ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" січня 2025 р. Справа№ 920/1446/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Гончарова С.А.

Тарасенко К.В.

при секретарі судового засідання Сабалдаш О.В.

за участі представників сторін згідно з протоколом судового засідання від 29.01.2025

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Сумської міської ради на рішення Господарського суду Сумської області від 15.07.2024 (повний текст рішення складено 16.07.2024)

у справі № 920/1446/23 (суддя Резніченко О.Ю.)

за позовом Сумської міської ради

до Фізичної особи-підприємця Яременко Лариси Олексіївни

про укладання договору строкового сервітуту

В С Т А Н О В И В:

Сумська міська рада звернулася до суду з позовом до Фізичної особи-підприємця Яременко Лариси Олексіївни, в якому просила суд визнати укладеним, з моменту набрання рішення суду законної сили, договір про встановлення особистого строкового сервітуту на користування місцем для розміщення тимчасової споруди в м. Суми між Сумською міською радою та Фізичною особою-підприємцем Яременко Л.О.

Позов обґрунтовано тим, що позивач на підставі власного рішення від 01.03.2023 №3556-МР вирішив передати відповідачці у користування земельну ділянку на праві особистого строкового сервітуту під розміщення пересувної тимчасової споруди. У зв`язку із цим було розроблено та надіслано 11.10.2023 на адресу відповідачки проект договору для підписання. Відповідачка не підписала запропонований проект договору, що на думку позивача є підставою для звернення до суду із вимогою про визнання договору укладеним.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 15.07.2024 у позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, Сумська міська рада звернулася до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, у якій просить суд скасувати рішення Господарського суду Сумської області від 15.07.2024 у справі № 920/1446/23 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Ключовим аргументом апеляційної скарги заявник зазначає те, що фактично договір про встановлення особистого строкового сервітуту є укладеним в силу ст.638 ЦК України, оскільки сторонами досягнута згода з усіх істотних умов договору.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 920/1446/23 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В. судді: Гончаров С.А., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.08.2024 витребувано у Господарського суду Сумської області матеріали справи № 920/1446/23. Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.

На виконання ухвали від 07.08.2024 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 920/1446/23.

У зв`язку зі звільненням судді Шаптали Є.Ю. у відставку, протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями, у справі №920/1446/23 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Тарасенко К.В., Гончаров С.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.09.2024 прийнято справу №920/1446/23 за апеляційною скаргою Сумської міської ради на рішення Господарського суду Сумської області від 15.07.2024 колегією суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Гончаров С.А., Тарасенко К.В., відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Сумської міської ради на рішення Господарського суду Сумської області від 15.07.2024, розгляд апеляційної скарги призначено на 02.10.2024.

26.09.2024 від ФОП Яременко Л.О. надійшли додаткові письмові пояснення у справі, в яких відповідачка зазначала, що зверталася до позивача щодо внесення змін до рішення Сумської міської ради № 3556-МР від 01 березня 2023р, з приводу зменшення площі земельної ділянки та внесення змін до її «по-батькові» (виправлення технічної помилки), однак відповіді на це звернення не отримала. У зв`язку з чим відповідачка просила залишити рішення Господарського суду Сумської області від 15.07.2024 у справі №920/1446/23 без змін або перенести розгляд справи до моменту надання відповіді Сумською міською радою.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.10.2024 відкладено розгляд справи № 920/1446/23 на 13.11.2024.

13.11.2024 розгляд справи № 920/1446/23 не відбувся у зв`язку з перебуванням судді Гончарова С.А. у відпустці.

У зв`язку зі відпусткою судді Гончарова С.А. призначено повторний автоматизований розподіл судової справи та протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями у справі №920/1446/23 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Яковлєв М.Л., Тарасенко К.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.11.2024 прийнято справу №920/1446/23 за апеляційною скаргою Сумської міської ради на рішення Господарського суду Сумської області від 15.07.2024 у справі №920/1446/23 колегією суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Яковлєв М.Л., Тарасенко К.В., розгляд справи призначено на 04.12.2024.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.12.2024 відкладено розгляд справи № 920/1446/23 на 29.01.2025.

