ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" лютого 2025 р. Справа№ 910/3451/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яценко О.В.

суддів: Гончарова С.А.

Хрипуна О.О.

за участю секретаря судового засідання: Антонюк А.С.

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 22.01.2025 у справі №910/3451/24 (в матеріалах справи)

розглянувши у відкритому судовому засіданні

матеріали апеляційних скарг Державного підприємства «Гарантований покупець» та Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго»

на рішення Господарського суду міста Києва від 30.09.2024 (повний текст складено і підписано 01.10.2024)

у справі № 910/3451/24 (суддя О.В.Марченко)

за позовом Державного підприємства «Гарантований покупець»

до Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго»

про стягнення 548 194 329,33 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 521 314 121,02 грн. за отриману у період з грудня 2022 року по січень 2024 року за договором про врегулювання небалансів електричної енергії від 25.06.2019 (ідентифікатор договору № 0414-01051), але неоплачену у повному обсязі електричну енергію для врегулювання небалансів, а також нарахованих за порушення строків оплати вказаної електричної енергії пені в сумі 14 835 853,82 грн., 3 % річних в сумі 12 187 449,82 грн. та інфляційних втрат в сумі 14692 758,49 грн.

У відзиві на позов відповідач проти задоволення позову заперечив, пославшись на те, що строк виконання ним зобов`язань по оплаті електричної енергії, стягнення вартості якої ж предметом цього позову, не настав, оскільки:

- відповідач не має підстав виконувати грошове зобов`язання до направлення підписаного учасником ринку (СВБ) рахунка-фактури, оскільки строк виконання за умовами підпункту 7.7.4 пункту 7.4 Правил ринку, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 № 307 (далі Правила ринку);

- Правилами ринку не встановлений строк, у межах якого учасник ринку (СВБ) може скористатися своїм правом і направити рахунок на адресу ОСП (АР);

- Правилами ринку не передбачені та не врегульовані питання відповідальності за порушення строків оплати грошових зобов`язань за рахунками-фактурами, виставленими для врегулювання небалансів електричної енергії;

- умовами спірного договору не встановлений строк виконання зобов`язання, а відповідні вимоги позивачем не направлялись;

- позивач при визначення строку наслання грошового зобов`язання вказує не день направлення ним відповідного рахунку, а день його формування у системі управління ринком (програмно-інформаційний комплекс Market Management System, MMS) з урахуванням пункту 1.11.1 та пункту 1.11.8 глави 1.11 розділу І Правил ринку, проте сформований в такій системі рахунок не містить підписів уповноважених осіб позивача та є лише документом у форматі Excel а отже не має жодної ознаки належного документа та, відповідно, не є вимогою в розумінні статті 530 ЦК України;

- подані позивачем роздруківки рахунків-фактур без жодних підписів та зазначення уповноваженої особи, не є належним та допустимим доказом в розумінні ст.ст. 76-77, 91, 96 ГПК України;

- позивачем не підтверджується жодним належним та допустимим доказом направлення саме наданих до суду рахунків-фактур;

- відповідач здійснює виключно адміністрування системи управління ринком, програмного комплексу, яка здійснює відповідні розрахунки, та не уповноважений на виставлення та підписання рахунків-фактур зі сторони учасника ринку, зокрема, позивача;

- Законом України «Про ринок електричної енергії» встановлено спеціальний алгоритм розрахунків між ОСП (відповідач) та СВБ (позивач), який передбачає: наявність в ОСП поточного рахунку із спеціальним режимом використання виключно з якого здійснюються розрахунки за послуги з ППБ/СВБ; розрахунки за послуги з ППБ/СВБ здійснюються в межах наявних на рахунку коштів, що надійшли від учасників ринку балансування;

- умовою проведення таких розрахунків є наявність коштів на рахунку із спеціальним режимом використання, що надійшли від учасників балансуючого ринку;

- у зв`язку з систематичним порушенням рядом учасників ринку - сторонами відповідальними за небаланс, своїх фінансових зобов`язань перед ОСП, зазначений поточний рахунок відповідача із спеціальним режимом використання не накопичує в достатній мірі коштів для належного проведення ОСП розрахунків на балансуючому ринку;

- у спірних відносинах має застосовуватися пріоритет спеціальної норми Закону України «Про ринок електричної енергії», який необхідно врахувати при вирішенні спору, оскільки і пункт 1.4 спірного договору вказує на те, що ОСП врегульовує небаланси електричної енергії з СВБ у порядку, визначеному Законом України «Про ринок електричної енергії» та Правилами ринку;.

Також відповідач:

- зазначив про те, що, доказів порушення відповідачем встановленого Законом України «Про ринок електричної енергії» алгоритму розрахунків за балансуючу електроенергію позивачем не подано, що свідчить про те, що в діях відповідача відсутня складова як вина, а відтак останній не може нести відповідальності у вигляді застосування до нього штрафних санкцій;

- зауважив на тому, що наданий позивачем розрахунок штрафних санкцій є неправильним, не відповідає умовам спірного договору та нормативно-правовим актам, а нарахування пені може початись тільки після підписання сторонами акта купівлі-продажу електричної енергії для врегулювання небалансів та сплати інших платежів, а не з дати крайнього терміну оплати платежу виставленого рахунку-фактури в системі управління ринком, та на тому, що пп. 16 п. 1 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 25.02.2022 № 332 «Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії на період дії в Україні воєнного стану» зупинено нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії», між учасниками ринку електричної енергії;

- просив суд, у разі встановлення порушення договірних зобов`язань, застосувати строк позовної давності звернення до суду в один рік щодо позовних вимог про стягнення пені за періоди нарахування: 12.01.2023 - 12.01.2024 на суму 1 907 078,45 грн., 23.02.2023 - 23.02.2024 на суму 2 801 601,33 грн., 03.03.2023 - 03.03.2024 на суму 2 965 611,02 грн., 11.03.2023 - 11.03.2024 на суму 274 409,55 грн.

07.08.2024 позивач подав до суду першої інстанції заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій, з посиланням правові висновки щодо застосування пп. 16 п. 1 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 25.02.2022 № 332 «Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії на період дії в Україні воєнного стану», які викладені в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.04.2024 у справи № 911/1359/22, просив зменшити розмір позовних вимог на суму 14 835 853,82 грн. пені та стягнути з відповідача на користь позивача 521 314 121,02 грн. заборгованості, 12 187 449,82 грн. 3% річних та 14 692 758,49 грн. втрат від інфляції.

09.08.2024 позивач подав до суду першої інстанції письмові пояснення на клопотання відповідача про закриття провадження у справі, в яких зазначив про те, що:

- він підтверджує погашення відповідачем зобов`язань з оплати рахунків-фактур від 05.01.2023 №711 на суму 46 514 108,50 грн., від 16.02.2023 №188 на суму 76 130 471,02 грн., від 24.02.2023 №182 на суму 82 378 083,95 грн., від 06.03.2023 №149 на суму 7 795 725,90 грн., від 06.04.2023 №199 на суму 7 419 268,64 грн., від 04.05.2023 №190 на суму 4 237 430,03 грн., від 16.05.2023 №385 на суму 35 838 005,38 грн., від 25.05.2023 №194 на суму 39 904 228,62 грн., від 06.06.2023 №740 на суму 61 627 511,02 грн., від 15.06.2023 №200 на суму 20 197 952,45 грн., від 14.07.2023 №200 на суму 32 638 934,48 грн., від 26.07.2023 №398 на суму 16 172 951,42 грн., від 24.08.2023 №446 на суму 55 990 519,52 грн., від 14.09.2023 №446 на суму 13 667 358,18 грн. і від 05.10.2023 №223 на суму 4 457 135,10 грн. на загальну суму 504 969 684,21 грн. на підставі обопільно підписаного сторонами акта зарахування зустрічних однорідних вимог від 21.06.2024, який було подано відповідачем. Таким чином в частині стягнення зазначеної суми спір між сторонами відсутній у зв`язку з погашенням вказаної суми;

- натомість, станом на поточну дату залишаються несплаченими рахунки-фактури від 25.01.2024 №464 на суму 1 681 030,87 грн. і від 06.02.2024 №233 на суму 14 663 405,94 грн. Таким чином, з відповідача підлягає стягнення 16 344 436,81 грн. основної заборгованості (за другу та третю декаду січня 2024 року);

- погашення частини основної заборгованості не впливає на суми нарахувань (3% річних, втрат від інфляції та пеня), які здійснювались на суму основної заборгованості, адже відповідні нарахування були здійснені станом на момент подачі позову.

Крім того, 27.08.2024 позивач подав до суду першої інстанції заяву про залишення без розгляду позовних вимог в частині стягнення пені, в якій просив залишити без розгляду позовні вимоги про стягнення пені в сумі 14 835 853,82 грн., а в іншій частині позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.09.2024 позов залишено без розгляду в частині стягнення пені у сумі 14 835 853,82 грн., позивачу з Державного бюджету України повернуто судовий збір у сумі 27 925,75 грн., сплачений платіжною інструкцією від 13.03.2024 №231 5901).

