ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД Закарпатської області
Рішення

22 січня 2025 р. м. Ужгород Справа №907/469/24

За позовом Воєнізованої гірничорятувальної (аварійно-рятувальної) частини Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області, м. Калуш Івано-Франківської області

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Катіон Інвест, с. Теребля Тячівського району Закарпатської області

про стягнення 773 190,52 грн, у тому числі 750 405 грн заборгованості за надані послуги, 19 484,56 грн пені, 1250,67 грн інфляційних нарахувань та 2050,29 грн трьох процентів річних,

Суддя господарського суду Пригара Л.І.

Секретар судового засідання Шикітка О.В.

представники:

Позивача (в режимі відеоконференції)

Відповідача не з`явився

СУТЬ СПОРУ ТА ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ СУДУ В МЕЖАХ СПРАВИ

Воєнізована гірничорятувальна (аварійно-рятувальна) частина Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області, м. Калуш Івано-Франківської області звернулася до суду з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Катіон Інвест, с. Теребля Тячівського району Закарпатської області про стягнення 773 190,52 грн, у тому числі 750 405 грн заборгованості за надані послуги, 19 484,56 грн пені, 1250,67 грн інфляційних нарахувань та 2050,29 грн трьох процентів річних.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 27.05.2024 відкрито провадження у справі №907/469/24 в порядку спрощеного позовного провадження без виклику уповноважених представників учасників процесу. Встановлено відповідачеві строк на подання суду відзиву на позовну заяву в порядку ст. 165, 251 ГПК України з одночасним надісланням копії такого позивачеві, а доказів надіслання суду, протягом 15-ти днів із дня одержання даної ухвали, а також у цей же строк - письмово висловленої позиції щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Позивачу встановлено строк на подання суду та відповідачеві відповіді на відзив у порядку ст. 166 ГПК України, протягом 5-ти днів із дня одержання копії відзиву. Встановлено строк для подання позивачем відповіді на відзив та відповідачем заперечень на відповідь на відзив (якщо такі будуть подані) не пізніше 28.06.2024.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 03.07.2024 постановлено перейти від спрощеного позовного провадження до розгляду справи №907/469/24 за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 03.09.2024. Явку уповноважених представників сторін у підготовче засідання визнано обов`язковою.

Ухвалами суду від 03.09.2024 та 26.09.2024 підготовчі засідання у справі відкладались із підстав, наведених в ухвалах суду.

У підготовчому засіданні 30.10.2024 судом за участю уповноважених представників сторін проголошувалась перерва до 26.11.2024.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 26.11.2024 закрито підготовче провадження у справі №907/469/24 та призначено справу до судового розгляду по суті, судове засідання призначено на 22.01.2025. Явка уповноважених представників учасників процесу в судове засідання визнана судом на власний розсуд.

Поданим через підсистему Електронний суд клопотанням б/н від 22.01.2025 (вх. №02.3.1-02/523/25 від 22.01.2025) позивач просить розглянути справу без участі його уповноваженого представника; заявлені позовні вимоги підтримує та наполягає на їх задоволенні.

Відповідач, будучи своєчасно та належним чином повідомленим про дату і час розгляду справи по суті, явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, причин неявки суду не повідомив.

Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки для держави, а й для осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в Рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Ухвалою суду від 26.11.2024 явка учасників справи в судове засідання 22.01.2025 судом була визнана на власний розсуд, відтак, виходячи із засад змагальності та диспозитивності у господарському судочинстві, передбачених статтями 13, 14 ГПК України, учасники справи на власний розсуд скористалися наданим їм частиною 1 статті 42 ГПК України процесуальним правом на участь в судовому засіданні під час розгляду даної справи по суті.

Згідно із приписами ст. 202 Господарського процесуального кодексу України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, а тому, відповідно до ст. 202 Господарського процесуального кодексу України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представників позивача та відповідача за наявними у справі матеріалами, яких достатньо для встановлення обставин і вирішення спору по суті.