У зв`язку з перебуванням судді Яковлєва М.Л. з 22.01.2025 на лікарняному, протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 29.01.2025 у справі №920/1446/23 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Гончаров С.А., Тарасенко К.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.01.2025 прийнято справу №920/1446/23 за апеляційною скаргою Сумської міської ради на рішення Господарського суду Сумської області від 15.07.2024 колегією суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Тарасенко К.В., Гончаров С.А.

У судове засідання 29.01.2025 в режимівідео конференції з`явилися представники позивача та відповідача.

Представник позивача у судовому засіданні надав суду апеляційної інстанції свої пояснення по справі, в яких підтримав вимоги апеляційної скарги на підставі доводів, зазначених у ній, просив її задовольнити, рішення Господарського суду Сумської області від 15.07.2024 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні також надав суду свої пояснення по справі, в яких заперечив проти доводів, викладених у апеляційній скарзі, та просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У відповідності до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим судом, 25.07.2018 позивач прийняв рішення №3687-МР, згідно якого надав дозвіл відповідачці на виготовлення паспорту прив`язки тимчасової споруди та розроблення технічної документації щодо встановлення меж сервітуту для розміщення пересувної тимчасової споруди (зона відпочинку в межах прибережної смуги для здійснення підприємницької діяльності) по вулиці Харківській, навпроти будинку № 6.

02.02.2023 - відповідач ФОП Яременко Лариса Олексіївна звернулася до позивача Сумської міської ради з проханням передати у користування земельну ділянку, що знаходиться за адресою м. Суми, вул. Харківська, напроти будинку №6 загальною площею 1,2884 га для розміщення ТС (зона відпочинку в межах прибережної смуги) для сезонної торгівлі не період з 01.05 до 31.10 кожного року строком на 5 років.

02.03.2023 позивач прийняв рішення №3556-МР, згідно якого вирішив передати ФОП Яременко Ларисі Олексіївні у користування земельну ділянку, що знаходиться за адресою: м. Суми, вулиці Харківська, навпроти будинку № 6, загальною площею 1,2884 га, строком на 5 (п`ять) років (на період з 01.05. до 31.10. кожного року) на праві особистого строкового сервітуту під розміщення пересувної тимчасової споруди (зона відпочинку в межах прибережної захисної смуги) для провадження підприємницької діяльності та встановити плату в розмірі 8 (вісім) відсотків від нормативної грошової оцінки землі, що застосовується для обчислення орендної плати за користування земельними ділянками на території Сумської міської територіальної громади, на підставі рішення Сумської міської ради від 24 червня 2020 року № 7000 - МР «Про встановлення плати за землю» (зі змінами) та зобов`язав департамент забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради (Клименко Ю.М.) забезпечити підготовку та укладання договору про встановлення особистого строкового сервітуту на користування місцем для розміщення тимчасової споруди в м. Суми.

11.10.2023 Департамент забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради, як уповноважений орган позивача, відповідно до раніше виявленої сторонами волі та досягнутих домовленостей щодо всіх істотних умов та на підставі Примірного договору про встановлення особистого строкового сервітуту на користування місцем для розміщення тимчасової споруди в м. Суми, затвердженого рішенням Сумської міської ради від 30 січня 2014 року № 3041-МР розробив та направив на адресу відповідачки лист від 11.10.2023 №06.01-16/1303 та два примірника Договору №02-0923/2 про встановлення особистого строкового сервітуту на користування місцем для розміщення тимчасової споруди в м. Суми від 15 вересня 2023 року, для підписання і повернення на протягом 14 днів.

Під час розгляду справи відповідачка повернула позивачу непідписані примірники договору - заява від 09.04.2024 (а.с. 108).

Місцевий суд, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив з того, що у даному випадку відсутні приписи закону щодо обов`язкового укладання договору про встановлення сервітуту, а отже переддоговірний спір у справі №920/1446/23 не може бути предметом розгляду у суді.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду з огляду на таке.

З огляду на зміст предмету судового розгляду, доводів скаржника, необхідним є вирішення питання щодо наявності підстав для задоволення позову про визнання укладеним договору про встановлення особистого строкового сервітуту на користування місцем для розміщення тимчасової споруди в м. Суми між Сумською міською радою та ФОП Яременко Л.О, з урахуванням чого суд, беручи до уваги приписи статті 269 ГПК України, зважає на таке.

Спори, що виникають при укладенні господарських договорів, поділяються на:

- спори про спонукання до укладення договору, якщо одна із сторін ухиляється від укладення договору;

- спори по умовах договору у випадку, коли сторони не врегулювали розбіжності щодо умов договору і передали спір на розгляд господарського суду.