24.09.2024 відповідачем до суду першої інстанції подано клопотання про відстрочення виконання рішення, в якому відповідач просив у разі задоволення позовних вимог відстрочити виконання рішення на один рік.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.09.2024 (повний текст складено і підписано 01.10.2024) у справі № 910/3451/24 провадження у справі в частині стягнення основної заборгованості в сумі 504 969 684,21 грн. закрито, позовні вимоги про стягнення 43 224 645,12 задоволено повністю, до стягнення з відповідача на користь позивача присуджено 16 344 436,81 грн. основної заборгованості, 12 187 449,82 грн. 3% річних, 14 692 758,49 грн. втрат від інфляції та 1 031 874,25 грн. судового збору.

Крім того вказаним рішенням відстрочено виконання судового рішення до 30.03.2025.

При розгляді спору сторін по суті суд першої інстанції встановив, що матеріалами справи належним чином підтверджено факт несвоєчасного виконання відповідачем свого обов`язку по оплаті отриманої у період з грудня 2022 року по січень 2024 року за договором про врегулювання небалансів електричної енергії від 25.06.2019 (ідентифікатор договору № 0414-01051) електричної енергії для врегулювання небалансів, з огляду на що позивач відповідно до умов спірного договору має право на стягнення вартості такої енергії, а відповідно до положень ст. 625 ЦК України - 3 % річних та інфляційних втрат.

Водночас суд першої інстанції, прийнявши до уваги те, що 21.06.2024 сторонами було підписано акт зарахування зустрічних однорічних вимог, згідно з яким та враховуючи зміст додатку 1 до вказаного акту, сторонами зараховано зустрічні однорідні вимоги за період січень 2020 року - грудень 2023 року, в тому числі заборгованість відповідача перед позивачем за виставленими у 2023 році рахунками-фактурами у загальній сумі 504 969 684,21 грн., що є предметом даного спору, встановив, що на день прийняття рішення у даній справі заборгованість відповідача перед позивачем становить 16 344 436,81 грн. (не оплачені рахунки-фактури від 25.01.2024 №464 на суму 1 681 030,87 грн. і від 06.02.2024 №233 на суму 14 663 405,94 грн.) та, з огляду на вказане, закрив провадження в частині стягнення основного бору в сумі 504 969 684,21 грн. на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, а також задовольнив позовні вимоги про стягнення основного боргу в сумі 16 344 436,81 грн.

При цьому, суд першої інстанції визнав безпідставними доводи відповідача про те, що позивач не надав підтверджень щодо отримання відповідачем надісланих йому рахунків, зазначивши, що у розумінні Правил ринку, з урахуванням змісту спірного договору, направлення (надсилання, виставлення) рахунків на оплату учасникам ринку здійснюється АР через систему управління ринком, зокрема, систему розрахунків за небаланси електричної енергії, в той час як ані Правилами ринку, ані спірним договором не передбачено надіслання рахунків у інший спосіб, а тому належним є направлення (формування) АР у системі розрахунків за небаланси електричної енергії.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат суд першої інстанції, перевіривши розрахунки сум 3% річних і втрат від інфляції та періодів їх нарахування, встановив, що вони вірні.

Частково задовольняючи клопотання відповідача про відстрочення виконання рішення, суд першої інстанції:

- врахувавши, що відповідач: є державним стратегічним підприємством, від якого залежить стале функціонування електроенергетичної галузі та електроенергетичної національної безпеки в цілому; забезпечує баланс виробництва і споживання електроенергії і потужності в енергосистемі в режимі реального часу, експлуатацію та розвиток магістральних і міждержавних електромереж, паралельну роботу енергосистеми України з енергосистемами сусідніх країн, технічну можливість експорту/імпорту електроенергії до 4-х країн Європейського союзу та сусідніх країн; в умовах воєнного стану несе значні витрати на відновлювальний ремонт пошкоджених електричних мереж, електропідстанцій та інших об`єктів енергетичної інфраструктури в межах всієї України внаслідок щоденних терористичних атак з боку Російської Федерації, а також те, що більша частина суми основного боргу була зарахована шляхом підписання сторонами акта зарахування зустрічних однорідних вимог під час розгляду судом даного спору;

- з урахуванням ведення на території України воєнного стану, дійшов висновку, що заява відповідача про відстрочення виконання судового рішення з даної справи підлягає частковому задоволенню шляхом відстрочення виконання судового рішення на шість місяців.

Не погоджуючись із вказаним рішенням Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 30.09.2024 у справі № 910/3451/24 в частині задоволених позовних вимог та в цій частині ухвалити нове рішення про відмову у задоволені позовних вимог.

У апеляційній скарзі відповідач зазначив про те, що судом першої інстанції не з`ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, не доведено обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, порушено норми процесуального права і неправильно застосовано норми матеріального права, що є підставою для скасування судового рішення і ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач послався на ті ж самі обставини, що й в суді першої інстанції, додатково зазначивши про те, що:

1. позивач не повідомляв суд про відсутність формули розрахунків небалансів електричної енергії, що впливає на правильність здійсненого розрахунку виставлених рахунків-фактур. При цьому:

- судовими рішеннями у справі 640/4069/21 (рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.07.2021, постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.10.2021, постановою Верховного Суду від 08.09.2022) визнано протиправним та нечинним пп. 8 п. 1 Змін до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 26.04.2019 № 641, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 15.01.2021 № 46, у частині викладення у новій редакції пункту 9.3 глави 9 Порядку купівлі гарантованим покупцем електричної енергії, виробленої з альтернативних джерел енергії.

- в подальшому постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 24.01.2024 № 178 «Про внесення змін до деяких постанов Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» (дата набрання рішенням законної сили з 26.01.2024) внесені зміни до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 26 квітня 2019 року № 641 «Про затвердження нормативно-правових актів, що регулюють діяльність гарантованого покупця та купівлі електричної енергії за «зеленим» тарифом та за аукціонною ціною», яким врегульовані питання формулою розрахунку небалансів електричної енергії;

- отже, у зв`язку із визнання протиправною та нечинною формули розрахунків небалансів електричної енергії в період з 01.04.2021 по 26.01.2024, виставлені позивачем рахунки-фактури за спірний період також є не відповідними, що спричиняє безпідставне та не обґрунтоване нарахування фінансових та штрафних санкцій у загальному розмірі 21 543 498,03 грн.;

2. суд першої інстанції неправильно розподілив судові витрати, не врахувавши те, що судом закрито провадження у справі в частині стягнення заборгованості в сумі 504 969 684,21 грн., а відтак судовий збір, в силу ч.3 ст.129 ГПК України, має компенсуватися за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України пропорційно до розміру закритої частини позовних вимог.

Відповідно до витягу протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 17.10.2024 р. апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» у справі № 910/3451/24 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Яценко О.В., судді Яковлєв М.Л., Скрипка І.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.10.2024 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на рішення Господарського суду міста Києва від 30.09.2024 у справі № 910/3451/24 залишено без руху та надано апелянту строк десять днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, а саме: надання доказів сплати судового збору в сумі 778 043,61 грн. у встановленому порядку, апелянта попереджено, що у випадку неусунення у встановлений термін недоліків, дана апеляційна скарга буде вважатися неподаною та підлягатиме поверненню скаржнику, витребувано матеріали справи 910/3451/24 з Господарського суду міста Києва.

Крім того, не погоджуючись із рішенням Господарського суду міста Києва від 30.09.2024 у цій справі, Державне підприємство «Гарантований покупець» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 30.09.2024 у справі № 910/3451/24 в частині надання відстрочення виконання рішення суду та ухвалити нове рішення в цій частині про відмову у задоволенні заяви відповідача про відстрочення виконання рішення Господарського суду міста Києва від 30.09.2024.

У апеляційній скарзі позивач зазначив про те, що рішення в оскаржуваній частині прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права та є необґрунтованим.

У обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач послався на те, що:

- у заяві про відстрочення відповідачем не наведено жодного обґрунтування щодо обставин, які ускладнюють виконання рішення суду або роблять його неможливими;

- суд першої інстанції безпідставно надав перевагу інтересам відповідача перед позивачем, не врахувавши те, що позивач віднесений до критично важливих для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період підприємств, є єдиним підприємством в Україні, яке виконує функції гарантованого покупця електричної енергії, здійснює виконання спеціальних обов`язків на ринку електричної енергії по забезпеченню доступності електричної енергії для побутових споживачів та зобов`язаний купувати у суб`єктів господарювання, яким встановлено «зелений» тариф, всю відпущену електричну енергію, вироблену на включених до складу балансуючої групи гарантованого покупця об`єктах електроенергетики;

- обидві сторони цього спору здійснюють діяльність у критичному секторі інфраструктури, а відтак наслідки військової агресії є відчутними також і для позивача;

- відповідачем не повідомлено про те, що він отримує регулярне фінансування від міжнародних фінансових організацій;

- відповідачем не надано доказів того, що після закінчення наданого йому строку він буде мати можливість виконати рішення.