Відповідно до ст. 233 ГПК України, рішення по даній справі прийнято в нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами спору.

За приписами частин 4 та 5 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

АРГУМЕНТИ СТОРІН СПОРУ

ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА

Позивач просить суд задовольнити позов у повному обсязі, покликаючись на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за укладеним між сторонами Договором на постійне та обов`язкове обслуговування №1 від 01.08.2023 (зі змінами до нього) в частині повної та своєчасної оплати вартості наданих позивачем послуг, внаслідок чого у відповідача виникла та рахується заборгованість перед Воєнізованою гірничорятувальною (аварійно-рятувальною) частиною Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області у розмірі 750 405 грн. Крім того, у зв`язку із простроченням виконання відповідачем грошового зобов`язання, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 19 484,56 грн пені, 1250,67 грн інфляційних нарахувань та 2050,29 грн трьох процентів річних.

ПОЗИЦІЯ ВІДПОВІДАЧА

Представник відповідача через підсистему Електронний суд подала відзив на позовну заяву б/н від 11.06.2024 (вх. №02.3.1-02/4813/24 від 11.06.2024), за змістом якого вказує на те, що позивачем до матеріалів справи не долучено жодного рахунку (калькуляції), передбаченого п. 4.1. Договору.

Крім того, представник відповідача звертає увагу, що в тексті Додаткової угоди №1 від 01.01.2024 до Договору дата укладення останнього вказана, як 01.08.2013, а адреса об`єкта замовника як м. Стебник, Львівська область, у той час, як місцезнаходженням об`єкта ТОВ Катіон Інвест є с. Теребля Закарпатської області.

Таким чином, на переконання представника відповідача, Додаткова угода №1 від 01.01.2024 ймовірно стосується іншого Договору, і жодних додаткових угод до Договору на постійне та обов`язкове обслуговування №1 від 01.08.2023 сторони ймовірно не укладали.

Представник відповідача також наголошує, що долучені позивачем до матеріалів справи акти наданих послуг складені на підставі Додаткової угоди №1 від 01.01.2024 до Договору №1 від 31.08.2023, яка не є предметом розгляду в наявному спорі.

Відтак, представник відповідача стверджує, що позивачем не надано суду жодних додаткових угод, які би стосувалися Договору на постійне та обов`язкове обслуговування №1 від 01.08.2023 і обґрунтовували зміну ціни на вартість послуг.

ДОВОДИ, ВИКЛАДЕНІ СТОРОНАМИ В ІНШИХ ЗАЯВАХ ПО СУТІ СПРАВИ

Позивач через підсистему Електронний суд подав відповідь на відзив б/н від 17.06.2024 (вх. №02.3.1-02/4938/24 від 17.06.2024), в якій, зокрема, зазначає про те, що при підготовці Додаткової угоди №1 від 01.01.2024 до Договору було допущено друкарську помилку, яку до звернення до суду ніхто і не помітив. До того ж, за твердженням позивача, відповідач підписав вказану Додаткову угоду, скріпив її печаткою і жодних претензій щодо зазначеного в ній змісту не заявляв, оскільки ймовірно теж не помітив згаданої описки.

Крім того, позивач наголошує, що відповідачем не надано суду іншого Договору, укладеного ним із позивачем у 2013 році.

Як вказує позивач, за Додатковою угодою №1 від 01.01.2024 відповідач провів оплату на підставі акта наданих послуг №3 від 31.01.2024 та рахунку-фактури №2024-3 від 31.01.2024.

За доводами позивача, в тексті Додаткової угоди місцезнаходження ТзОВ Катіон Інвест вказано вірно, а зазначена в п. 3 останньої адреса (м. Стебник Львівської області) є місцем дислокації гірничорятувальної групи позивача, що здійснює аварійно-рятувальне обслуговування відповідача.

