ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" лютого 2025 р.м. ХарківСправа № 922/4495/24

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Пономаренко Т.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Харківенергозбут" (61037, м. Харків, вул. Гоголя, 10; )
до Харківського квартирно-експлуатаційного управління (61024, м. Харків, вул. Пушкінська, 61; )
про стягнення заборгованості
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

16.12.2024 Приватне акціонерне товариство "Харківенергозбут" звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Харківського квартирно-експлуатаційного управління, в якій просить суд стягнути з Харківського квартирно-експлуатаційного управління заборгованість за договором про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг №2-928УП від 01.02.2021 у загальному розмірі 90 304,72 грн., з яких заборгованість по нарахованим 3% річних у сумі 27 413,97 грн. та інфляційні втрати у сумі 62 890,75 грн., а також судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 422 грн. 40 коп.

Позов обґрунтовано неналежним виконання відповідачем договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг №2-928УП від 01.02.2021 в частині своєчасної оплати спожитої останнім електричної енергії.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 19.12.2024 прийнято позовну заяву Приватного акціонерного товариства "Харківенергозбут" до Харківського квартирно-експлуатаційного управління про стягнення заборгованості до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі №922/4495/24. Вирішено розгляд справи №922/4495/24 здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами. Залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Харківський національний університет повітряних сил імені Івана Кожедуба.

25.12.2024 через кабінет Електронного суду від представника 3-ї особи надійшли пояснення щодо позову (вх.№32439 від 25.12.2024).

У поясненнях представник 3-ї особи зазначив, що зазначена позивачем інформація щодо споживання Харківським національним університетом повітряних сил імені Івана Кожедуба електричної енергії по об`єктах, наведених у заяві-приєднання (Додаток 3 до позову від 16.12.2024) не відповідає дійсності, оскільки об`єкти за адресами: вул. Михайла Гуревича, б.22/24 (EIC-code 62Z087) (далі - Об`єкт 1), пр. Науки, б.22А (EIC-code 62Z020), пр. Науки, б.22А (EIC-code 62Z095), вул. Двадцять Третього Серпня, б.2А (EIC-code 62Z439), вул. Двадцять Третього Серпня, б.2А (EIC-code 62Z991), на які позивачем постачалася електроенергія, начеб то, Харківському національному університету повітряних сил імені Івана Кожедуба, вибули з його володіння та користування ще у період 29.12.2006 21.12.2007.

Також представник 3-ї особи зазначив, що Харківському національному університету повітряних сил імені Івана Кожедуба не відомі обставини внесення до додатку до заяви-приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг №2-928УП від 01.02.2021 інформації про вказані об`єкти, як про об`єкти Університету, як споживача. Також Харківському національному університету повітряних сил імені Івана Кожедуба не відомі обставини внесення його до наведеного у Договорі про закупівлю електричної енергії №155 від 13.05.2021 переліку споживачів електричної енергії по вказаних об`єктах.

Водночас представник 3-ї особи повідомив, що наразі у Північному апеляційному господарському суді перебуває апеляційна скарга Університету на рішення Господарського суду м. Києва від 25.11.2024 по справі №910/7404/24 за позовом Харківського національного університету Повітряних Сил ім. Івана Кожедуба до Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності Укрінтеренерго, треті особи - Акціонерне товариство Харківобленерго, Харківське квартирно-експлуатаційне управління та Військова частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання недійсними публічного договору про постачання електричної енергії постачальником останньої надії від 01.01.2023 та комерційної пропозиції №5 від 08.10.2021 для постачання електричної енергії споживачам постачальником останньої надії, укладених між Державним підприємством зовнішньоекономічної діяльності Укрінтеренерго та Харківським національним університетом Повітряних Сил імені Івана Кожедуба. Крім того, на даний час у провадженні Господарського суду Харківської області перебуває господарська справа №922/922/24 за позовом Державного підприємства зовнішньоекономічної діяльності Укрінтеренерго до Харківського національного університету повітряних сил імені Івана Кожедуба про стягнення з відповідача 2 290 478,45 грн. у зв`язку з порушенням (невиконанням) Університетом Договору від 01.01.2023. Предметом зазначеної справи є стягнення з Університету вартості електроенергії, начеб то, спожитої ним по вищевказаних об`єктах.

26.12.2024 через кабінет Електронного суду від представника позивача надійшло заперечення щодо пояснення 3-ї особи (вх.№32493 від 26.12.2024), де зазначив, що згідно з переданими даними від АТ Харківобленерго відповідачу проведено нарахування та за результатами розрахункових періодів, сформовано рахунки за електричну енергію за період з листопада 2021 року по жовтень 2022 року. За період з 30.11.2022 по 19.12.2023 відповідачем сплачено 2 287 931,78 грн. за заборгованість за період з листопада 2021 року по жовтень 2022 року. Предметом розгляду не є заборгованість за спожиту електричну енергію за вказані періоди, а лише вказані для пояснення нарахування штрафних санкцій, та визнані Господарським судом (справа №922/618/23).