Відповідно до витягу протоколу передачі судової справи раніше визначеному головуючому судді (складу суду) від 23.10.2024 апеляційну скаргу Державного підприємства «Гарантований покупець» у справі № 910/3451/24 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Яценко О.В., судді Яковлєв М.Л., Скрипка І.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.10.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства «Гарантований покупець» на рішення Господарського суду міста Києва від 30.09.2024 у справі № 910/3451/24, постановлено розгляд справи здійснювати у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, справу № 910/3451/24 призначено до розгляду на 16.12.2024 о 10 год. 10 хв.

Також 28.10.2024 до суду від Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» надійшло клопотання про усунення недоліків, в додатках якого міститься платіжна інструкція № АУ-7257 від 14.10.2024 про сплату судового збору на суму 1 238 249,10 грн.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.10.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на рішення Господарського суду міста Києва від 30.09.2024 у справі № 910/3451/24, апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» та Державного підприємства «Гарантований покупець» об`єднані в одне провадження для спільного розгляду у справі № 910/3451/24, постановлено розгляд справи здійснювати у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, справу № 910/3451/24 призначено до розгляду на 16.12.2024 о 10 год. 10 хв.

06.11.2024 до суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому відповідач, з посиланням на те, що суд першої інстанції врахувавши доводи відповідача, що в період осінньо-зимового опалювального сезону він несе значні фінансові витрати на підтримку та збереження належного функціонування Об`єднаної Енергетичної Системи України, яка потребує відновлення через постійні обстріли з боку Російської Федерації, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для відстрочення рішення, просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній позивачем частині - без змін.

07.11.2024 до суду від відповідача надійшло клопотання про повернення надмірно сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги у справі № 910/3451/24, в якому заявник, з посиланням на те, що ним за подання апеляційної скарги помилково сплачено більший розмір судового збору на суму 460 205,49 грн. (1 238 249,10 грн. - 778 043,61 грн.), що підтверджується платіжною інструкцією від 14.10.2024 № АУ-7257 на суму 1 238 249,10 грн., просить повернути з Державного бюджету надміру зарахованої суми судового збору у розмірі 460 205,49 грн. за подання апеляційної скарги НЕК «Укренерго» на рішення Господарського суду міста Києва від 30.09.2024 у справі № 910/3451/24, сплаченого платіжною інструкцією від 14.10.2024 № АУ-7257.

25.11.2024 до суду від позивача надійшов відзив на позовну заяву відповідача, в якому позивач, з посиланням на те, що:

- законодавством щодо функціонування ринку електричної енергії передбачено, що платіжні документи (в даному випадку рахунки-фактури за спірним договором) виставляє лише адміністратор розрахунків, функції якого виконує відповідач, жоден інший суб`єкт господарювання окрім АР на ринку електричної енергії не уповноважений на виставлення відповідних платіжних документів учасникам ринку в т.ч. ОСП. Вказане спростовує безпідставні висновки відповідача про те, що саме позивач був повинен виставляти та направляти відповідачу рахунки-фактури;

- суд першої інстанції цілком вірно визнав безпідставними доводи відповідача про те, що позивач не надав підтверджень щодо отримання відповідачем надісланих йому рахунків;

- всю відповідальність за належність оформлення рахунків-фактур у Системі управління ринком, наявність будь-яких недоліків несе саме відповідач, а отже будь-які доводи щодо неналежності формування рахунків-фактур у системі MMS відповідач може адресувати собі як юридичній особі, відповідальній за формування та виставлення таких рахунків в Системі управління ринком;

- ані в суді першої інстанції, ані в суді апеляційній скарзі відповідач не надає будь-яких доказів на спростування інформації із СУР (про наявність будь-яких розбіжностей між документами наявними в СУР та копіями рахунків-фактур, долучених до позовної заяви) про виставлення рахунків та, як наслідок, виникнення у НЕК «Укренерго» обов`язку з оплати (про наявність будь-яких розбіжностей між документами наявними в СУР та копіями рахунків-фактур, долучених до позовної заяви тощо), а також доказів на підтвердження невідповідності сум у рахунках фактичним даним;

- доводи відповідача про те, що практично всі акти купівлі-продажу електричної енергії для врегулювання небалансів електричної енергії та сплати інших платежів за період липня 2019 по вересень 2022 року підписані із зауваженнями зі сторони позивача, що, відповідно, спричиняє не коректні розрахунки у виставлених рахунках-фактурах та про те, що позивачем не надані акти коригування (врегулювання) до відповідних актів, є необґрунтованими оскільки: відповідач не зазначає до яких саме актів не було надано акти коригування та за які періоди, не надає будь-яких доказів наявності таких актів; акти купівлі-продажу електричної енергії для врегулювання небалансів електричної енергії та сплати інших платежів жодним чином не впливають на розмір позовних вимог у даній справі, адже строк виконання грошового зобов`язання за спірним договором визначається саме у рахунку-фактурі, а не в акті, а відтак прострочення виконання зобов`язань відліковується від дати направлення рахунку-фактури, а не підписання акта (строк), який підписується значно пізніше - після закінчення розрахункового місяця і містить узагальнену вартість придбаної/проданої електричної енергії за такий місяць, а не суму, що підлягає оплаті; відповідач, зазначаючи про начебто некоректні суми в рахунках, не надає будь-яких доказів на підтвердження зазначеної позиції, зокрема не надає документального підтвердження, що розмір грошового зобов`язання за рахунками-фактурами має бути іншим, отже вказані доводи є бездоказовими та необґрунтованими;

- посилання відповідача на алгоритм розрахунків, визначений ст. 75 Закону України «Про ринок електричної енергії» є необґрунтованим, а такі доводи вже були предметом розгляду у справі № 910/9374/21 у справі за позовом ПрАТ «Укргідроенерго» до НЕК «Укренерго» про стягнення коштів та були відхилені судами як необґрунтовані (постанова об`єднаної палати КГС Верховного Суду від 03.02.2023 у справі № 910/9374/21);

- посилання відповідача на несинхронну роботу електроустановок, виробників за «зеленим» тарифом не є підставою для неоплати рахунків-фактур, виставлених самим же відповідачем в якості АР собі. Аналогічне стосується і скасування формули розрахунку частки врегулювання небалансів електричної енергії всередині балансуючої групи гарантованого покупця;

- відповідно до ч. 9 ст. 129 ГПК України у випадку якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору, а відтак суд першої інстанції, керуючись вказаною нормою, цілком вірно поклав весь судовий збір на відповідача,

просить у задоволенні апеляційної скарги відповідача на рішення суду першої інстанції відмовити у повному обсязі, а оскаржуване рішення у задоволеній частині залишити без змін.

До відзиву позивачем додано клопотання про поновлення строку на подання відзиву на апеляційну скаргу, в якому позивач просить поновити йому строк для подання відзиву.

В судовому засіданні 16.12.2024 оголошено перерву до 22.01.2025 о 09 год. 50 хв.

Розпорядженням Північного апеляційного господарського суду від 22.01.2025 № 09.1-08/257/25, у зв`язку з перебуванням судді Скрипки І.М., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у відпустці 22.01.2025, у зв`язку з перебуванням судді Яковлєва М.Л., який входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, на лікарняному з 22.01.2025 призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/3451/24.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи № 910/3451/24 між суддями Північного апеляційного господарського суду від 22.01.2025, для розгляду справи № 910/3451/24 сформовано колегію у наступному складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) - Яценко О.В., судді: Гончаров С.А., Хрипун О.О.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.01.2025 у справі № 910/3451/24 новоутвореною колегією суддів прийнято до свого провадження апеляційні скарги Державного підприємства «Гарантований покупець», Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на рішення Господарського суду міста Києва від 30.09.2024 у справі № 910/3451/24; розгляд апеляційних скарг Державного підприємства «Гарантований покупець», Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на рішення Господарського суду міста Києва від 30.09.2024 у справі № 910/3451/24 призначено на 04.02.2025 о 9 год. 40 хв.

Щодо клопотання позивача про поновлення йому строку на подання відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів зазначає про таке.

Згідно з ч. 1 ст. 113 ГПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Статтею 114 ГПК України встановлено, що:

- суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій.

- строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню господарського судочинства.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.10.2024, якою відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на рішення Господарського суду міста Києва від 30.09.2024 у справі № 910/3451/24, встановлено учасникам справи строк для подання відзивів на апеляційну скаргу впродовж п`ятнадцяти днів з дня отримання копії даної ухвали.

