ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

"11" лютого 2025 р. Справа№ 925/377/22

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Владимиренко С.В.

суддів: Демидової А.М.

Ходаківської І.П.

за участю секретаря судового засідання Невмержицької О.В.

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 11.02.2025

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Європостачання»

на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 16.01.2024

у справі №925/377/22 (суддя Довгань К.І.)

за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Європостачання»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтренешнл Дрінкс Продакшн Імпекс»

про повернення майна з оренди та стягнення 3 809 748,82 грн,

та зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтренешнл Дрінкс Продакшн Імпекс»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Європостачання»

про визнання договору недійсним та стягнення 113 400,00 грн,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Європостачання» (далі за текстом - позивач за первісним позовом) звернулося до Господарського суду Черкаської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтренешнл Дрінкс Продакшн Імпекс» (далі за текстом - відповідач за первісним позовом) про зобов`язання останнього повернути орендоване майно за Договором оренди від 01.10.2021, стягнення 29 700,00 грн основного боргу, 3 780 000,00 грн штрафу за несвоєчасне повернення орендованого майна орендодавцю згідно Додаткової угоди від 10.01.2022, 48,82 грн 3 % річних та судові витрати.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач за первісним позовом посилається на те, що після дострокового припинення Договору оренди від 01.10.2021 на підставі Додаткової угоди від 10.01.2022 відповідач за первісним позовом не повернув орендоване за Договором оренди від 01.10.2021 майно у встановлений строк - до 04.02.2022.

В процесі розгляду справи №925/377/22 судом першої інстанції відповідач за первісним позовом подав зустрічний позов про визнання недійсним Договору оренди обладнання від 01.10.2021 та стягнення з відповідача за зустрічним позовом (позивача за первісним позовом) 113 400,00 грн, набуті за оспорюваним правочином.

Позовні вимоги за зустрічним позовом обґрунтовані тим, що оспорюваний позивачем за зустрічним позовом (відповідачем за первісним позовом) значний правочин вчинено директором - ОСОБА_1 з перевищенням повноважень, без погодження Загальних зборів учасників Товариства, що є підставою для визнання його недійсним відповідно до статей 203, 215 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦК України).

Господарський суд Черкаської області ухвалою від 16.01.2024 у справі №925/377/22 прийняв відмову Товариства з обмеженою відподальністю «Європостачання» від первісного позову до ТОВ «Інтернешнл Дрінкс Продакшн Імпекс» про повернення майна з оренди та стягнення 3 809 748,82 грн та закрив провадження у справі за первісним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтернешнл Дрінкс Продакшн Імпекс» про повернення майна з оренди та стягнення 3 809 748,82 грн у зв`язку із відмовою первісного позивача від позову; прийняв відмову Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтернешнл Дрінкс Продакшн Імпекс» від зустрічного позову до Товариства з обмеженою відповідальністю «Європостачання» про визнання договору недійсним та стягнення 113 400,00 грн та закрив провадження у справі за зустрічним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Європостачання» про визнання договору недійсним та стягнення 113400,00 грн у зв`язку із відмовою позивача від зустрічного позову. Не погодившись із прийнятою ухвалою суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Європостачання» звернулося до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить визнати причини пропуску поважними та поновити строк на подання апеляційної скарги; ухвалу Господарського суду Черкаської області від 16.01.2024 у справі №925/377/22 в частині прийняття відмови Товариства з обмеженою відповідальністю «Європостачання» від первісного позову до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтернешнл Дрінкс Продакшн Імпекс» про повернення майна з оренди та стягнення 3 809 748, 82 грн та закриття провадження у справі за первісним позовом скасувати, а справу направити до Господарського суду Черкаської області для продовження розгляду.

В обґрунтування доводів та вимог апеляційної скарги позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) посилається на те, що заяву про відмову від позову директор Товариства - ОСОБА_2 не підписувала, заява про відмову від позову подана невідомими особами, які протиправно скористались ЕЦП та Електронним кабінетом Товариства. Вказані обставини є предметом кримінального провадження №0000275 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною 4 статті 358, частиною 1 статті 172, частиною 3 статті 191, частиною 1 статті 199 Кримінального кодексу України. Суд першої інстанції в порушення вимог статті 191 Господарського процесуального кодексу України (далі за текстом - ГПК України) не пересвідчився у законності такої відмови, розглянув таку заяву за відсутності представників учасників справи у судовому засіданні, без роз`яснення наслідків такої відмови.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.11.2024 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Європостачання» на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 16.01.2024 у справі №925/377/22 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Владимиренко С.В., судді: Демидова А.М., Ходаківська І.П.

Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 02.12.2024 витребував з Господарського суду Черкаської області матеріали справи №925/377/22; відклав розгляд питання про відкриття, повернення, залишення без руху або відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Європостачання» на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 16.01.2024 у справі №925/377/22.

Матеріали справи №925/377/22 надійшли на адресу Північного апеляційного господарського суду 16.12.2024. Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 18.12.2024 у справі №925/377/22 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Європостачання» на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 16.01.2024 у справі №925/377/22 залишив без руху.

Після усунення апелянтом недоліків апеляційної скарги, Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 06.01.2025 задовольнив клопотання та поновив Товариству з обмеженою відповідальністю «Європостачання» пропущений строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Черкаської області від 16.01.2024 у справі №925/377/22; відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Європостачання» на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 16.01.2024 у справі №925/377/22; розгляд апеляційної скарги призначив на 04.02.2025 о 12 год. 45 хв. Північний апеляційний господарський суд в ухвалі від 06.01.2025 про відкриття апеляційного провадження №925/377/22 погодився із доводами апелянта з приводу поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Черкаської області від 16.01.2024 у справі №925/377/22, з огляду на наступні обставини. Директор Товариства з обмеженою відповідальністю «Європостачання» ОСОБА_2. зазначила, що не подавала заяву про відмову від позову, оскільки така заява не складалася та не підписувалася нею, з представником - адвокатом Писаренко М., який діяв від імені Товариства, договорів не укладала, повноважень йому також не надавала.

Скаржник вказує, що підставою для подання даної апеляційної скарги є ухвала Придніпровського районного суду міста Черкаси у справі №711/7066/24 від 13.11.2024, якою скаргу адвоката Шокота Антона Степановича, подану в інтересах директора та власника Товариства з обмеженою відповідальністю «Європостачання» - ОСОБА_2, на постанову старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Черкаській області Кохан Л.А. від 28.05.2024 про закриття кримінального провадження №0000275, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.02.2022 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною 4 статті 358, частиною 1 статті 172, частиною 3 статті 191, частиною 1 статті 199 Кримінального кодексу України - задоволено, скасовано Постанову старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Черкаській області Кохан Л.А. від 28.05.2024 про закриття кримінального провадження №0000275.

Обставини, які досліджуються у кримінальному провадженні, на думку скаржника, мають вирішальний вплив на надання оцінки доказам та доводам учасником даної господарської справи.

Апелянт зазначає, що єдиним представником апелянта (директором та засновником) була ОСОБА_2., яка з 2022 року постійно знаходилась за кордоном та протягом всього цього часу (2022-2024 рік) не мала доступу до Електронного кабінету Товариства з обмеженою відповідальністю «Європостачання» в «Електронному суді» (ЄСІТС), вказаним доступом скористався адвокат Писаренко М., який діяв від імені Товариства, але без повноважень, за відсутності укладеного договору з апелянтом.

Також наголошено, що ОСОБА_2. фактично є свідком незаконних дій по відношенню до Товариства з обмеженою відповідальністю «Європостачання», проте постійне перебування її за кордоном, подання документів, з`ясування обставин справи ускладнене. Лише з матеріалів кримінального провадження новий директор Товариства з обмеженою відповідальністю «Європостачання» міг дізнатися про ухвалу про закриття провадження на підставі нібито поданої колишнім директором ТОВ «Європостачання» ОСОБА_2 заяви про відмову від позову.

Наведені вище обставини, на переконання суду апеляційної інстанції, є поважними причинами пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Черкаської області від 16.01.2024 у справі №925/377/22, що і стало підставою для задоволення клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Європостачання» про поновлення строку та відкриття апеляційного провадження у даній справі.