30.12.2024 через кабінет Електронного суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх.№32724 від 30.12.2024).

У відзиві представник відповідача просить суд в позові відмовити в повному обсязі.

Представник відповідача зазначив, що у Харківського КЕУ не має на сьогоднішній день заборгованості перед Позивачем за договором №2-928УП від 01.02.2021 за період вказаний розрахунках (додатках до позовної заяви №13,14). Харківське КЕУ є неприбутковою установою, тобто утримується за рахунок коштів відповідного (державного) бюджету. Всі витрати такої установи узгоджуються з органом, який уповноважений здійснювати фінансування такої установи, для чого складається кошторис, в який вносяться всі статті витрат. Невиконання відповідачем вчасно зобов`язання по оплаті за надані послуги сталося внаслідок того, користувачами електричної енергії за договором №2-928УП від 01.02.2021 через недостатнє бюджетне фінансування, що говорить про відсутність вини Харківського КЕУ.

На переконання представника відповідача, в діях відповідача, не було вини, тому вважає, що відповідач повинен бути звільнений від відповідальності. На підставі наведеного представник відповідача вважає, що позивач безпідставно нараховує 3% річних та інфляційні витрати відповідачу, намагається цим самим покарати останнього, за незалежні від нього обставини.

Разом з цим, представник відповідача зазначив, що позивач повторно намагається стягнути суду 3% річних та інфляційних втрат за договором №2-928УП від 01.02.2021 за період вказаний розрахунках (додатках до позовної заяви №13,14) листопад 2021 листопад 2022, що підтверджується доданим рішенням по справі №922/618/23.

31.12.2024 через кабінет Електронного суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив (вх.№32792 від 31.12.2024), де зазначив, що відповідачу не повторно нараховано 3% річних та суму інфляційних втрат за Договором про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг №2-928УП, а лише реалізовано право Товариства на нарахування сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Також представник позивача зазначив, що відсутність бюджетного фінансування коштів не є підставою для звільнення відповідача від відповідальності за порушення перед позивачем зобов`язання зі сплати заборгованості за договором. Затримка фінансування не виправдовує бездіяльність відповідача і не є підставою для звільнення Харківського КЕУ від відповідальності щодо сплати нарахованих 3% річних та інфляційних втрат.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Згідно з частиною 3 зазначеної статті судова система забезпечує доступність правосуддя для кожної особи відповідно до Конституції та в порядку, встановленому законами України.

Відповідно до частини 1, пункту 10 частини 3 статті 2 та частини 2 статті 114 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Основними засадами (принципами) господарського судочинства є розумність строків розгляду справи судом, а строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Право особи на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення від 07.07.1989 р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Відповідно до статті 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Процесуальні документи у цій справі направлялись всім учасникам судового процесу, що підтверджуються інформацією з КП "Діловодство спеціалізованого суду" про доставку електронного листа в електронний кабінет.

Таким чином, всім учасникам справи надано можливість для висловлення своєї правової позиції по суті позовних вимог, а також судом надано сторонам достатньо часу для звернення із заявами по суті справи та з іншими заявами з процесуальних питань.

Приймаючи до уваги належне повідомлення відповідача про розгляд даної справи, а також враховуючи наявність у матеріалах справи достатньої кількості документів для розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про її розгляд за наявними матеріалами.

Згідно з ч.4 ст.240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані докази, суд встановив наступне.

У зв`язку з відокремлення функції з розподілу електричної енергії від функцій постачання електричної енергії, що визначено положеннями Закону України Про ринок електричної енергії від 13.04.2017 (далі Закон), з 01.01.2019 ПрАТ Харківенергозбут є постачальником універсальних послуг на території Харківської області у відповідності до Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі НКРЕКП) від 26.10.2018 №1268.

ПрАТ Харківенергозбут, як постачальник універсальних послуг, здійснює постачання електричної енергії з 01.01.2019 у порядку, визначеному правилами роздрібного ринку, та на умовах договору постачання універсальних послуг.

Відповідно до ст.4 Закону України Про ринок електричної енергії учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах.

Частиною 1 статті 63 Закону встановлено, що універсальні послуги надаються постачальником таких послуг виключно побутовим та малим непобутовим споживачам.

Згідно із ч. 4 ст. 63 Закону України Про ринок електричної енергії договір про постачання універсальних послуг є публічним договором приєднання та розробляється постачальником універсальної послуги на підставі типового договору, форма якого затверджується Регулятором. Постачальник універсальних послуг розміщує договір постачання універсальних послуг на своєму офіційному веб-сайті.