Порядок вручення судових рішень встановлений ст. 242 ГПК України, згідно з якою в редакції на дату винесення цієї ухвали, днем вручення судового рішення, зокрема, є день вручення судового рішення під розписку, день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення. Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Вказану ухвалу доставлено до електронного кабінету позивача 30.10.2024, а відтак, враховуючи положення ч. 6 ст. 242 ГПК України, відзив мав бути ним поданий у строк до 15.11.2024, проте відзив до суду було подано 25.11.2024.

Частиною 1 ст. 119 ГПК України встановлено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого судом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи (ч. 3 ст. 119 ГПК України).

Стаття 7 ГПК України визначає принцип рівності всіх перед законом і судом

Стаття 13 ГПК України встановлює, що:

- судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін;

- учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом;

- кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

- суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у разі необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Отже, за положеннями ГПК України кожна сторона має рівні права, а суд має сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим ГПК України.

У клопотанні про поновлення строку на подання відзиву на апеляційну скаргу позивач зазначає про те, що:

- він є активним учасником судових справ, що зумовлює необхідність підготовки значної кількості процесуальних документів, регулярної участі представників відповідача в судових засіданнях та, відповідно, навантаження на адвокатів, які здійснюють захисті інтересів позивача;

- є загальновідомими та не потребує доказування є той факт, що у період з жовтня по листопад 2024 року збройними формуваннями рф здійснювались регулярні обстріли території України, з огляду на що оголошувались повітряні тривоги та застосовувались графіки відключення світла. При чому, з огляду на оголошення повітряних тривог зміщувалось слухання справ в судах. Вказані обставини додатково зменшували час, який можна було б використати на підготовку процесуальних документів у справах.

При дослідженні матеріалів справи колегією суддів встановлено, що наведені позивачем у обґрунтування клопотання про поновлення йому строку на подання відзиву на апеляційну скаргу обставини підтверджується, а відтак колегія суддів вважає за доцільне, для забезпечення сторонами рівних прав під час судового розгляду, поновити позивачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Станом на 04.02.2025 до Північного апеляційного господарського суду інших відзивів на апеляційну скаргу та клопотань від учасників справи не надходило.

Третя особа 3 представників в судове засідання не направила.

Враховуючи належне повідомлення всіх учасників про час і місце судового розгляду апеляційної скарги, а також те, що явка представників учасників в судове засідання не визнана обов`язковою, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги у відсутність представників третьої особи 3 за наявними матеріалами апеляційного провадження.

Під час розгляду справи прокурор та представник третьої осо 1 апеляційну скаргу підтримали у повному обсязі та просили її задовольнити, представники відповідачів проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просили залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, представник третьої особи 2 залишив вирішення апеляційної скарги на розсуд суду.

Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційних скарг, відзиву та інших письмових пояснень, заслухавши пояснення представників учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, проте оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає зміні, з наступних підстав.

Правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії, відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище врегульовані Законом України «Про ринок електричної енергії».

Відповідно до п. 55 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок електричної енергії» оператор системи передачі (надалі - ОСП) - юридична особа, відповідальна за експлуатацію, диспетчеризацію, забезпечення технічного обслуговування, розвиток системи передачі та міждержавних ліній електропередачі, а також за забезпечення довгострокової спроможності системи передачі щодо задоволення обґрунтованого попиту на передачу електричної енергії.

Частиною 2 ст. 52 Закону України «Про ринок електричної енергії» передбачено, що на ОСП покладено функції адміністратора розрахунків (надалі - АР).

Відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону України «Про ринок електричної енергії» АР забезпечує організацію роботи ринку електричної енергії відповідно до цього Закону, правил ринку та кодексу комерційного обліку.

За положенням п. 5 ч. 3 ст. 52 Закону України «Про ринок електричної енергії» в Україні АР відповідно до правил ринку розраховує платежі за електричну енергію оператора системи передачі та постачальників послуг з балансування, ціни небалансів електричної енергії, обсяги небалансів електричної енергії і відповідні платежі за них та виставляє відповідні рахунки.

Відповідно до ч. 1 ст. 68 Закону України «Про ринок електричної енергії» в Україні функціонує єдиний балансуючий ринок. На балансуючому ринку оператором системи передачі здійснюються: 1) купівля та продаж електричної енергії для балансування обсягів попиту та пропозиції електричної енергії у межах поточної доби; 2) купівля та продаж електричної енергії з метою врегулювання небалансів електричної енергії сторін, відповідальних за баланс.

За положеннями пунктів 7, 12, 46, 89 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок електричної енергії» балансуючий ринок електричної енергії - ринок, організований оператором системи передачі електричної енергії з метою забезпечення достатніх обсягів електричної потужності та енергії, необхідних для балансування в реальному часі обсягів виробництва та імпорту електричної енергії і споживання та експорту електричної енергії, врегулювання системних обмежень в об`єднаній енергетичній системі України, а також фінансового врегулювання небалансів електричної енергії; відповідальність за баланс - зобов`язання учасників ринку повідомляти і виконувати погодинні графіки електричної енергії відповідно до обсягів купленої та проданої електричної енергії та нести фінансову відповідальність за врегулювання небалансів; небаланс електричної енергії - розрахована відповідно до правил ринку для кожного розрахункового періоду різниця між фактичними обсягами відпуску або споживання, імпорту, експорту електричної енергії сторони, відповідальної за баланс, та обсягами купленої і проданої електричної енергії, зареєстрованими відповідно до правил ринку; сторона, відповідальна за баланс, - учасник ринку, зобов`язаний повідомляти та виконувати свої погодинні графіки електричної енергії (та/або балансуючої групи) відповідно до обсягів купленої та/або проданої електричної енергії та фінансово відповідальний перед оператором системи передачі за свої небаланси (та/або небаланси балансуючої групи).

Відповідно до ч. 3 ст. 3, п. 6 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про ринок електричної енергії» обов`язковою умовою участі на ринку електричної енергії (крім споживачів, які купують електроенергію за договором постачання електричної енергії споживачу) є укладення договору про врегулювання небалансів з оператором системи передачі (надалі - ОСП), яким є Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго».

Учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльністю на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються, зокрема, договори про врегулювання небалансів.

Відповідно до ч. 5 ст. 70 Закону України «Про ринок електричної енергії» ОСП врегульовує небаланси електричної енергії із сторонами, відповідальними за баланс, у порядку, визначеному цим Законом та правилами ринку. Врегулюванням небалансів електричної енергії є вчинення стороною, відповідальною за баланс, правочинів щодо купівлі-продажу електричної енергії з оператором системи передачі в обсягах небалансів електричної енергії за цінами небалансів, визначеними відповідно до правил ринку. Типовий договір про врегулювання небалансів електричної енергії затверджується Регулятором, яким згідно з п. 72 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону є Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Сторони, відповідальні за баланс, зобов`язані надавати гарантії виконання фінансових зобов`язань за договорами про врегулювання небалансів відповідно до правил ринку.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 № 307 (зі змінами) затверджені Правила ринку, якими визначено порядок реєстрації учасників ринку, порядок та вимоги до забезпечення виконання зобов`язань за договорами про врегулювання небалансів електричної енергії, правила балансування, правила функціонування ринку допоміжних послуг, порядок проведення розрахунків на балансуючому ринку та ринку допоміжних послуг, порядок виставлення рахунків, порядок внесення змін до цих Правил, положення щодо функціонування ринку при виникненні надзвичайної ситуації в об`єднаній енергетичній системі України.

З урахуванням положень п. 1.1.4. Правил ринку, АР - адміністратор розрахунків (відповідач), ОСП - оператор системи передачі (відповідач), СВБ - сторона відповідальна за баланс (позивач).

Відповідно до п. 1.1.2. Правил ринку договір про врегулювання небалансів електричної енергії - договір, відповідно до якого суб`єкт господарювання набуває статусу учасника ринку та здійснюється врегулювання небалансів електричної енергії.

Для суб`єктів господарювання, визначених у підпункті 1.2.1 глави 1.2 цього розділу (крім споживачів, які купують електроенергію за договором постачання електричної енергії споживачу) обов`язковою умовою участі на ринку електричної енергії є укладення договору про врегулювання небалансів електричної енергії з ОСП, що є договором приєднання, типова форма якого наведена в додатку 1 до цих Правил. Учасники ринку укладають договір про врегулювання небалансів електричної енергії шляхом приєднання до договору (п. 1.3.2. Правил ринку).

Кандидат в учасники ринку, який бажає здійснювати операції на ринку електричної енергії України, повинен надати ОСП (у якості АР) належним чином заповнену заяву-приєднання до договору про врегулювання небалансів електричної енергії, що є додатком 2 до цих Правил (п. 1.3.5. Правил ринку).

Після отримання відповідної заяви-приєднання ОСП перевіряє повноту та правильність її заповнення та у разі відсутності підстав для її відхилення впродовж 2 робочих днів після отримання вносить кандидата до реєстру учасників ринку та присвоює йому відповідний ідентифікатор договору учасника ринку та дату акцептування заяви-приєднання, про що повідомляє учасника ринку (п. 1.3.7. Правил ринку).