Ці категорії охоплюються поняттям переддоговірних спорів, оскільки спори виникають з приводу встановлення договірних відносин або з приводу окремих умов господарського договору.

Спонукання до укладення договору можливе тоді, коли хоча б одна із сторін є зобов`язаною укласти договір:

- через пряму вказівку закону;

- на підставі обов`язкового для виконання акта планування (в тому числі державного замовлення), який видано компетентним органом.

У випадку ухилення суб`єкта господарювання від оформлення договору, який ґрунтується на державному замовленні або укладення якого є для нього обов`язковим через пряму вказівку закону, господарський суд за позовом іншої сторони ухвалює рішення про спонукання до укладення договору або про укладення договору на певних умовах.

Відповідно до частини сьомої статті 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативними актами щодо окремих видів договорів.

Згідно з частиною третьою статті 179 ГК України, укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов`язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов`язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору (частина перша статті 187 ГК України).

Відповідно до частини дев`ятої статті 238 ГК України у спорі, що виник при укладанні або зміні договору, в резолютивній частині вказується рішення з кожної спірної умови договору, а у спорі про спонукання укласти договір - умови, на яких сторони зобов`язані укласти договір, з посиланням на поданий позивачем проект договору.

Отже, законодавцем визначено загальні критерії щодо можливості розгляду судом переддоговірних спорів, до яких, зокрема, віднесено переддоговірні господарські спори, укладення яких є обов`язковим в інших випадках, встановлених законом.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.11.2021 у справі № 908/3233/20.

Право земельного сервітуту урегульовано главою 16 Земельного Кодексу України (далі за текстом - ЗК України).

Так, відповідно до ч. 1 ст. 98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки чи іншої заінтересованої особи на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками).

Згідно із ч. 1 ст. 100 ЗК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Порядок встановлення земельного сервітуту договором передбачений ч. 2 ст. 100 ЗК України, згідно з якою земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (землекористувачем) земельної ділянки.

За домовленістю сторін договір про встановлення земельного сервітуту може бути посвідчений нотаріально.

Власник земельної ділянки також може встановити вимогу нотаріального посвідчення договору про встановлення земельного сервітуту та скасувати таку вимогу. Встановлення (скасування) вимоги є одностороннім правочином, що підлягає нотаріальному посвідченню. Така вимога є обтяженням речових прав на земельну ділянку та підлягає державній реєстрації в порядку, визначеному законом.

Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно.

Особливості встановлення земельних сервітутів на землях державної, комунальної власності визначені у ст. 1241 ЗК України.

Так, відповідно до п.п. а) ч. 1 ст. 1241 ЗК України особа, заінтересована у встановленні земельного сервітуту на землях державної, комунальної власності, звертається з клопотанням у разі, якщо земельна ділянка не передана у користування або у разі необхідності встановлення земельного сервітуту на землях, не сформованих у земельні ділянки, - до органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування, що здійснює розпорядження земельною ділянкою державної, комунальної власності.

Як убачається з матеріалів справи, земельна ділянка, яка є предметом договору про встановлення сервітуту, не сформована у розумінні правил ст. 791 ЗК України, а саме, - відповідно до ч. 4 ст. 791 ЗК України, земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Вимога щодо укладення договору про встановлення земельного сервітуту за рішенням суду, встановлена абз. 4 ч. 2 ст. 1241 ЗК України, лише щодо сформованих земельних ділянок та у випадку відмови саме органу місцевого самоврядування (а не заінтересованої особи) укласти такий договір.

Вимога щодо обов`язкового укладання договору про встановлення сервітуту в інших випадках діючим законодавством не передбачена.

Щодо аргументів апеляційної скарги про те, що договір про встановлення особистого строкового сервітуту є укладеним в силу ст.638 ЦК України, оскільки сторонами досягнута згода з усіх істотних умов договору (предмет договору (місце, площа, призначення), ціни договору (плата в розмірі 8 (вісім), відсотків від нормативної грошової оцінки землі) та строку договору на 5 (п`ять) років на період з 01.05. до 31.10. кожного року) та на момент подання позову (19.12.2023) відповідач не повернув позивачу підписані примірники договору, що згідно з принципом мовчазної згоди свідчить про прийняття ним пропозиції позивача, колегія зазначає таке.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно з ч.1 ст. 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

За приписами ч. 1 ст. 641 ЦК України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Частиною 1 ст. 642 ЦК України встановлено, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.