28.01.2025 відповідачем за первісним позовом (позивачем за зустрічним позовом) сформовано та подано до Північного апеляційного господарського суду через систему «Електронний суд» відзив на апеляційну скаргу, в якому просить суд апеляційної інстанції поновити строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, а апеляційну скаргу залишити без розгляду. Заперечення на апеляційну скаргу зводяться до незгоди відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) з тим, що суд апеляційної інстанції поновив апелянту пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Черкаської області від 16.01.2024 у справі №925/377/22. Щодо пропуску строку на подання відзиву на апеляційну скаргу, відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) посилається на ситуацію з електропостачанням на території України, несправну роботу системи «Електронний суд», відсутність у січні 2025 року електронних ключів та неможливість їх вчасного поновлення через кібер-атаку на реєстри Мін`юсту.

Відповідно до частини 1 статті 119 ГПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

При цьому ГПК України не пов`язує право суду відновити пропущений процесуальний строк лише з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку. Поновлення пропущеного процесуального строку пов`язується саме з тими обставинами, які суд визнає поважними, тобто такими, що об`єктивно не залежали від волевиявлення особи і були перешкодами для вчасного звернення до суду у визначений законом строк.

Враховуючи наведені у відзиві відповідачем за первісним позовом (позивачем за зустрічним позовом) обставини для поновлення пропущеного процесуального строку для подання відзиву на апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції вважає за можливе поновити пропущений відповідачем за первісним позовом (позивачем за зустрічним позовом) строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

28.01.2025 представником відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) сформовано та подано через систему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду заяву про відвід суддів Північного апеляційного господарського суду Владимиренко С.В., Демидової А.М., Ходаківської І.П. від розгляду справи №925/377/22, зареєстровану 29.01.2025.

Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 30.01.2025 визнав заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтернешнл Дрінкс Продакшн Імпекс» Шматько Тетяни Миколаївни про відвід суддів Північного апеляційного господарського суду Владимиренко С.В., Демидовій А.М., Ходаківській І.П. від розгляду справи №925/377/22 необґрунтованою; справу №925/377/22 передав для вирішення питання про відвід суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 32 ГПК України.

Північний апеляційний господарський суд, у складі колегії суддів: Козир Т.П. - головуючий, судді Скрипка І.М, Мальченко А.О., ухвалою від 30.01.2025 відмовив у задоволенні заяви представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтернешнл Дрінкс Продакшн Імпекс» про відвід суддів Владимиренко С.В., Демидової А.М., Ходаківської І.П. від розгляду справи №925/377/22.

30.01.2025 відповідачем за первісним позовом (позивачем за зустрічним позовом) сформовано та подано до Північного апеляційного господарського суду через систему «Електронний суд» додаткові пояснення по справі №925/377/22, у яких повідомив суд апеляційної інстанції про наявність у нього оригіналу заяви позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) про відмову від позову, з мокрою печаткою та підписом директора ТОВ «Європостачання» ОСОБА_2.

Вказана заява про відмову від позову містить печатку та підпис особи, прізвище, ім`я та по-батькові, якої не зазначено, що свідчить про підписання її невідомою особою, внаслідок чого така заява не приймається судом апеляційної інстанції до розгляду. Крім того, колегія суду апеляційної інстанції звертає увагу відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом), що наявність печатки не є обов`язковим реквізитом документа в силу приписів частин 1, 3 статті 58-1 Господарського кодексу України та статті 207 Цивільного кодексу України.

У судовому засіданні 04.02.2025 представниками позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) подали заяву про долучення заяви свідка у зв`язку із чим виникла необхідність оголосити перерву у розгляді справи №925/377/22 до 11.02.2025.

У заяві про усунення недоліків позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) зазначив, що ОСОБА_2. наразі не є засновником та директором ТОВ «Європостачання», перебуває у Німеччині та є свідком у кримінальному провадженні. А тому позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) просить суд апеляційної інстанції продовжити строк для подання заяви, оскільки відповідна нотаріальна заява ОСОБА_2. (з апостилем) доставляється з Німеччини в Україну.

Рішенням від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави.

Позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) будь-яких доказів на підтвердження направлення нотаріальної заяви ОСОБА_2 (з апостилем) з Німеччини в Україну суду апеляційної інстанції не надано, а тому у суду відсутні підстави для задоволення клопотання позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) про продовження строку для подання доказів, тому заява позивача про залучення заяви свідка підлягає залишенню без розгляду на підставі частини 2 статті 118, частини 2 статті 207 та частини 3 статті 269 ГПК України.