Наказом Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» від 03.04.2019 № 204 затверджено умови договору про врегулювання небалансів електричної енергії та положення заяви-приєднання до договору про врегулювання небалансів електричної енергії, у які неодноразово вносились зміни відповідними наказами НЕК «Укренерго», зокрема, наказом від 27.01.2023 № 58.

Відповідно до пунктів 1.1., 1.2. договору про врегулювання небалансів електричної енергії, що є додатком №1 до Правил ринку, цей договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови врегулювання небалансів електричної енергії сторони, відповідальної за баланс (надалі - СВБ), у тому числі її балансуючої групи. Цей договір є договором приєднання в розумінні ст. 634 Цивільного кодексу України, умови якого мають бути прийняті іншою стороною не інакше, як шляхом приєднання до запропонованого договору в цілому. На підставі цього договору сторона, що приєднується, набуває статусу учасника ринку та здійснює свою діяльність у якості СВБ.

Позивачем подано заяву про укладення договору про врегулювання небалансів електричної енергії від 25.06.2019, у якій надано письмову згоду на приєднання до умов договору.

В свою чергу відповідач листом № 01/23263 від 26.06.2019 підтвердив приєднання позивача до умов договору про врегулювання небалансів електричної енергії та долучення до реєстру учасників ринку (ідентифікатор договору № 0414-01051 від 25.06.2019).

Таким чином, між сторонами укладено договір про врегулювання небалансів електричної енергії № 0414-01051 від 25.06.2019 (далі Договір).

У п.п. 10.1, 10.2, 10.3 Договору сторонами погоджено, що цей Договір може бути змінений ОСП в односторонньому порядку у разі внесення змін до типового договору про врегулювання небалансів електричної енергії, який є додатком 1 до Правил ринку. У такому випадку зміни до цього договору вноситься ОСП протягом 10 днів з дня набрання ним чинності. Договір зі змінами оприлюднюється на вебсайті ОСП. Якщо учасник ринку не ініціював розірвання цього Договору протягом одного місяця з дати набрання чинності змінами, вважається, що він погодився зі зміненими Договором.

У Договорі, в редакції, яка діяла станом на дату спірних правовідносин, сторонами визначено наступне:

- Договір є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови врегулювання небалансів електричної енергії СВБ, у тому числі її балансуючої групи; Договір є договором приєднання в розумінні статті 634 ЦК України, умови якого мають бути прийняті іншою стороною не інакше, як шляхом приєднання до запропонованого Договору в цілому (п. 1.1 Договору);

- на підставі Договору сторона, що приєднується, набуває статусу учасника ринку та здійснює свою діяльність у якості СВБ (п. 1.2 Договору);

- за Договором СВБ врегульовує небаланси електричної енергії, що склалися в результаті діяльності її балансуючої групи на ринку електричної енергії, або передає свою відповідальність за небаланси електричної енергії іншій СВБ шляхом входження до її балансуючої групи (п. 1.3 Договору);

- ОСП врегульовує небаланси електричної енергії з СВБ у порядку, визначеному Законом України «Про ринок електричної енергії» та Правилами ринку (п. 1.4 Договору);

- врегулюванням небалансів електричної енергії є вчинення СВБ правочинів щодо купівлі-продажу електричної енергії та оплати платежів відповідно до Правил ринку (п. 1.5 Договору);

- вартість небалансів електричної енергії та суми платежів, що передбачені до сплати зі сторони СВБ та ОСП, розраховуються АР для кожного розрахункового періоду доби згідно з Правилами ринку; оплата платежів відповідно до Договору здійснюється з урахуванням податків та зборів, передбачених чинних законодавством; за підсумками місяця визначається індикативна величина - середньозважена ціна небалансів електричної енергії за розрахунковий місяць, що розраховується шляхом ділення загальної вартості небалансів електричної енергії на загальний обсяг небалансів електричної енергії (п. 2.1 Договору);

- порядок розрахунків обсягів, ціни та вартості небалансів електричної енергії визначаються Правилами ринку (п. 2.2 Договору);

- ОСП зобов`язаний проводити розрахунки з СБВ у порядку та терміни, визначені Правилами ринку (пп. 3 п. 3.3 Договору);

- СВБ має право отримувати плату за електричну енергію, продану ОСП за результатами врегулювання небалансів на ринку електричної енергії та за результатом інших платежів, передбачених Правилами ринку (пп. 6 п. 3.4 Договору);

- у разі несвоєчасного виконання грошових зобов`язань після підписання сторонами акта купівлі-продажу електричної енергії для врегулювання небалансів та сплати інших платежів винна сторона сплачує іншій стороні пеню в розмірі 0,01% за кожний день прострочення від суми простроченого платежу, але не більше розміру облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня (п. 4.2 Договору);

- виставлення рахунків та здійснення платежів щодо оплати вартості небалансів відбувається відповідно до процедур та графіків, передбачених Правилами ринку, та згідно з умовами Договору (п. 5.1 Договору);

- СВБ, що є електропостачальником, повинна відкрити в одному з уповноважених банків поточний рахунок зі спеціальним режимом використання; учасник ринку повинен укласти будь-які необхідні угоди з його розрахунковим банком для здійснення платежів у відповідності до процедур та графіків, визначених Правилами ринку (п. 5.2 Договору);

- СВБ, у якої виникли зобов`язання перед ОСП щодо оплати за небаланс електричної енергії, вносить плату за електричну енергію виключно на поточний рахунок зі спеціальним режимом використання ОСП, визначений у реквізитах Договору (пункт 5.3 Договору);

- подання платіжних документів здійснюється сторонами згідно з Правилами ринку (п. 5.6 Договору);

- ОСП оформлює та надсилає акт купівлі-продажу до СВБ не пізніше 13 календарного дня місяця, наступного за розрахунковим; підписання акта відбувається в електронній формі (за допомогою системи, яка забезпечує функціонування електронного документообігу з накладенням КЕП (за винятком випадків, коли використання електронного підпису прямо заборонено Законом України «Про ринок електричної енергії»)), що забезпечує юридично значимий електронний документообіг між сторонами та розміщений у мережі Інтернет за посиланням: https://online.ua.energy/, або у паперовій формі шляхом підписання уповноваженою особою акта (у разі неможливості підпису в електронній формі) (п. 5.9 Договору);

- протягом двох робочих днів з дня надіслання ОСП до СВБ акта СВБ розглядає та повертає ОСП один примірник акта, підписаного зі своєї сторони; акт повинен бути підписаний сторонами в один і той самий спосіб; у разі незгоди із розрахунками ОСП відповідно до акта СВБ протягом двох робочих днів надсилає ОСП обґрунтовані зауваження щодо акта та ініціює спір згідно з нормами чинного законодавства; до здійснення коригування обсяг та вартість електричної енергії визначається за даними, вказаними в акті; якщо СВБ протягом двох робочих днів з дня надіслання ОСП до СВБ акта не ініціював спір та не надіслав до ОСП підписаний з| сторони СВБ примірник акта, то такий акт вважається підписаним СВБ (пункт 5.9 Договору);

- СВБ протягом двох робочих днів повертає ОСП один примірник підписаного зі своєї сторони акта купівлі-продажу у паперовому та/або електронному вигляді (засобами електронного документообігу з накладанням КЕП) (пункт 5.10 Договору);

- врегулювання сторонами взаємних зобов`язань здійснюється згідно з чинним законодавством України, у тому числі сторонами може бути застосовано неттінг виключно шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог; не допускається припинення взаємних зобов`язань шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог: у випадку виникнення зобов`язань щодо купівлі або продажу небалансів електричної енергії в різних декадах; за відсутності взаємної згоди сторін, яка виражається у підписанні сторонами акта зарахування зустрічних однорідних вимог (пункт 5.11 Договору);

- Договір набирає чинності з дати реєстрації ОСП СВБ відповідно до її заявки-приєднання до Договору і є чинним до 31 грудня включно року, у якому була надана заявка-приєднання; після реєстрації учасника ринку ОСП зобов`язаний надати такій СВБ витяг з відповідного реєстру (пункт 9.1 Договору);

- якщо жодна із сторін не звернулася до іншої сторони у строк не менше ніж за 1 місяць до закінчення терміну дії Договору з ініціативою щодо його розірвання, то Договір вважається продовженим на наступний календарний рік на тих же умовах (пункт 9.2 Договору).

З матеріалів справи слідує та сторонами не заперечується, що на виконання Договору позивач продав, а відповідач купив електричну енергію для врегулювання небалансів за період з грудня 2022 року по січень 2024 року, що підтверджується актами купівлі-продажу електричної енергії для врегулювання небалансів за грудень 2022 року, лютий-липень та вересень 2023 року, які підписані сторонами за допомогою накладення електронних цифрових підписів.