За твердженням позивача, аргументи ТОВ Катіон Інвест щодо відсутності додаткових угод до Договору на постійне та обов`язкове обслуговування №1 від 01.08.2023 є неправдивими, оскільки окрім Додаткової угоди №1 від 01.01.2024, за ініціативою відповідача (лист №16/04-01 від 16.04.2024) було підписано Додаткову угоду №2 від 23.04.2024 до Договору, за якою останній продовжує допускати порушення зобов`язань щодо оплати.

Позивач зазначає, що в актах наданих послуг, які додані до позовної заяви, та в акті №3 від 31.01.2024, на підставі якого відповідач оплатив 250 135 грн за надані послуги, допущено описку в даті Договору, проте в рахунках-фактурах, що були надані ТОВ Катіон Інвест та суду реквізити Договору вказані вірно, а саме: Підстава: Договір від 01.08.2023 №1.

Позивач наголошує, що всі додаткові угоди та акти наданих послуг до Договору №1 від 01.08.2023 були підписані відповідачем та скріплені його печаткою без жодних претензій; крім того, ТОВ Катіон Інвест не надано ймовірного Договору №1 від 31.08.2023, що був укладений ним із позивачем.

Відтак, на переконання позивача, наведені відповідачем у відзиві на позовну заяву твердження є ймовірними та не підтвердженими жодними належними та допустимими доказами.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Між Воєнізованою гірничорятувальною (аварійно-рятувальною) частиною Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області (аварійно-рятувальною службою, позивачем у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю Катіон Інвест (замовником, відповідачем у справі) було укладено Договір на постійне та обов`язкове обслуговування №1 від 01.08.2023 (далі Договір), предметом якого є організація та здійснення аварійно-рятувальною службою постійного та обов`язкового аварійно-рятувального обслуговування замовника при виконанні підземних робіт на солеруднику Теребля-1 (далі об`єкт) з метою своєчасного реагування та виконання аварійно-рятувальних робіт при виникненні на об`єкті замовника надзвичайної ситуації, а також профілактичної роботи із запобігання (профілактики) виникненню надзвичайних ситуацій техногенного та природного характерів, спрямованої на поліпшення техногенної безпеки і підвищення рівня підготовленості об`єкту до рятування людей та ліквідації надзвичайних ситуацій (п. 1 Договору).

Згідно із п. 4.1. Договору, вартість обслуговування за цим Договором складає 210 145 грн в місяць. Ця сума встановлена сторонами на основі розрахунку (калькуляції), який додається до Договору, і виконаний згідно з вимогами постанов Кабінету Міністрів України, наказів Міністерства фінансів України, Міністерства України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи та інших нормативно-правових актів. При необхідності залучення для виконання робіт більшої кількості особового складу, ніж передбачено Договором (калькуляцією), замовник відшкодовує аварійно-рятувальній службі фактичні трудові та матеріальні витрати в залежності від кількісного складу оперативної одиниці. Замовник може здійснювати працівникам аварійно-рятувальної служби додаткові виплати понад розміри, встановлені Договором. За взаємною згодою сторін вартість обслуговування згідно з Договором може змінюватись шляхом внесення змін і доповнень до цього Договору.

Відповідно до п. 4.2. Договору, плата за обслуговування замовника аварійно-рятувальною службою проводиться шляхом перерахування коштів в розмірі 1/12 річної суми на розрахунковий рахунок аварійно-рятувальної служби на підставі актів виконання умов Договору та рахунків щомісячно до 05 числа місяця, наступного за звітним.

Пунктом 5.2. Договору визначено, що при порушенні термінів оплати згідно п. 4.2. даного Договору замовник сплачує аварійно-рятувальній службі пеню за кожен день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ та згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційні збитки і три проценти річних від простроченої суми.

Договір набирає чинності з 01 серпня 2023 року і діє по 31 грудня 2024 року, а в частині проведення розрахунків за обслуговування до їх повного здійснення. Договір вважається продовжений на кожний наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов (п. 6.1. Договору).