У судовому засіданні 11.02.2025 представники позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги, просили суд апеляційної інстанції її задовольнити, ухвалу Господарського суду Черкаської області 16.01.2024 у справі №925/377/22 скасувати з направленням справи до розгляду до суду першої інстанції.

11.02.2025 у судовому засіданні представник відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просив суд апеляційної інстанції відмовити у її задоволенні, а ухвалу Господарського суду Черкаської області 16.01.2024 у справі №925/377/22 залишити без змін.

Розглянувши доводи та вимоги апеляційної скарги, відзиву на неї, заслухавши пояснення представників учасників справи, перевіривши матеріали справи, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.

Частиною 1 статті 271 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

За приписами частини 1 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За статтею 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно із частиною 1 статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Відповідно до частини 1 статті 42 ГПК України учасники справи мають право: 1) ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень; 2) подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; 3) подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб; 4) ознайомлюватися з протоколом судового засідання, записом фіксування судового засідання технічними засобами, робити з них копії, подавати письмові зауваження з приводу їх неправильності чи неповноти; 5) оскаржувати судові рішення у визначених законом випадках; 6) користуватися іншими визначеними законом процесуальними правами.

Згідно із частиною 1 статті 46 ГПК України сторони користуються рівними процесуальними правами.

У пункті 1 частини 2 статті 46 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь якій стадії судового процесу.

Згідно з частинами 1, 2, 3 та 5 статті 191 названого Кодексу позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

За змістом статті 14 ГПК України одним із принципів господарського судочинства є диспозитивність, який полягає в тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Складовою зазначеного принципу є можливість суб`єкта відмовитися від свого права чи інтересу. Тобто право особи на звернення до суду з позовом рівною мірою стосується й права такої особи на відмову від такого позову або частини позовних вимог (постанова Верховного Суду від 03.11.2023 у справі № 918/686/21, ухвали Верховного Суду від 18.08.2021 у справі № 916/3844/19, від 01.09.2021 у справі № 910/13034/20).

Відмова від позову - це одностороннє вільне волевиявлення позивача, спрямоване на відмову від судового захисту своєї вимоги і на закриття порушеного позивачем процесу. Відмова позивача від позову - це вияв принципу диспозитивності, тому ця дія здійснюється під контролем суду (аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.11.2022 у справі №180/2161/19).

Відмова від позову є формою реалізації принципу диспозитивності господарського судочинства (постанова Верховного Суду від 03.11.2023 у справі № 918/686/21, ухвали Верховного Суду від 12.08.2021 у справі № 927/739/17, від 01.09.2021 у справі № 910/13034/20).

Право позивача на відмову від позову на будь-якій стадії провадження у справі гарантується.

Відповідно до пункту 4 частини 1 та частини 3 статті 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом. У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

З урахуванням зазначеного та керуючись принципами верховенства права, рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом та диспозитивності, суду необхідно перевірити, чи наявні підстави для відмови у задоволенні заяви про відмову від позову та у випадку відсутності таких підстав, роз`яснити сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, прийняти таку відмову та закрити провадження у справі.

Згідно з положеннями частини 2 статті 14 ГПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 22.04.2024 у справі №240/19893/22, на яку послався апелянта, зазначив наступне: «Таким чином, враховуючи вищевикладені положення, колегія суддів зазначає, що наведеними нормами КАС України передбачено право позивача, як учасника справи, з урахуванням приписів цього Кодексу та керуючись наявною у нього метою, вільно обирати вид власної процесуальної поведінки, в тому числі шляхом відмови від позову на будь-якій стадії судового процесу. Водночас, із огляду на вагомість процесуальних та матеріально-правових наслідків відмови від позову у вигляді неможливості звернутися до суду з тотожним позовом вдруге, складністю однозначно ідентифікувати при власноручному підписі особу-підписанта, а також з метою запобігання вчинення іншими особами умисних дискредитуючих дій, обов`язковою передумовою прийняття такої відмови судом є роз`яснення сторонам наслідків відповідних процесуальних дій, а також ретельної/якісної перевірки дійсної відсутності в діях позивача порушень закону чи чиїх-небудь прав, свобод або інтересів, зокрема учасників справи, що можливо здійснити, за умови наявності раціональних сумнівів та проявляючи розумну обачність (due diligence), зокрема, у судовому засіданні з викликом учасників справи. Подібний підхід стосовно необхідності розгляду заяви про відмову від позову у судовому засіданні з викликом сторін висловлений Верховним Судом, зокрема у постановах від 15 лютого 2022 року у справі № 640/8497/21 та від 18 серпня 2023 року у справі № 300/5465/22, де Суд вказав, що вирішення заяви про відмову позивача від позову, зокрема з метою роз`яснення сторонам наслідків відповідних процесуальних дій, потребує виклику учасників справи та проведення судового засідання.».