Абзацом 5 пункту 13 розділу XVII Закону встановлено, що фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунка постачальника універсальної послуги та/або факт споживання електричної енергії.

Згідно з п.7 Постанови НКРЕКП від 26.10.2018 №1268 (далі Постанова), договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг укладається шляхом приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, опублікованого в засобах масової інформації та на веб-сайті постачальника, шляхом оплати рахунка, отриманого від постачальника універсальної послуги, або фактичного споживання будь-яких обсягів електричної енергії (за умови надання рахунка постачальником універсальної послуги), або підписання заяви-приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг.

Відповідно до п.13 Перехідних положень Закону передача постачальнику універсальних послуг персональних даних побутових та малих непобутових споживачів під час здійснення заходів з відокремлення оператора системи розподілу не потребує отримання згоди та повідомлення таких споживачів про передачу персональних даних і вважається такою, що здійснена в загальносуспільних інтересах з метою забезпечення постачання електричної енергії споживачам.

Публічний договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг розміщений на офіційному сайті ПрАТ "Харківенергозбут" zbutenergo.kharkov.ua.

Відповідно до пп.4.12, 4.13 розділу IV "Правил роздрібного ринку електричної енергії" (далі Правила), затверджених Постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 312 розрахунки між споживачем та електропостачальником (іншими учасниками роздрібного ринку, якщо вони беруть участь у розрахунках) здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії.

Згідно з п.10 Постанови до запуску електронної платформи Датахаб адміністратора комерційного обліку функції адміністратора комерційного обліку на роздрібному ринку електричної енергії, у тому числі адміністрування процедури зміни постачальника електричної енергії у межах території ліцензованої діяльності, виконує відповідний оператор системи розподілу.

У відповідності до п.4.3 Правил дані, необхідні для формування платіжних документів, у тому числі щодо обсягів електричної енергії, надаються учасникам роздрібного ринку адміністратором комерційного обліку в порядку, встановленому Кодексом комерційного обліку. На підставі отриманих даних відповідно до умов договору (обраної споживачем комерційної пропозиції) сторони складають акти прийому-передачі проданих товарів та/або наданих послуг.

За вимогами п. 9.1.1 Розділу ІХ Кодексу комерційного обліку електричної енергії обмін даними між адміністратором комерційного обліку, постачальником послуг комерційного обліку та учасниками ринку здійснюється на договірних засадах у вигляді електронних документів.

Таким чином розрахунки за спожиту електроенергію відповідача проведені на підставі переданих у відповідності до наведених вимог показів приладу обліку від оператора системи розподілу - АТ "Харківобленерго".

Як вбачається з матеріалів справи, Харківський національний університет повітряних сил імені Івана Кожедуба, підписавши заяву-приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, приєднався до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг №2-928УП від 01.02.2021 (надалі - Договір) на умовах Комерційної пропозиції №2 для установ, які утримуються з державного та місцевого бюджетів (надалі Комерційна пропозиція № 2).

13.05.2021 між ПрАТ "Харківенергозбут" (постачальник) та Харківським квартирно-експлуатаційним управлінням (платник) було укладено договір про закупівлю електричної енергії №155 (надалі - Договір про закупівлю електричної енергії №155), відповідно до п.1.1 якого, учасник (постачальник) постачає електричну енергію (код за ДК 021:20-5 електрична енергія) (постачання електричної енергії для населення), як різновид товару для забезпечення потреб замовника, а замовник оплачує учаснику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами Договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг згідно переліку, до якого увійшов споживач - Харківський національний університет повітряних сил імені Івана Кожедуба.

Таким чином, відповідно до переліку платником за договором постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг №2-928УП від 01.02.2021 є Харківське квартирно-експлуатаційне управління.

Відповідно до п.1.1 умов Договору про закупівлю електричної енергії №155 замовник оплачує учаснику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг №62051 з 03.03.2021.

Згідно з п.1.1 умов Договору про закупівлю електричної енергії №155 всі умови зазначеного Договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг (ПУП) залишаються чинними та обов`язковими для виконання їх сторонами. В разі виникнення спірних питань між умовами цього договору та умовами Договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг (ПУП) пріоритет має Договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг (№ 2-928УП від 01.02.2021).

04.01.2022 було укладено Додаткову угоду №3 до Договору про закупівлю електричної енергії №155, одним із предмету якої є продовження строку дії Договору про закупівлю електричної енергії №155 до 31.03.2022.

Порядок розрахунків за Договором №2-928УП визначається відповідно до Комерційної пропозиції №2.