Так, позивачем за період з грудня 2022 року по січень 2024 року було виставлено відповідачу рахунки-фактури на загальну суму 521 314 121,02 грн., а саме: від 05.01.2023 №711 на суму 46 514 108,50 грн., від 16.02.2023 №188 на суму 76 130 471,02 грн., від 24.02.2023 №182 на суму 82 378 083,95 грн., від 06.03.2023 №149 на суму 7 795 725,90 грн., від 06.04.2023 №199 на суму 7 419 268,64 грн., від 04.05.2023 №190 на суму 4 237 430,03 грн., від 16.05.2023 №385 на суму 35 838 005,38 грн., від 25.05.2023 №194 на суму 39 904 228,62 грн., від 06.06.2023 №740 на суму 61 627 511,02 грн., від 15.06.2023 №200 на суму 20 197 952,45 грн., від 14.07.2023 №200 на суму 32 638 934,48 грн., від 26.07.2023 №398 на суму 16 172 951,42 грн., від 24.08.2023 №446 на суму 55 990 519,52 грн., від 14.09.2023 №446 на суму 13 667 358,18 грн., від 05.10.2023 №223 на суму 4 457 135,10 грн., від 25.01.2024 №464 на суму 1 681 030,87 грн. і від 06.02.2024 №233 на суму 14 663 405,94 грн.

Водночас, як вірно встановлено судом першої інстанції, наведені рахунки-фактури відповідачем оплачені не були, з огляду на що позивач звернувся до суду з цим позовом , у якому, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, просив стягнути з відповідача основний борг в сумі 521 314 121,02 грн., а також нарахованих за порушення строків оплати вказаної електричної енергії, 3 % річних в сумі 12 187 449,82 грн. та інфляційних втрат в сумі 14692 758,49 грн.

При цьому, матеріалами справи підтверджено, що 21.06.2024 сторонами було підписано акт зарахування зустрічних однорічних вимог, згідно з яким:

- на підставі актів купівлі-продажу електричної енергії для врегулювання небалансів та сплати інших платежів, з урахуванням актів коригування (врегулювання) за розрахункові періоди, які зазначені в додатку 1 до акта зарахування зустрічних однорідних вимог у ОСП та СВБ виникла заборгованість, а саме:

СВБ має непогашене грошове зобов`язання перед ОСП у сумі 2 982 135 904,02 грн., в тому числі ПДВ 497 022 650,67 грн., яке виникло за куплену у ОСП електричну енергію для врегулювання небалансів електричної енергії;

ОСП має непогашене грошове зобов`язання перед СВБ у сумі 1 282 454 234,01 грн., в тому числі ПДВ 213 742 372,34 грн., яке виникло за куплену у СВБ електричну енергію для врегулювання небалансів електричної енергії (п. 1);

сторони визнають узгоджені та безспірні обсяги поставленої електричної енергії для врегулювання небалансів та сплати інших платежів за періоди, які вказані у додатку 1 до акта, підтверджують зустрічність, однорідність, реальність та розмір взаємних заборгованостей, строк виконання яких настав (п. 2);

- відповідно до ч. 3ст. 203 ГК та ст. 601 ЦК України сторони дійшли згоди, що зобов`язання на суму 1 282 454 234,01 грн., в тому числі ПДВ 213 742 372,34 грн., зазначені в пунктах 1.1 і 1.2 даного акта, припиняються шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог; зобов`язання СВБ за періоди, які вказані в додатку 1 до акта припинено частково, залишкова заборгованість СВБ складає 1 699 681 669,99 грн., в тому числі ПДВ 283 280 278,33 грн., зобов`язання ОСП за періоди, які зазначені в додатку 1 до акта припинено у повному обсязі, залишкова заборгованість ОСП складає 0,00 грн., в тому числі ПДВ 0,00 грн. (п. 3);

- підписання акта сторонами свідчить про відсутність будь-яких претензій сторін одна до одної (п. 4).

Відповідно до додатку 1 до вказаного акта зарахування зустрічних однорічних вимог сторонами зараховано зустрічні однорідні вимоги за період січень 2020 року - грудень 2023 року, в тому числі заборгованість відповідача перед позивачем за виставленими у 2023 році рахунками-фактурами у загальній сумі 504 969 684,21 грн., що є предметом даного спору.

Отже, з заявленої до стягнення у цій справі суми основного боргу, непогашеною є заборгованість в розмірі 16 344 436,81 грн. (не оплачені рахунки-фактури від 25.01.2024 №464 на суму 1 681 030,87 грн. і від 06.02.2024 №233 на суму 14 663 405,94 грн.).

З огляду вказані обставини, а саме на часткове погашення відповідачем суми основного боргу після звернення позивача до суду з цим позовом, суд першої інстанції закрив провадження в частині стягнення основного боргу в сумі 504 969 684,21 грн. на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, а в іншій частині задовольнив позовні вимоги, стягнувши з відповідача на користь позивача 16 344 436,81 грн. заборгованості.

За приписами ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як слідує з тексту апеляційної скарги, у цій справі рішення суду першої інстанції відповідачем не оскаржується в частині позовних вимог про стягнення основного боргу в сумі 504 969 684,21 грн. провадження щодо яких було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, а відтак, згідно з ч. 1 ст. 269 ГПК України в цій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не переглядається.

При цьому колегія суддів зазначає про те, що при апеляційному перегляді не встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права щодо винесення судом першої інстанції рішення в частині закриття провадження щодо позовних вимог про стягнення основного боргу в сумі 504 969 684,21 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення основного боргу в сумі 16 344 436,81 грн. (не оплачені рахунки-фактури від 25.01.2024 №464 на суму 1 681 030,87 грн. і від 06.02.2024 №233 на суму 14 663 405,94 грн.), слід зазначити наступне.

Суд першої інстанції вказані позовні вимоги задовольнив повністю, що колегія суддів вважає вірним, з огляду на таке.

Виходячи з системного аналізу наведених вище положень законодавства врегулюванням небалансів електричної енергії є вчинення стороною, відповідальною за баланс, правочинів щодо купівлі-продажу електричної енергії з оператором системи передачі в обсягах небалансів електричної енергії за цінами небалансів, визначеними відповідно до правил ринку.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України.

Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За своєю правовою природою укладений між сторонами Договір є договором приєднання та стосується врегулювання небалансів електричної енергії.

Частиною 1 ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Статтею 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до п. 1.1.2 Правил ринку система управління ринком (надалі - СУР) - програмно-інформаційний комплекс, що включає низку підсистем, що забезпечують управління всіма необхідними базами даних, реєстрами та виконання розрахунків, що визначені цими Правилами.

Згідно з пунктами 1.11.1.-1.11.6 Правил ринку за допомогою СУР здійснюється управління процесами, зокрема проведенням необхідних розрахунків, реєстрацією ринкових даних і результатів діяльності на ринку електричної енергії згідно з цими Правилами. СУР забезпечує, зокрема, проведення розрахунків за небаланси електричної енергії. ОСП в якості відповідального оператора системи управління ринком вибирає, встановлює, експлуатує і підтримує систему відповідно до положень цих Правил. Система управління ринком повинна повністю відповідати операціям, передбаченим цими Правилами. ОСП забезпечує безперебійне функціонування системи управління ринком. Учасники ринку мають право на доступ до інформації, яка міститься в СУР та стосується їх безпосередньо.

АР надає кожному учаснику ринку через його персональний кабінет доступ до записів даних розрахунків, що створив АР щодо цього учасника ринку, відповідно до інструкції з користування системою управління ринком. Авторизація користувачів системи відбувається із застосуванням особистого кваліфікованого електронного підпису (далі - КЕП) (п. 1.11.8. Правил ринку).

Розділом VII Правил ринку врегульовано питання щодо виставлення рахунків та платежів, у тому числі виставлення рахунків за небаланси електричної енергії.

Так, відповідно до п. 7.3.1. Правил ринку АР на щодекадній основі надсилає платіжний документ кожній СВБ із зазначенням суми, що СВБ зобов`язана сплатити АР, або суми, що АР зобов`язаний сплатити СВБ через її небаланси електричної енергії протягом відповідного періоду.

За положеннями п. 7.7.3. Правил ринку оплата платіжного документа з банківського рахунку учасника ринку на банківський рахунок АР здійснюється протягом двох робочих днів з дати направлення платіжного документа.

З огляду на приписи Правил ринку обов`язком щодо формування, надсилання платіжних документів та здійснення розрахунків між учасниками ринку (в даному випадку ОСП та СВБ) в Системі наділений саме адміністратор розрахунків.

Отже, які вірно встановлено судом першої інстанції, у розумінні Правил ринку, з урахуванням змісту Договору, направлення (надсилання, виставлення) рахунків на оплату учасникам ринку здійснюється АР через систему управління ринком, зокрема, систему розрахунків за небаланси електричної енергії.

Таким чином, у розумінні положень Правил ринку, з урахуванням змісту укладеного Договору, направлення (надсилання, виставлення) рахунків на оплату учасникам ринку здійснюється АР через СУР, зокрема, систему розрахунків за небаланси електричної енергії.