Як вбачається з матеріалів справи, 11.10.2023 Департамент забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради, як уповноважений орган позивача, направив два примірника Договору №02-0923/2 про встановлення особистого строкового сервітуту на користування місцем для розміщення тимчасової споруди в м. Суми від 15 вересня 2023 року, для підписання і повернення протягом 14 днів.

12.03.2024 ФОП Яременко Лариса Олексіївна звернулася до Сумської міської ради з заявою внесення змін до рішення Сумської міської ради № 3556-МР від 01 березня 2023 р, з приводу зменшення площі земельної ділянки та внесення змін до її «по-батькові» (виправлення технічної помилки).

Як слідує з матеріалів справи, позивач не надав відповідь на це звернення.

Крім того, як було зазначено вище, під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачка повернула позивачу непідписані примірники договору.

Також відповідач у своїх додаткових поясненнях вказував на те, що з моменту прийняття рішення Сумською міською радою № 3556-МР від 01 березня 2023 р та по теперішній час підприємницька діяльність на зазначеній в рішенні ділянці не здійснювалася і не здійснюється. Дане твердження не спростоване позивачем.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Враховуючи наведене, матеріали справи не свідчать про те, що відповідачем прийнято пропозицію позивача укласти договір.

Тому, з огляду на відсутність приписів закону щодо обов`язкового укладання договору про встановлення сервітуту у даному випадку, місцевий суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Таким чином, колегія суддів зауважує, що місцевий господарський суд всебічно, повно та об`єктивно дослідив обставини справи, правильно визначив характер спірних правовідносин, надав оцінку поданим сторонами доказам та вірно застосував норми матеріального права при ухвалені оскаржуваного рішення.

Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року).

Згідно з ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїс-Матеос проти Іспанії» від 23.06.1993).

Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.

У Рекомендаціях R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на удосконалення судової системи, наголошується на тому, що суд повинен, принаймні в ході попереднього засідання, а якщо можливо, і протягом всього розгляду, відігравати активну роль у забезпеченні швидкого судового розгляду, поважаючи при цьому права сторін, в тому числі і їх право на неупередженість. Зокрема, він повинен володіти повноваженнями proprio motu, щоб вимагати від сторін пред`явлення таких роз`яснень, які можуть бути необхідними; вимагати від сторін особистої явки, піднімати питання права; вимагати показань свідків, принаймні в тих випадках, коли мова йде не тільки про інтереси сторін, що беруть участь у справі, тощо. Такі повноваження повинні здійснюватися в межах предмета розгляду.

Обов`язок доказування, встановлений статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

До того ж, суд зазначає, що однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до статті 2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 33 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б. В. проти Нідерландів» від 27.10.1993).

У відповідності до ст. 42 ГПК України учасники справи користуються рівними процесуальними правами. Учасники справи мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Отже, виходячи з вищевикладеного, як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції Сумською міською радою не було подано належних та переконливих доказів на задоволення заявленого позову. Судова колегія звертає увагу, що доводи та заперечення викладені у апеляційній скарзі позивача на рішення суду першої інстанції не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Сумської області від 15.07.2024, прийняте після повного з`ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, а також у зв`язку з правильним застосуванням норм матеріального права, є таким що відповідає нормам закону.

Таким чином, в задоволенні апеляційної скарги Сумської міської ради слід відмовити, а оскаржуване рішення Господарського суду Сумської області від 15.07.2024 - залишити без змін.

Судові витрати (судовий збір) розподіляються відповідно до вимог ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст.129, 232-241, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Сумської міської ради на рішення Господарського суду Сумської області від 15.07.2024 у справі № 920/1446/23 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Сумської області від 15.07.2024 у справі №920/1446/23 залишити без змін.

3. Судові витрати (судовий збір) за розгляд апеляційної скарги покладаються на скаржника.

4. Справу №920/1446/23 повернути до Господарського суду Сумської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття на яку може бути подано касаційну скаргу в порядку, строки та у випадках передбачених ст.ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено 05.02.2025

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді С.А. Гончаров

К.В. Тарасенко