Відповідно до п.5.8 Договору №2-928УП розрахунковий період за цим Договором є календарний місяць.

Пунктами 5.9 та 5.13 Договору №2-928УП передбачено, що оплата вартості електричної енергії здійснюється споживачем виключно шляхом перерахування коштів на спецрахунок постачальника. Споживач здійснює плату за послугу з розподілу (передачі) електричної енергії через постачальника.

Умовами п.3 Комерційної пропозиції №2 передбачено, що розрахунковим періодом є календарний місяць. Оплата електричної енергії, в тому числі послуги з розподілу електричної енергії, здійснюється споживачем один раз за фактичний обсяг відпущеної електричної енергії, визначеного за показами розрахункових засобів обліку (або розрахунковим шляхом), на підставі виставленого рахунка споживачу постачальником, в якому зазначаються сума до сплати за електричну енергію, в тому числі послуги з розподілу електричної енергії.

У разі відсутності графіка погашення заборгованості та при відсутності у платіжному документі у реквізиті Призначення платежу посилань на період, за який здійснюється оплата, або перевищення суми платежу, необхідної для цього періоду, ці кошти, перераховані споживачем за електричну енергію, постачальник має право зарахувати як погашення існуючої заборгованості споживача з найдавнішим терміном її виникнення.

У разі зміни тарифу надлишок (переплата) оплаченої, але не спожитої електричної енергії зараховується споживачу на його особовий рахунок як авансовий платіж за новими тарифами в наступному розрахунковому періоді.

Укладення сторонами та дотримання споживачем узгодженого графіка погашення заборгованості не звільняє споживача від оплати поточного споживання електричної енергії поточного періоду.

Також п. 4 Комерційної пропозиції №2 встановлено, що рахунок за спожиту електричну енергію надається споживачу протягом 5 робочих днів від дня закінчення розрахункового періоду.

Рахунок за спожиту електричну енергію має бути оплачений протягом 10 робочих днів від дня отримання рахунка споживачем.

Рахунки на оплату надаються у відповідних структурних підрозділах постачальника.

В разі неотримання споживачем рахунків постачальник направляє рахунки споживачу поштовим зв`язком. У такому разі рахунки вважаються отриманими споживачем з дня їх відправлення.

Відповідно до п.5.10 Договору № 2-928УП оплата рахунка постачальника має бути здійснена споживачем у строк, визначений в комерційній пропозиції, яка є додатком 2 до цього Договору.

Крім того, споживач у відповідності до п.6.2 Договору № 2-928УП, зобов`язується забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії згідно з умовами цього Договору та пов`язаних з постачанням електричної енергії послуг згідно з умовами цього Договору.

Згідно з переданими даними від АТ "Харківобленерго" відповідачу проведено нарахування та за результатами розрахункових періодів, сформовано рахунки за електричну енергію за період з листопада 2021 року по жовтень 2022 року станом на 01.10.2024:

- за листопад 2021 року на суму разом з ПДВ 20% - 346 377,36 грн. відповідачем за листопад 2021 спожито 206177 кВт*год. Рахунок за листопад 2021 та акт приймання передачі електричної енергії були отримані уповноваженою особою 08.12.2021. Строк оплати рахунку 22.12.2021.

- за грудень 2021 року на суму разом з ПДВ 20% - 383 387,76 грн. Відповідачем за грудень 2021 спожито 228207 кВт*год. Рахунок за грудень 2021 та акт приймання передачі електричної енергії отримані уповноваженою особою 11.01.2022. Строк оплати рахунку 25.01.2022.

- за січень 2022 року на суму разом з ПДВ 20 % - 486 234,00 грн. Відповідачем за січень 2022 спожито 289425 кВт*год. Рахунок за січень 2022 та акт приймання передачі електричної енергії були направлені засобами поштового зв`язку 11.02.2022. Строк оплати рахунку 25.02.2022.

- за лютий 2022 року на суму разом з ПДВ 20 % - 454 201,44 грн. Відповідачем за лютий 2022 спожито 270358 кВт*год. Рахунок за лютий 2022 та акт приймання передачі електричної енергії були направлені засобами поштового зв`язку 08.12.2022 (докази направлення додаються).

14.02.2022 відповідачем сплачено за листопад 2021 року у сумі 13070,14 грн. згідно платіжної інстукції №52.

- за березень 2022 року на суму разом з ПДВ 20 % - 25 767,84 грн. Відповідачем за березень 2022 спожито 15338 кВт*год. Рахунок за березень 2022 та акт приймання передачі електричної енергії були направлені засобами поштового зв`язку 08.12.2022. Строк оплати рахунку 22.12.2022.

