), суму 3% річних в розмірі 1 287,43 грн (одна тисяча двісті вісімдесят сім гривень 43 копійки), суму інфляційних втрат в розмірі 1 012,61 грн (одна тисяча дванадцять гривень 61 копійка) та суму судового збору в розмірі 3 831,80 грн (три тисячі вісімсот тридцять одна гривна 80 копійок).

3. В іншій частині первісного позову відмовити.

4. В задоволенні зустрічного позову відмовити повністю.

5. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складене 03.02.2025 року

Суддя С. МОРОЗОВ