Зі змісту оскаржуваної ухвали Господарського суду Черкаської області вбачається, що представники учасників справи у судове засідання не з`явились. Суд першої інстанції, приймаючи відмову позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) дійшов висновку про те, що така заява не суперечить Закону, наслідки відмови від позову заявнику відомі, докази порушення законодавства або чиїх-небудь прав і охоронюваних законом інтересів відсутні. Суд апеляційної інстанції з такими висновками суду першої інстанції погодитись не може, оскільки представники учасників справи в судове засідання не з`явились, що позбавило суд першої інстанції обов`язку у роз`ясненні наслідків відмови від позовів.

Судом першої інстанції не було досліджено питання порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) у зв`язку із відмовою від позову, оскільки, як вбачається із тексту заяви позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) про відмову від позову останній не має претензій до відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) через добровільне задоволення усіх вимог, борг повністю погашено.

Предметом первісного позову є зобов`язання відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) повернути позивачу за первісним позовом (відповідачу за зустрічним позовом) орендоване майно за Договором оренди від 01.10.2021 (розливна машина (машина для розливу та закупорювання скляних склянок, тип; верстат, модель: HAY 18-8, бренд: Higee, серійний номер: HG-F 20190917- 8, дата виготовлення: 2019) вартість 4 800 000,00 грн, країна виробник Китай. Установка плівкозварювальна з термоусаджувальною камерою тунельного типу (тип: верстат, модель: напівавтомат МТУ-15-ПА, дата виготовлення:2021) вартістю 210 000,00 грн., країна виробник Україна; ополіскувач (система фільтрації та рекуперації) (тип: верстат, дата виготовлення: 2021) вартістю 850 000,00 грн, країна виробник Італія; система фінішної фільтрації горілки (тип: верстат, дата виготовлення: 2021), вартістю 85 000,00 грн, країна виробник Італія; етикетировочний автомат (тип: верстат, модель: PE «WILSON 6T-540-IS-IE- SU», дата виготовлення: 2021), вартістю 1 530 000,00 грн., країна виробник Італія; система укупорки (тип: верстат, модель: HAY 18-8, серійний номер: DGB 18- 8-SM, дата виготовлення: 2021), вартістю 85 000,00 грн, країна виробник Італія), стягнення 29 700,00 грн основного боргу, 3 780 000,00 грн штрафу за несвоєчасне повернення орендованого майна орендодавцю згідно Додаткової угоди від 10.01.2022, 48,82 грн 3 % річних та судові витрати. Доказів повернення відповідачем за первісним позовом (позивачем за зустрічним позовом) позивачу за первісним позовом (відповідачу за зустрічним позовом) орендованого майна за Договором оренди від 01.10.2021, як і погашення заборгованості, та нарахованих штрафних санкцій, судових витрат матеріали даної справи не містять.

Як зазначалось вище у даній постанові відмова позивача від позову - це вияв принципу диспозитивності, тому ця дія здійснюється під контролем суду.

Посилання відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) на наявність у нього оригіналу заяви позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) про відмову від позову, з мокрою печаткою та підписом директора ТОВ «Європостачання» ОСОБА_2., не заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції, оскільки як вже зазначено судом апеляційної інстанції вище вказана заява про відмову від позову містить печатку та підпис особи, прізвище, ім`я та по-батькові, якої не зазначено, що свідчить про підписання її невідомою особою. Крім того, колегія суду апеляційної інстанції звертає увагу відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом), що наявність печатки не є обов`язковим реквізитом документа в силу приписів частин 1, 3 статті 58-1 Господарського кодексу України та статті 207 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частин 4, 5 статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про прийняття відмови Товариства з обмеженою відподальністю «Європостачання» від первісного позову до Товариства з обмеженою відподальністю «Інтернешнл Дрінкс Продакшн Імпекс» про повернення майна з оренди та стягнення 3 809 748,82 грн та закриття провадження у справі за первісним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтернешнл Дрінкс Продакшн Імпекс» про повернення майна з оренди та стягнення 3 809 748,82 грн у зв`язку із відмовою первісного позивача від позову.