- за квітень 2022 на суму разом з ПДВ 20% - 26 318,88 грн. Відповідачем за квітень 2022 спожито 15666 кВт*год. Рахунок за квітень 2022 та акт приймання передачі електричної енергії були направлені засобами поштового зв`язку 08.12.2022. Строк оплати рахунку 22.12.2022.

- за травень 2022 року на суму разом з ПДВ 20% - 88 534,32 грн. Відповідачем за травень 2022 спожито 52699 кВт*год. Рахунок за травень 2022 та акт приймання передачі електричної енергії були направлені засобами поштового зв`язку 08.12.2022. Строк оплати рахунку 22.12.2022.

- за червень 2022 року на суму разом з ПДВ 20 % - 19 862,64 грн. Відповідачем за червень 2022 спожито 11823 кВт*год. Рахунок за червень 2022 та акт приймання передачі електричної енергії були направлені засобами поштового зв`язку 12.07.2022. Строк оплати рахунку 26.07.2022 року.

- за липень 2022 року на суму разом з ЦДВ 20 % - 33 964,56 грн. Відповідачем за липень 2022 спожито 20217 кВт*год. Рахунок за липень 2022 та акт приймання передачі електричної енергії були направлені засобами поштового зв`язку 10.08.2022. Строк оплати рахунку 24.08.2022 року.

- за серпень 2022 року на суму разом з ПДВ 20 % - 315 120,96 грн. Відповідачем за серпень 2022 спожито 187572 кВт*год. Рахунок за серпень 2022 та акт приймання передачі електричної енергії були направлені засобами поштового зв`язку 09.09.2022. Строк оплати рахунку 23.09.2022 року.

- за вересень 2022 на суму разом з ПДВ 20 % - 56 313,60 грн. Відповідачем за вересень 2022 спожито 33520 кВт*год. Рахунок за вересень 2022 та акт приймання передачі електричної енергіі були направлені засобами поштового зв`язку 12.10.2022. Строк оплати рахунку 26.10.2022 року.

- за жовтень 2022 на суму разом з ПДВ 20 % - 64 918,56 грн. Відповідачем за жовтень 2022 спожито 38642 кВт*год. Рахунок за жовтень 2022 та акт приймання передачі електричної енергії були направлені засобами поштового зв`язку 11.11.2022. Строк оплати рахунку 25.11.2022 року.

Доказів своєчасної оплати відповідачем вищевказаних рахунків матеріали справи не місять.

В подальшому, як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, Приватне акціонерне товариство "Харківенергозбут" звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова про стягнення заборгованості за договором №2-928УІІ про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг у розмірі 2 709 896, 75 грн. за період: листопад 2021 - листопад 2022 (справа №922/618/23).

Рішенням Господарського суду Харківської області від 27.04.2023 у справі №922/618/23 у задоволенні позову відмовлено частково. Стягнуто з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків на користь Приватного акціонерного товариства "Харківенергозбут" суму основного боргу за договором про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг №2-928 УП від 01.02.2021 в розмірі 2 038 653,03 грн., пеню в розмірі 93 332,80 грн., 3% річних в розмірі 50 211,99 грн., інфляційні втрати в розмірі 309 922,41 грн.

Заборгованість за електричну енергію, що утворилась за період з листопада 2021 року по жовтень 2022 року, відповідачем було сплачено у період з 30.11.2022 по 19.12.2023, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними інструкціями №260 від 21.12.2022, №1 від 30.11.2023, №2 від 02.12.2023, №3 від 06.12.2023, №4 від 07.12.2023, №5 від 08.12.2023, №6 від 09.12.2023, №7 від 12.12.2023, №8 від 13.12.2023, №9 від 14.12.2023, №10 від 15.12.2023, №11 від 16.12.2023, №12 від 19.12.2023, №13 від 19.12.2023.

У зв`язку із несвоєчасним виконанням відповідачем своїх договірних зобов`язань, позивач нарахував відповідачу 3% річних у розмірі 27 413,97 грн. та інфляційні втрати у розмірі 62 890,75 грн.

При цьому, заборгованість відповідача за спожиту електричну енергію за Договором, що утворилась за період з листопада 2021 року по жовтень 2022 року, не є предметом цього спору. Позовні вимоги про стягнення вказаної заборгованості за спожиту електричну енергію були розглянуті в межах справи №922/618/23, рішення в якій набрало законної сили 26.05.2023.

Рахунки на оплату 3% річних, інфляційних втрат та Акт звіряння розрахунків станом на 01.10.2024 позивачем були надіслані відповідачу засобами поштового зв`язку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підстави виникнення цивільних прав та обов`язків виникають з договорів та інші правочинів.