За змістом п. 6.5. Договору, щомісяця сторони зобов`язані підписати акт виконання умов Договору. Для реалізації вказаного зобов`язання аварійно-рятувальна служба до 01 числа наступного за звітним місяцем готує та передає замовнику акт виконання умов Договору. Замовник на протязі трьох робочих днів розглядає, підписує та повертає аварійно-рятувальній службі один примірник акту виконання умов Договору, а у разі непогодження з даними, що наведені у акті, подає аварійно-рятувальній службі свої обґрунтовані заперечення, викладені у письмовій формі. Якщо протягом цього терміну акт замовником не підписано та не надано вмотивованих зауважень в письмовій формі, акт вважається автоматично узгодженим та має повну юридичну силу.

В Додатку до Договору Калькуляції статей витрат Гірничорятувальної групи (м. Стебник Львівська обл.) на постійне та обов`язкове аварійно-рятувальне обслуговування у 2023 році аварійно-рятувальною службою здійснено розрахунок місячної вартості обслуговування замовника, що склала суму 210 145 грн.

01.01.2024 сторонами укладено Додаткову угоду №1 до Договору, якою викладено п. 4.1. останнього в наступній редакції: 4.1. Вартість обслуговування за цим Договором складає 250 135 грн на місяць.

Згідно з п. 3 Додаткової угоди №1 від 01.01.2024, ця Додаткова угода набирає чинності з 01 січня 2024 року та разом з Калькуляцією статей витрат Гірничорятувальної групи (м. Стебник Львівська обл.) на постійне та обов`язкове аварійно-рятувальне обслуговування у 2024 році становить невід`ємну частину Договору.

В Калькуляції статей витрат Гірничорятувальної групи (м. Стебник Львівська обл.) на постійне та обов`язкове аварійно-рятувальне обслуговування у 2024 році аварійно-рятувальною службою здійснено розрахунок місячної вартості обслуговування замовника, що склала суму 250 135 грн.

23.04.2024 сторонами укладено Додаткову угоду №2 до Договору, якою викладено розділи 1, 2 та 4 останнього в новій редакції.

Додатком до Додаткової угоди №2 від 23.04.2024 є складена позивачем Калькуляція статей витрат Гірничорятувальної групи (м. Стебник Львівська обл.) на постійне та обов`язкове аварійно-рятувальне обслуговування у 2024 році, згідно з якою загальна щомісячна вартість профілактичних обстежень склала суму 25 340 грн.

На виконання умов Договору (в редакції Додаткової угоди №1 від 01.01.2024) позивачем протягом лютого, березня та квітня 2024 року було надано відповідачу послуги з аварійно-рятувального обслуговування сукупною вартістю 750 405 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами наданих послуг №6 від 29.02.2024 на суму 250 135 грн, №10 від 31.03.2024 на суму 250 135 грн та №13 від 30.04.2024 на суму 250 135 грн, які підписані та скріплені печатками сторін без будь-яких зауважень.

Несплата відповідачем вартості наданих послуг в розмірі 750 405 грн зумовила підстави позивача для звернення останнього до суду з позовом про стягнення заборгованості в означеному розмірі у примусовому порядку. Крім того, у зв`язку із простроченням виконання відповідачем грошового зобов`язання, позивачем заявлено до стягнення з останнього 19 484,56 грн пені, 1250,67 грн інфляційних нарахувань та 2050,29 грн трьох процентів річних.

ПРАВОВА ОЦІНКА ТА ВИСНОВКИ СУДУ. ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО ПІДЛЯГАЄ ЗАСТОСУВАННЮ ДО СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, станом на час розгляду спору в суді його обставини оцінюються судом із огляду на правила Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У ст. 204 Цивільного кодексу України зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно зі ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Приписами ст. 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У свою чергу, відповідно до вимог ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 179 Господарського кодексу України, майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

За змістом ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтями 610, 612 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем протягом лютого, березня та квітня 2024 року були надані відповідачу послуги з аварійно-рятувального обслуговування на загальну суму 750 405 грн, свідченням чого є долучені до матеріалів справи акти наданих послуг, підписані та скріплені печатками сторін без будь-яких зауважень.