При цьому, іншого порядку та способу направлення рахунків ані Правилами ринку, ані умовами Договору не передбачено, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо належності їх направлення (формування) АР у системі розрахунків за небаланси електричної енергії.

З огляду на викладене та враховуючи п. 7.7.3 Правил ринку, строк на оплату платіжного документа розпочинається з наступного дня після виставлення рахунків АР в СУР.

Згідно з п. 7.8.1 Правил ринку, якщо учасник ринку або ОСП (у якості АР) ініціює суперечку щодо суми, зазначеної в рахунку (запит платіжного документа), оплата повинна бути проведена згідно з платіжним документом. Якщо за результатами розгляду запиту платіжного документа будуть виявлені суми, що підлягають поверненню, учасники ринку та ОСП (у якості АР) зобов`язані здійснити перерахування надлишкових сум на відповідний рахунок.

З матеріалів справи слідує, що позивач виставляв відповідачу рахунки-фактури, а відповідач не висловлював жодних заперечень щодо інформації, яка містилася у них.

Враховуючи, що обов`язок відповідача розрахуватися за електричну енергію для врегулювання небалансів приписами п. 7.7.3. Правил ринку пов`язується саме із датою направлення йому позивачем відповідного рахунку на оплату, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення основного боргу в сумі 16 344 436,81 грн. Рішення суду першої інстанції в цій частині залишається без змін.

Колегія суддів зазначає про те, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що розмір грошового зобов`язання за спірними рахунками-фактурами має бути іншим, в той час як за змістом положень чинного законодавства саме відповідач належними та допустимими доказами має підтвердити ті обставини, на які він посилається, як на підставу свої заперечень проти позову.

При цьому, твердження відповідача про те, що прострочення виконання грошового зобов`язання виникло не з його вини, є неспроможними, оскільки ця обставина не впливає на обсяг його зобов`язань як боржника, що прострочив грошове зобов`язання, а наявність особливого алгоритму розподілу коштів на спеціальних рахунках, впровадженого у зв`язку з особливістю здійснення розрахунків на ринку електричної енергії, не виключає можливість застосування до спірних правовідносин положень загальних норм матеріального права. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 08.02.2022 у справі № 910/6635/21, від 15.06.2022 у справі №910/6639/21, від 08.06.2022 у справі №910/6636/21, від 18.10.2022 у справі №910/6578/21 та постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.02.2023 у справі № 910/9374/21.

Щодо позовних вимог про стягнення 3 % річних в сумі 12 187 449,82 грн. та інфляційних втрат в сумі 14 692 758,49 грн., слід зазначити таке.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до п. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Враховуючи те, що наявними у матеріалах справи доказами підтверджується факт несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язань з оплати поставленої у період з грудня 2022 року по січень 2024 року за Договором електричної енергії для врегулювання небалансів, позивач відповідно до положень ЦК України має право нарахувати 3% річних та інфляційні втрати та звернутися за їх стягненням до суду.

Перевіривши виконані позивачем розрахунки колегія суддів визнає їх арифметично вірними.

За таких обставин колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги про стягнення 3 % річних в сумі 12 187 449,82 грн. та інфляційних втрат в сумі 14 692 758,49 грн. підлягають задоволення у повному обсязі за розрахунками позивача відповідно. Рішення суду першої інстанції в цій частині залишається без змін.

Щодо поданого відповідачем клопотання про відстрочення виконання рішення, в якому відповідач просив у разі задоволення позовних вимог відстрочити виконання рішення на один рік, колегія суддів зазначає про таке.

За змістом положень ч. 1 ст. 239 ГПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Відповідно до приписів ст. 331 ГПК України:

- за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання (ч. 1);

- підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (ч. 3);

- вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (ч. 4);

- розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови (ч. 5).

Згідно з ч. 1 ст. 9 Конституції України частиною національного законодавства України є Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікована Верховною Радою України. Юрисдикція Європейського суду з прав людини є обов`язковою в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції.

Пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося, на шкоду одній із сторін.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 у справі «Шмалько проти України» (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина «судового розгляду».

У зв`язку з тим, що відстрочка та розстрочка подовжує період відновлення порушеного права стягувача при їх наданні суди, в цілях вирішення питання про можливість їх надання, а також визначення строку подовження виконання рішення суду повинні враховувати закріплені в нормах матеріального права, і перш за все у Європейській конвенції про захист прав людини та основних свобод, що є частиною національного законодавства, допустимі межі надання відстрочки та розстрочки виконання судового рішення.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка та розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого частиною першою статті 6 Конвенції, згідно з якою «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру», а у системному розумінні даної норми та національного закону суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале виконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи та є наслідком зменшення вимог щодо розумності строку.

Крім того, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв`язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого виконання.

Межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначені судом.

Стосовно системності виконання Європейський суд з прав людини зазначає, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а, отже, сама можливість надання відстрочки та розстрочки виконання судового акта повинна носити виключний характер.

З урахуванням підстав, умов та меж надання відстрочки та розстрочки виконання судового рішення, безпідставне надання відстрочки та розстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника, порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі «Чіжов проти України» (заява № 6962/02) зазначено, що позитивним обов`язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною і законодавчо, і практично, а нездатність державних органів ужити необхідних заходів для виконання рішення позбавляє гарантій, які закріплені у статті 6 Конвенції.

Отже, питання щодо надання розстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі. Таким чином, необхідною умовою задоволення заяви про надання розстрочки виконання рішення суду є з`ясування факту дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати не тільки доводи боржника, а і заперечення кредитора, зокрема, щодо і його фінансового стану. При цьому суд повинен врахувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але, перш за все, повинен врахувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення.

Як слідує з матеріалів справи підставою для відстрочення виконання рішення суду відповідач, серед іншого, визначає наступне:

- він є державним стратегічним підприємством від якого залежить стале функціонування електроенергетичної галузі та електроенергетичної національної безпеки в цілому;

- в умовах воєнного стану відповідач несе значні витрати на відновлювальний ремонт пошкоджених електричних мереж, електропідстанцій та інших об`єктів енергетичної інфраструктури в межах всієї України внаслідок щоденних терористичних атак з боку Російської Федерації;

- недостатність коштів для розрахунку з учасниками ринку пов`язана виключно із порушенням фінансової дисципліни учасників ринку електричної енергії, що спричиняє недостатність коштів у відповідача на поточному рахунку із спеціальним режимом використання;

- наразі судове рішення про задоволення позовних вимог в частині стягнення фінансових санкцій змушує відповідача спрямувати на виконання зобов`язань (на оплату 3 % річних та інфляційних втрат) кошти, отримані відповідачем від його діяльності як оператора системи передачі (надання послуг учасникам ринку) та/або за послуги диспетчерського (оперативно-технологічного) управління, які мають цільове призначення і не можуть бути використані на інші цілі, що в свою чергу може бути наслідком накладання арешту на рахунки та блокування нормальної діяльності відповідача;

- електричні мережі, які перебувають на балансі відповідача, піддаються постійним ворожим обстрілам, що вбачається з відкритих даних (збитки відповідача через військову агресію Росії складали понад 70 мільярдів грн. та продовжують збільшуватися через постійні руйнування ворогом об`єктів Об`єднаної електроенергетичної системи України, які перебувають у власності відповідача;

- першочерговим завданням відповідача перед підготовкою до осінньою-зимового період у 2024-2025 років є забезпечення безперебійного електрозабезпечення в Україні, а відтак відновлення енергетичної інфраструктури є пріоритетом серед інших зобов`язань, а кошти, які отримує відповідач під час здійснення своєї господарської діяльності, міжнародних та національних зобов`язань мають скеровуватись в першу чергу на відновлення і ремонт електричних мереж та підготовку до наступного осінньо-зимового періоду, який за очікуваннями буде не менш складним;

- за викладених умов спроба вилучення у відповідача додаткових коштів за рішенням Господарського суду міста Києва та ймовірне накладення арешту на його рахунки фактично може призвести до паралізації діяльності оператора системи передачі, що загрожує колапсом енергетичної інфраструктури країни в умовах воєнного стану, а також спрямування коштів на виконання рішення суду, а не на відновлення пошкоджених енергетичних об`єктів.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, який:

- врахувавши що відповідач: є державним стратегічним підприємством, від якого залежить стале функціонування електроенергетичної галузі та електроенергетичної національної безпеки в цілому; забезпечує баланс виробництва і споживання електроенергії і потужності в енергосистемі в режимі реального часу, експлуатацію та розвиток магістральних і міждержавних електромереж, паралельну роботу енергосистеми України з енергосистемами сусідніх країн, технічну можливість експорту/імпорту електроенергії до 4-х країн Європейського союзу та сусідніх країн; в умовах воєнного стану несе значні витрати на відновлювальний ремонт пошкоджених електричних мереж, електропідстанцій та інших об`єктів енергетичної інфраструктури в межах всієї України внаслідок щоденних терористичних атак з боку Російської Федерації, а також те, що більша частина суми основного боргу була зарахована шляхом підписання сторонами акта зарахування зустрічних однорідних вимог під час розгляду судом даного спору;

- дійшов висновку, що заява відповідача про відстрочення виконання судового рішення з даної справи підлягає частковому задоволенню шляхом відстрочення виконання судового рішення на шість місяців.