Пунктом 3 частини 1 статті 174 Господарського кодексу України вcтановлено, що господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 статті 205 ЦК України передбачено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Статтями 6, 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладені договору, в виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

В частині 1 статті 638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтями 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться (ч.1 ст.193 ГК України).

Приписами частини 1 статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною 1 статті 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 714 ЦК України визначено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Частиною 2 статті 714 ЦК України передбачено, що до договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.

Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У пункті 1 статті 530 ЦК України зазначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Рішенням Господарського суду Харківської області від 27.04.2023 у справі №922/618/23 у задоволенні позову відмовлено частково. Стягнуто з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків на користь Приватного акціонерного товариства "Харківенергозбут" суму основного боргу за договором про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг №2-928 УП від 01.02.2021 в розмірі 2 038 653,03 грн., пеню в розмірі 93 332,80 грн., 3% річних в розмірі 50 211,99 грн., інфляційні втрати в розмірі 309 922,41 грн.

Вказаним рішенням суду встановлено, що ПрАТ «Харківенергозбут», як постачальник, виконав свої зобов`язання за договору у повному обсязі, проте відповідачем умови договору щодо своєчасної сплати спожитої електричної енергії у встановлені договором строки не виконано. Внаслідок чого, нарахована пеня за період з березня 2021 по листопад 2022 року у сумі 311 109, 32 грн, 3% річних за період з березня 2021 по листопад 2022 року у сумі 50 211, 99 грн та індекс інфляції за період з травня 2021 по листопад 2022 року у сумі 309 922, 41 грн. Факт наявності у відповідача заборгованості за договором про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг №2-928УП з 01.02.2021 за спожиту електричну енергію за період листопад 2021 листопада 2022 року у сумі 2 038 653,03 грн підтверджується наданими позивачем до матеріалів справи актами наданих послуг, рахунками на оплату. Доказів неналежного виконання позивачем свого зобов`язання щодо постачання електричної енергії відповідачем суду надано не було. Факт отримання електричної енергії за договором відповідачем не спростовано.

Рішення Господарського суду Харківської області від 27.04.2023 у справі №922/618/23 набрало законної сили 26.05.2023.

Відповідно до ч. 4 ст.75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акта, який набрав законної сили.

Отже, факт порушення відповідачем зобов`язань за договором про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг №2-928УП від 01.02.2021 з оплати спожитої електричної енергії за період з листопада 2021 року по жовтень 2022 року, встановлений рішенням Господарського суду Харківської області від 27.04.2023 у справі №922/618/23, що не потребує доказування в силу приписів частини 4 статті 75 ГПК України.

Предметом цього позову у справі №922/4495/24 є стягнення з відповідача на користь позивача за договором про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг №2-928УП від 01.02.2021 3% річних у розмірі 27 413,97 грн. та інфляційні втрати у розмірі 62 890,75 грн.

Вирішуючи питання про правомірність та обґрунтованість заявлених в межах даної справи позовних вимог, суд дійшов наступних висновків.

За приписами статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Приписи частини 7 статті 193 ГК України та статті 525 ЦК України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами статті 629 ЦК України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.

За приписами статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як вбачається з розрахунків заборгованості, позивач просить стягнути з відповідача 3% річних за період з 01.07.2023 по 19.12.2023 та інфляційні втрати за період з липня 2023 року по січень 2024 року.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач повністю погасив суму основного боргу 19.12.2023, що підтверджується платіжними інструкціями №260 від 21.12.2022, №1 від 30.11.2023, №2 від 02.12.2023, №3 від 06.12.2023, №4 від 07.12.2023, №5 від 08.12.2023, №6 від 09.12.2023, №7 від 12.12.2023, №8 від 13.12.2023, №9 від 14.12.2023, №10 від 15.12.2023, №11 від 16.12.2023, №12 від 19.12.2023, №13 від 19.12.2023.

Частиною 2 статті 193 ГК України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 7 Комерційної пропозиції №2 передбачено, що у разі порушення споживачем строків оплати електричної енергії в тому числі послуги з розподілу електричної енергії, передбачених п.4 цієї Комерційної пропозиції постачальник нараховує за весь час прострочення, у тому числі за день оплати:

- пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який здійснюється нарахування, від суми боргу, за кожен день прострочки;

- 3% річних з простроченої суми.

При цьому сума грошового зобов`язання за договором повинна бути оплачена споживачем з урахуванням встановленого індексу інфляції.