У даному контексті суд звертає увагу на те, що факт підписання відповідачем означених актів без будь-яких зауважень дозволяє дійти до висновку, що надані позивачем послуги на вказану суму є прийнятими відповідачем. Відтак, в останнього об`єктивно виникає обов`язок щодо оплати таких у повному обсязі.

При цьому, у матеріалах справи відсутні, а відповідачем не надано суду доказів щодо повної оплати суми заборгованості.

Згідно із положеннями ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Крім того, саме акт виконаних робіт (наданих послуг) є первинним документом, який фіксує факт здійснення господарської операції, та, відповідно, є підставою для здійснення розрахунків за фактично виконані роботи (надані послуги).

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 03.05.2018 у справі №914/1556/17.

З огляду на вищевикладені обставини, суд дійшов висновку про те, що відповідач порушив взяті на себе договірні зобов`язання, зокрема, не здійснив оплату вартості наданих позивачем послуг, унаслідок чого в нього утворилася заборгованість перед останнім у розмірі 750 405 грн, факт існування якої належним чином доведений та не спростований відповідачем у встановленому законом порядку.

При цьому, суд критично оцінює посилання представника відповідача на те, що долучена позивачем до матеріалів справи Додаткова угода №1 від 01.01.2024 ймовірно стосується іншого Договору, оскільки Верховним Судом у постанові від 21.01.2021 у справі №747/839/18 зроблено висновок про те, що порушення, які допущені в оформленні квитанцій та договорів, не можуть бути підставою для відмови у стягненні, а свідчать лише про наявність недоліків в оформленні документів, при цьому такі недоліки є формальними.

Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначив, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно він не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц.

Верховний Суд зазначав, що стандарт доказування вірогідність доказів, на відміну від достатності доказів, підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.

В даному випадку, стверджуючи про те, що подана позивачем суду Додаткова угода №1 від 01.01.2024 стосується іншого Договору, відмінного від того, що укладений учасниками спору 01.08.2023, представник відповідача не довела належними й допустимими доказами факт існування договірних відносин між сторонами, зокрема, в 2013 році, а також факт укладення будь-яких інших правочинів, відмінних від Договору, долученого до матеріалів справи.

Більше того, Додаткова угода №1 від 01.01.2024 підписана та скріплена печаткою відповідача без жодних зауважень, та на її підставі (в частині, зокрема, вартості послуг з аварійно-рятувального обслуговування) останнім здійснювалась оплата за надані позивачем послуги в січні 2024 року (копія платіжної інструкції №366 від 27.03.2024 на суму 250 135 грн із відповідним призначенням платежу міститься в матеріалах справи).

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 75 ГПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Отже сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі (така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.04.2020 у справі №522/22023/16-ц, від 04.09.2024 у справі №909/794/23 та від 11.09.2024 у справі №902/639/22).

Обґрунтування наявності обставин повинно здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом (постанова Великої Палати Верховного Суд від 03.07.2019 у справі №342/180/17-ц).

Верховний Суд у постановах від 29.08.2018 у справі №910/23428/17 та від 25.06.2020 у справі №924/233/18 вказав, що при оцінці достатності доказів діють спеціальні правила - стандарти доказування, якими має керуватися суд при вирішенні справи. Стандарти доказування є важливим елементом змагальності процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача суми 750 405 грн заборгованості за надані послуги є законними, документально доведеними та обґрунтованими, відповідачем належними й допустимими доказами не спростованими, а відтак, підлягають задоволенню.

На підставі п. 5.2. Договору позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача суму 19 484,56 грн пені.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За приписами ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 230, 231 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. У разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому в договорі.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 5.2. Договору визначено, що при порушенні термінів оплати згідно п. 4.2. даного Договору замовник сплачує аварійно-рятувальній службі пеню за кожен день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ та згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційні збитки і три проценти річних від простроченої суми.