Рішення суду першої інстанції в цій частині залишається без змін.

При цьому колегія суддів зазначає, що:

- посилання позивача на те, що у заяві про відстрочення відповідачем не наведено жодного обґрунтування щодо обставин, які ускладнюють виконання рішення суду або роблять його неможливими, спростовуються змістом такої заяви;

- саме лише те, що позивач віднесений до критично важливих для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період підприємств, є єдиним підприємством в Україні, яке виконує функції гарантованого покупця електричної енергії, здійснює виконання спеціальних обов`язків на ринку електричної енергії по забезпеченню доступності електричної енергії для побутових споживачів та зобов`язаний купувати у суб`єктів господарювання, яким встановлено «зелений» тариф, всю відпущену електричну енергію, вироблену на включених до складу балансуючої групи гарантованого покупця об`єктах електроенергетики, не свідчить про неможливість відстрочити виконання рішення за наявності підстав для такого;

- те, що відповідач отримує регулярне фінансування від міжнародних фінансових організацій та те, що обидві сторони цього спору здійснюють діяльність у критичному секторі інфраструктури не нівелює загальновідомі факти про те, що електричні мережі, які перебувають на балансі відповідача, піддаються постійним ворожим обстрілам, а розмір збитків завданих такими обстрілами продовжує збільшуватися через постійні руйнування ворогом об`єктів Об`єднаної електроенергетичної системи України, які перебувають у власності відповідача;

- наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності не свідчать про те, що при відстроченні виконання рішення у цій справі суд першої інстанції надав перевагу інтересам відповідача перед позивачем.

Слід окрема зауважити і на тому, що більша частина суми заборгованості була зарахована шляхом підписання сторонами акта зарахування зустрічних однорідних вимог під час розгляду судом даного спору, що свідчить про прагнення відповідача виконати грошові зобов`язання перед позивачем.

Щодо розподілу витрат по сплаті судового збору за подачу позову, слід зазначити наступне.

Відповідач зазначає, що суд першої інстанції неправильно розподілив судові витрати, не врахувавши те, що судом закрито провадження у справі в частині стягнення заборгованості в сумі 504 969 684,21 грн., а відтак судовий збір, в силу ч.3 ст.129 ГПК України, мав компенсуватися за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України пропорційно до розміру закритої частини позовних вимог, проте колегія суддів вважає вказану позицію відповідача помилковою, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За змістом п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Суд закриває провадження у справі за відсутності предмета спору, у випадку припинення існування предмета спору, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань (пункт 70 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25.02.2020 у справі № 18/266 (провадження № 12-186звг19).

Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету (ч. 4 ст. 231 ГПК України).

У статті 130 ГПК України передбачено порядок розподілу витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 130 ГПК України, у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Зазначена норма ч. 3 ст. 130 ГПК України застосовується як підстава для відшкодування судових витрат лише в разі, коли позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем.

Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 21.04.2021 у справі № 199/9188/16-ц та від 01.07.2024 у справі № 910/290/24 .

З матеріалів справи слідує, що позивач від позову в частині позовних вимог про стягнення основного боргу в сумі 504 969 684,41 грн. не відмовлявся, а провадження у справі в цій частині закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України у зв`язку з відсутністю предмета спору (предмет спору існував на момент виникнення останнього, але припинив існування в процесі розгляду справи на час (до) ухвалення судом першої інстанції рішення по суті спору - примітка суду).

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що сплачений позивачем судовий збір за подання позовної заяви підлягає стягненню з відповідача з виходячи саме з суми заборгованості, яка існувала станом на дату звернення до суду з цим позовом.

Щодо інших аргументів сторін колегія суддів зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване судове рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи.

Доводи апеляційних скарг не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржники не довели обґрунтованість своїх апеляційних скарг, докази на підтвердження своїх вимог суду не надали, апеляційний суд погоджується із рішенням Господарського суду міста Києва від 30.09.2024 у справі № 910/3451/24, отже підстав для його скасування або зміни в межах доводів та вимог апеляційних скарг не вбачається.

Враховуючи вимоги та доводи апеляційних скарг, апеляційні скарги Державного підприємства «Гарантований покупець» та Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» задоволенню не підлягають.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору за звернення з апеляційними скаргами покладаються на апелянтів.

Щодо клопотання відповідача про повернення судового збору, слід зазначити наступне.

Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції, чинній на дату звернення з цією апеляційною скаргою, при зверненні до господарського суду встановлені ставки судового збору в таких розмірах:

- за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

- за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

- за подання до господарського суду апеляційної скарги на рішення суду; апеляційних скарг у справі про банкрутство; заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги;

- за подання апеляційної і касаційної скарги на ухвалу суду; заяви про приєднання до апеляційної чи касаційної скарги на ухвалу суду 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»).

Враховуючи вказані приписи закону та те, що:

- предметом розгляду у цій справі є майнова вимога;

- відповідачем рішення суду першої інстанції оскаржується в частині задоволення позовних вимог на загальну суму 43 224 645,12 грн.,

при зверненні до суду з цією апеляційною скаргою судовий збір мав бути сплачений в розмірі 972 554,72 грн. ((43 224 645,12 грн. * 1,5%) * 150%).

Водночас Законом України від 26.05.2021 №2147а-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» включено частину третю, відповідно до якої при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору (підпункт «б» підпункту 1 пункту 17 § 1 розділу 4).

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №916/228/22, особи, які після 04.10.2021 подають до суду документи в електронній формі з використанням системи «Електронний суд», мають правомірні очікування, що розмір судового збору, який підлягає сплаті ними, у такому разі буде розрахований із застосуванням понижуючого коефіцієнта, що прямо передбачено в Законі України «Про судовий збір». При цьому надані Державною судовою адміністрацією України в листі від 29.10.2021 №10-19326/21 та Вищою радою правосуддя в листі від 30.11.2021 №28581/0/9-21 роз`яснення щодо того, що вказана норма (ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір») не набрала чинності у порядку, встановленому Законом, не змінюють установленого порядку та умов набрання чинності нормативно-правовим актом.

Отже, з урахуванням зазначених положень та висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 16.11.2022 у справі №916/228/22, а також з огляду на обставини подання відповідачем апеляційної скарги через підсистему «Електронний суд», розмір судового збору, який підлягав сплаті за звернення до суду апеляційної інстанції становить 778 043,61 грн. (972 554,72 грн. х 0,8).

З матеріалів справи слідує, що за подання апеляційної скарги відповідачем сплачено судовий збір в розмірі 1 238 249,10 грн. (платіжна інструкція № АУ-7257 від 14.10.2024).

Вказане свідчить про те, що судовий збір відповідачем сплачено у розмірі на 460 205,49 грн., більше за встановлений законом розмір (1 238 249,10 грн. - 778 043,61 грн.)

Пунктом 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Згідно з інформацією у виписці про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України, кошти у сумі 1 238 249,10 грн., сплачені відповідно до платіжної інструкції № АУ-7257 від 14.10.2024 - зараховані до спеціального фонду Державного бюджету України.

Враховуючи те, що відповідно до положень ч. 1 ст. 9 Закону України «Про судовий збір» судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України, повернення судового збору має бути здійснено саме із спеціального фонду Державного бюджету України.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що клопотання Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» про повернення судового збору підлягає задоволенню, а судовий збір в сумі 460 205,49 грн. поверненню заявнику на підставі п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 252, 263, 267-271, 273, 275, 276, 281-285, 287 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства «Гарантований покупець» на рішення Господарського суду міста Києва від 30.09.2024 у справі № 910/3451/24 залишити без задоволення.

2. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» на рішення Господарського суду міста Києва від 30.09.2024 у справі № 910/3451/24 залишити без задоволення.

3. Рішення Господарського суду міста Києва від 30.09.2024 у справі № 910/3451/24 залишити без змін.

4. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційних скарг покласти на апелянтів.

5. Клопотання Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» про повернення судового збору задовольнити.

5. Повернути Приватному акціонерному товариству «Національна енергетична компанія «Укренерго» (01032, місто Київ, вулиця Симона Петлюри, будинок 25, ідентифікаційний код 00100227) зі спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір в сумі 460 205 (чотириста шістдесят тисяч двісті п`ять) грн. 49 коп., перерахований платіжною інструкцією № АУ-7257 від 14.10.2024.

6. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/3451/24.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст судового рішення складено 10.02.2025

Головуючий суддя О.В. Яценко

Судді С.А. Гончаров

О.О. Хрипун