Суми пені, 3% річних, інфляційних зазначаються у окремому розрахунковому документі окремими рядками та повинні бути сплачені протягом 10 робочих днів від дня його отримання споживачем.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" №14 від 17.12.2013 року, з урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 Цивільного кодексу України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", правовими наслідками порушення грошового зобов`язання, тобто зобов`язання сплатити гроші, є обов`язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Верховний Суд України у постанові від 12 квітня 2017 року по справі №3-1462гс16 зазначив, що порушення відповідачем строків розрахунків за отриманий товар, що встановлені договором поставки, є підставою для нарахування платежів, передбачених ст. 625 ЦК України, а наявність форс-мажору не звільняє відповідача від обов`язку відшкодувати матеріальні втрати кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та не позбавляє кредитора права на отримання компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами.

Верховний Суд України підкреслив, що платежі, встановлені ст.625 ЦК України, є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення виконання ним грошового зобов`язання, яка має компенсаційний, а не штрафний характер, які наприклад статті законів, які передбачають неустойку. Компенсація полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Також Верховний Суд України відмітив, що ст.617 ЦК України встановлені загальні підстави звільнення особи від відповідальності за порушення зобов`язання, а ст. 625 ЦК України є спеціальною та такою, що не передбачає жодних підстав для звільнення від відповідальності за порушення виконання грошового зобов`язання.

Отже, Верховний Суд України розв`язуючи спір застосовує принцип права щодо пріоритету спеціальної норми над загальною.

Аналогічні правові висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 9 листопада 2016 року у справі № 3-1195гс16.

14 січня 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в рамках справи №924/532/19 досліджував питання щодо особливостей нарахування інфляційних втрат і 3% річних, де визначив, що передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. Для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, які складають відповідний період, перемножити між собою з урахуванням відповідних оплат.

З огляду на вимоги статей 79, 86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми 3% річних, інфляційних та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру заборгованості. Аналогічні правові висновки викладені також в постановах Верховного Суду від 27.05.2019 по справі №910/20107/17, від 21.05.2019 по справі №916/2889/13, від 16.04.2019 по справам №922/744/18 та №905/1315/18, від 05.03.2019 по справі №910/1389/18, від 14.02.2019 по справі №922/1019/18, від 22.01.2019 по справі №905/305/18, від 21.05.2018 по справі №904/10198/15, від 02.03.2018 по справі №927/467/17.

Згідно зі статтею 625 Цивільного кодексу України стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання.

Відповідач стосовно правильності здійснення позивачем розрахунків інфляційних втрат та 3% річних не заперечував, контррозрахунків не надав.

Враховуючи вищевикладене, перевіривши надані позивачем розрахунки інфляційних втрат та 3% річних суд встановив, що дані розрахунки здійснено у відповідності до умов Договору та вимог чинного законодавства і є арифметично вірними.

В свою чергу представник відповідача у відзиві на позовну заяву зазначив, що відповідач повинен бути звільнений від відповідальності. В обґрунтування зазначив, що відповідач є бюджетною установою, яка в своїй діяльності фінансується із державного бюджету, та є розпорядником бюджетних коштів виключно в рамках взятих на себе зобов`язань бюджетного періоду. В діях відповідача, щодо виниклої тимчасової заборгованості за Договором не було вини. А невиконання відповідачем вчасно свого зобов`язання сталося через недостатнє бюджетне фінансування.

Також представник відповідача вважає, що позивач безпідставно нараховує 3% річних та інфляційні витрати відповідачу, намагається цим самим покарати останнього, за незалежні від нього обставини.

Відповідно до ст.625 Цивільного Кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд зазначає, що відповідач, прийнявши на себе зобов`язання за Договором погодився із передбаченою ним відповідальністю за прострочення взятих на себе зобов`язань, а також усвідомлював визначені Договором строки здійснення оплати за поставлену йому електричну енергію.

Індекс інфляції та три проценти річних, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання.

Тобто, інфляція та проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною 2 статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання.

При цьому, ст.617 ЦК України встановлені загальні підстави звільнення особи від відповідальності за порушення зобов`язання, а ст.625 ЦК України є спеціальною та такою, що не передбачає жодних підстав для звільнення від відповідальності за порушення виконання грошового зобов`язання.

При цьому, відповідачем не надано жодного доказу наявність в останнього обставин, що мають істотне значення для зменшення інфляції та 3% річних.

Суд також констатує, що матеріали справи не містять доказів неможливості сплати відповідачем суми інфляції та 3% річних в заявленому позивачем розмірі, а також доказів того, що їх сплата може істотно вплинути на можливість функціонування юридичної особи відповідача.

За змістом статті 193 ГК України не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом. Аналогічні застереження містить стаття 525 ЦК України.

У відповідності до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, що передбачено частиною першою статті 612 ЦК України.

Разом з цим, частиною першою статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Посилання відповідача на відсутність у нього, як бюджетної установи, необхідного фінансування та бюджетних асигнувань суд вважає безпідставним та таким, що не може бути підставою для відмови в задоволенні позову та/або звільнення відповідача від відповідальності.