Відповідно до частини 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

У справі «Салов проти України» від 06.09.2005 ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно статті 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення від 27.09.2001 у справі «Hirvisaari v. Finland»). У рішенні звертається увага, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення від 09.12.1994 у справі «Ruiz Torija v. Spain»).

У рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.

ЄСПЛ неодноразово зазначав, що навіть якщо національний суд володіє певною межею розсуду, віддаючи перевагу тим чи іншим доводам у конкретній справі та приймаючи докази на підтримку позицій сторін, суд зобов`язаний мотивувати свої дії та рішення (рішення ЄСПЛ від 05.02.2009 у справі «Олюджіч проти Хорватії»). Принцип справедливості, закріплений у статті 6 Конвенції, порушується, якщо національні суди ігнорують конкретний, доречний та важливий довід, наведений заявником (рішення ЄСПЛ від 03.07.2014 у справі «Мала проти України», від 07 жовтня 2010 року у справі «Богатова проти України»).

Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом (рішення ЄСПЛ від 21.03.2000 у справі «Дюлоранс проти Франції», від 07 березня 2006 року у справі «Донадзе проти Грузії»).

Завданням національних судів є забезпечення належного вивчення документів, аргументів і доказів, представлених сторонами (рішення ЄСПЛ від 19.04.1994 у справі «Ван де Гурк проти Нідерландів»).

Якщо подані стороною доводи є вирішальними для результату провадження, такі доводи вимагають прямої конкретної відповіді за результатом розгляду (рішення ЄСПЛ від 09.12.1994 у справі «Руїс Торіха проти Іспанії», від 23.06.1993 у справі «Руїз-Матеос проти Іспанії»).

Водночас ЄСПЛ у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.

У справі «Трофимчук проти України» ЄСПЛ також зазначив, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

У пункті 53 рішення ЄСПЛ у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

Судом апеляційної інстанції при винесені даної постанови було надано обґрунтовані та вичерпні відповіді доводам сторін із посиланням на норми процесуального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Відповідно до частини 2 статті 277 ГПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Згідно із пунктом 2 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Статтею 280 ГПК України визначено, що підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Згідно із частиною 3 статті 271 ГПК України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі або заяви про відкриття справи про банкрутство (неплатоспроможність), про повернення позовної заяви або заяви про відкриття справи про банкрутство (неплатоспроможність), зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду або залишення заяви у провадженні справи про банкрутство (неплатоспроможність) без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Європостачання» на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 16.01.2024 у справі №925/377/22 підлягає задоволенню, ухвала Господарського суду Черкаської області від 16.01.2024 у справі №925/377/22 підлягає скасуванню в оскаржуваній частині, з направленням справи до Господарського суду Черкаської області на розгляд.

Враховуючи те, що суд апеляційної інстанції, за результатами розгляду апеляційної скарги, не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат відповідно до вимог статті 129 ГПК України не здійснюється.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 271, 275, 277, 280, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Європостачання» на ухвалу Господарського суду Черкаської області від 16.01.2024

у справі №925/377/22 задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду Черкаської області від 16.01.2024 у справі №925/377/22 в частині прийняття відмови Товариства з обмеженою відповідальністю «Європостачання» від первісного позову до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтернешнл Дрінкс Продакшн Імпекс» про повернення майна з оренди та стягнення 3 809 748,82 грн та закриття провадження у справі за первісним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтернешнл Дрінкс Продакшн Імпекс» про повернення майна з оренди та стягнення 3 809 748,82 грн у зв`язку із відмовою первісного позивача від позову - скасувати.

3. Справу №925/377/22 в частині розгляду первісного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Європостачання» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтернешнл Дрінкс Продакшн Імпекс» про повернення майна з оренди та стягнення 3 809 748,82 грн передати на розгляд до Господарського суду Черкаської області.

4. В іншій частині ухвалу Господарського суду Черкаської області від 16.01.2024 у справі №925/377/22 залишити без змін.

5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в статтях 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена та підписана суддями 13.02.2025.

Головуючий суддя С.В. Владимиренко

Судді А.М. Демидова

І.П. Ходаківська