Перевіривши за допомогою калькулятора сертифікованої комп`ютерної програми інформаційно-правового забезпечення ЛІГА:ЗАКОН розрахунок заявленої до стягнення суми пені у межах визначених позивачем боргових періодів, суд зазначає, що пеня в розмірі 19 484,56 грн нарахована правомірно (розгорнутий розрахунок пені міститься в матеріалах справи) та підлягає стягненню з відповідача повністю.

Крім того, за прострочення оплати вартості наданих послуг позивач, посилаючись на п. 5.2. Договору та ст. 625 Цивільного кодексу України, просить стягнути з відповідача суму 1250,67 грн інфляційних нарахувань та 2050,29 грн трьох процентів річних.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Статтею 625 Цивільного кодексу України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання. Так, відповідно до наведеної норми, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Водночас нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц, від 13.11.2019 у справі №922/3095/18, від 18.03.2020 у справі №902/417/18, від 09.02.2021 у справі №520/17342/18.

Здійснивши за допомогою калькулятора сертифікованої комп`ютерної програми інформаційно-правового забезпечення ЛІГА:ЗАКОН перерахунок заявлених до стягнення інфляційних нарахувань та трьох процентів річних за визначені в розрахунку позивача періоди, судом встановлено, що суми 1250,67 грн інфляційних нарахувань та 2050,29 грн трьох процентів річних обраховані вірно та підлягають стягненню з відповідача повністю.

Враховуючи вищенаведене, а також відсутність у матеріалах справи будь яких належних і допустимих доказів щодо повного погашення відповідачем заборгованості за надані йому послуги з аварійно-рятувального обслуговування, суд доходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача 773 190,52 грн, у тому числі 750 405 грн заборгованості за надані послуги, 19 484,56 грн пені, 1250,67 грн інфляційних нарахувань та 2050,29 грн трьох процентів річних. Позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Згідно зі ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Положеннями ст. 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В силу приписів ст. 79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідач доказів на спростування викладених позивачем обставин суду не надав, а його аргументи не знайшли свого підтвердження у матеріалах справи та положеннях законодавства.

З урахуванням вищевикладеного в сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ У СПРАВІ

Судові витрати підлягають віднесенню на відповідача у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України в розмірі 11 597,86 грн на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Керуючись ст. 11, 13, 14, 73 79, 86, 129, 130, 191, 210, 220, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України

СУД УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Катіон Інвест, вул. Центральна, будинок 100, с. Теребля, Тячівський район, Закарпатська область, 90550 (код ЄДРЮОФОПтаГФ 39508760) на користь Воєнізованої гірничорятувальної (аварійно-рятувальної) частини Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області, вул. Героїв України, будинок 9А, м. Калуш, Івано-Франківська область, 77300 (код ЄДРЮОФОПтаГФ 33926446) суму 773 190,52 грн (Сімсот сімдесят три тисячі сто дев`яносто гривень 52 коп), у тому числі 750 405 грн (Сімсот п`ятдесят тисяч чотириста п`ять гривень) заборгованості за надані послуги, 19 484,56 грн (Дев`ятнадцять тисяч чотириста вісімдесят чотири гривні 56 коп) пені, 1250,67 грн (Одна тисяча двісті п`ятдесят гривень 67 коп) інфляційних нарахувань та 2050,29 грн (Дві тисячі п`ятдесят гривень 29 коп) трьох процентів річних, а також 11 597,86 грн (Одинадцять тисяч п`ятсот дев`яносто сім гривень 86 коп) на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

3. На підставі ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду згідно ст. 256 Господарського процесуального кодексу України подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без участі (неявки) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду.

4. Вебадреса сторінки на офіційному вебпорталі судової влади України в Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по даній справі, http://court.gov.ua/fair/sud5008/ або http://www.reyestr.court.gov.ua.

Повне судове рішення складено та підписано 12.02.2025.

Суддя Л.І. Пригара