Частиною 2 статті 218 Господарського кодексу України та статтею 617 Цивільного кодексу України не передбачено такої підстави для звільнення від відповідальності, як відсутність у боржника необхідних коштів.

Конституційний Суд України неодноразово висловлював правову позицію щодо неможливості поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо в залежність від видатків бюджету (рішення від 20 березня 2002 року №5-рп/2002, від 17 березня 2004 року №7-рп/2004, від 01 грудня 2004 року №20-рп/2004, від 09 липня 2007 року №6-рп/2007).

Зокрема, в Рішенні від 09 липня 2007 року №6-рп/2007 Конституційний Суд України вказав на те, що невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави (підпункт 3.2).

Разом з тим держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов`язана забезпечити його реалізацію. Інакше всі негативні наслідки відсутності такого механізму покладаються на державу.

З огляду на зміст статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейський суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

ЄСПЛ у рішенні в справі «Кечко проти України» (заява №63134/00) зауважив, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань (пункт 26).

ЄСПЛ у пункті 48 рішення від 30 листопада 2004 року у справі «Бакалов проти України» та в пункті 40 рішення від 18 жовтня 2005 року у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» зазначив, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 17 квітня 2018 року у справі №911/4249/16 відхилила твердження скаржника про відсутність його обов`язку здійснити розрахунок з позивачем за надані особам, які згідно з чинним законодавством мають право на соціальні пільги, телекомунікаційні послуги у період з 01 січня 2015 року до 01 січня 2016 року через те, що Законом України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» не було передбачено кошти на ці видатки, оскільки в особи виникає певне право, а в держави - відповідне цьому праву фінансове зобов`язання не із закону про Державний бюджет України та похідних від нього актів (бюджетний розпис, кошторис тощо), а з нормативно-правових актів, що регулюють відносини між особою та державою в певній сфері суспільних відносин.

Аналогічний правовий висновок про те, що сама собою відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язання викладено, зокрема, в постанові Верховного Суду України від 22 березня 2017 року у справі №3-77гс17, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 березня 2018 року у справах №925/246/17, №925/974/17, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі №12-46гс18. Зважаючи на викладене, Велика Палата Верховного Суду не вбачає правових підстав для відступу від цих висновків Верховного Суду України та Верховного Суду.

Відтак, з урахуванням вимог частини 2 статті 218 Господарського кодексу України та статтею 617 Цивільного кодексу України та правових висновків, викладених в рішеннях Верховного Суду та Європейського суду з прав людини, відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України на відповідний рік, у даному випадку, не виправдовує бездіяльність відповідача і не є підставою для звільнення його від відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви представника відповідача про звільнення відповідача від відповідальності.

Відповідно до вимог частини 1 статті 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до статті 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту статті 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами 1,2,3 статті 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010 року).

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі Руїс-Матеос проти Іспанії від 23 червня 1993 р.).

Захищене статтею 6 Європейської конвенції з прав людини право на справедливий судовий розгляд також передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та має отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх.

Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.

У п.26 рішення від 15.05.2008р. Європейського суду з прав людини у справі Надточій проти України суд нагадує, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом.

Питання справедливості розгляду не обов`язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008 року).

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац десятий пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003).

Згідно з вимогами частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на зазначене, беручи до уваги принцип змагальності сторін, враховуючи стандарт переваги більш вагомих доказів, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, Суд спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що суд задовольнив позов повністю, у відповідності ст.129 Господарського процесуального кодексу України витрати щодо сплати судового збору підлягають стягненню з відповідача у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись статтями 4, 20, 73, 74, 86, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Приватного акціонерного товариства "Харківенергозбут" до Харківського квартирно-експлуатаційного управління, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Харківського національного університету повітряних сил імені Івана Кожедуба, про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з Харківського квартирно-експлуатаційного управління (61024, м. Харків, вул. Пушкінська, 61; ) на користь Приватного акціонерного товариства "Харківенергозбут" (61037, м. Харків, вул. Гоголя, 10; ) за договором про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг №2-928УП від 01.02.2021 3% річних у сумі 27413 (двадцять сім тисяч чотириста тринадцять) грн. 97 коп. та інфляційні втрати у сумі 62 890 (шістдесят дві тисячі вісімсот дев`яносто) грн. 75 коп. (на ХОУ АТ «Ощадбанк» НОМЕР_2 , МФО 351823, ), а також суму судового збору у розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн. 40 коп. (на ХОУ АТ «Ощадбанк» п/р НОМЕР_2 , МФО 351823, ).

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено "12" лютого 2025 р.

Суддя Т.О. Пономаренко