ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" лютого 2025 р. Справа№ 910/19226/23

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Шапрана В.В.

суддів: Андрієнка В.В.

Сітайло Л.Г.

секретар судового засідання Місюк О.П.

за участю представників:

позивача - не з`явилися;

відповідача - Онищенко К.П.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Приватного підприємства "Корпорація Радіан" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.09.2024

у справі №910/19226/23 (суддя - Бондаренко-Легких Г.П.)

за позовом Приватного підприємства "Корпорація Радіан"

до Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України

про визнання протиправним та скасування рішення.

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Корпорація Радіан" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (далі - АМКУ) про визнання протиправним та скасування рішення Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 20.09.2023 №60/116-р/к по справі 287/60/66-рп/к.23.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржуване рішення є неправомірним, оскільки, приймаючи вказане рішення, АМКУ: неправильно застосував норми матеріального права; не довів обставин, які мають значення для справи і які визнало встановленими; порушив норми процесуального права, що призвело до прийняття неправильного рішення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.02.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №910/19226/23, вирішено здійснювати розгляд справи у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.09.2024 у справі №910/19226/23 (повне рішення складене 09.12.2024) у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з указаним рішенням, Приватне підприємство "Корпорація Радіан" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, згідно якої просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення не з`ясував усіх обставин справи, порушив норми матеріального та процесуального права.

Позивач зазначає, що правова позиція стосовно застосування приписів ч. 1 ст. 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у справах про визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України (далі -АМКУ) про порушення законодавства про захист економічної конкуренції є сталою та послідовною. Проте, поза увагою суду першої інстанції залишилась та обставина, що скаржник вже звертався із аналогічною заявою до Господарського суду міста Києва в межах строку встановленого ст. 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції". Але, внаслідок введення в дію певних змін до процесуальних кодексів України щодо наявності електронних кабінетів ЄСІТС, вказана позовна заява 27.11.2023 по справі №910/18052/23 була залишена без руху, а в подальшому ухвало суду від 12.12.2023 повернута підприємству.

Отже, на переконання позивача, підставою для пропуску встановленого чинним законодавством України двомісячного строку на оскарження рішення Північного міжобласного територіального відділення АМКУ №60/116-р/к від 20.09.2023 було вчинення підприємством дій щодо належного оформлення позовної заяви у відповідності до вимог ст. 62 ГПК України.

За наведеного скаржник вважає, що наявність певних формальних недоліків позовної заяви та їх подальше виправлення підприємством не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог без дослідження обґрунтованості самих позовних вимог. Така позиція суду першої інстанції нівелює право особи на доступ до правосуддя за наявності формальних умов для його обмеження шляхом ігнорування його основного змісту.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 06.01.2025 апеляційну скаргу у справі №910/19226/23 передано на розгляд колегії суддів у складі: Шапран В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Андрієнко В.В., Сітайло Л.Г.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.01.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного підприємства "Корпорація Радіан" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.09.2024 у справі №910/19226/23, справу призначено до розгляду на 11.02.2025, встановлено відповідачу строк на подання відзиву на апеляційну скаргу.

24.01.2025 до суду від Північного міжобласного територіального відділення АМКУ надійшов відзив на апеляційну скаргу, згідно якого відповідач просить залишити її без задоволення, оскаржуване рішення залишити без змін, вказуючи, що позивачем пропущено встановлений законодавством строк на оскарження рішення органу АМКУ.

У призначене судове засідання 11.02.2025, з`явився представник відповідача, натомість представник позивача в засідання суду не з`явився, про розгляд справи судом повідомлений належним чином.

Враховуючи, що явка сторін у судове засідання обов`язковою не визнавалась, участь в судовому засіданні є правом, а не обов`язком сторін, зважаючи на те, що учасники справи належним чином повідомлені про розгляд справи судом, суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представника скаржника (позивача) за наявними матеріалами справи, які є достатніми для розгляду апеляційної скарги по суті.

Представник відповідача надав пояснення по суті спору, заперечував проти доводів скарги, просив залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, заслухавши думку представника відповідача, колегія суддів встановила наступне.

Як убачається з матеріалів справи, рішенням Північного міжобласного територіального відділення АМКУ №60/116-р/к від 20.09.2023 "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" у справі №287/60/66-рп/к23:

- визнано, що Приватне підприємство "Корпорація Радіан" та Фізична особа-підприємець Олексюк Андрій Русланович вчинили порушення, передбачене п. 1 ст. 50 та п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів, під час участі у процедурі закупівель "Сонячна енергія" за кодом CPV за ДК 021:2015-09330000-1, ідентифікатор в систему UA-2022-07-14-003419-а (процедура закупівлі-1) та "Комплект обладнання для генерації сонячної енергії", ідентифікатор в систему UA-2022-07-28-006185-а (процедура закупівлі-2);

- за вказані порушення накладено на Приватне підприємство "Корпорація Радіан" штраф у сумі136000,00 грн (по 68000,00 грн за кожне порушення).

У рішенні Північного міжобласного територіального відділення АМКУ встановлено узгодженість (координацію) дій Приватного підприємства "Корпорація Радіан" та Фізичної особи-підприємця Олексюка Андрія Руслановича при підготовці до участі та участі у процедурах закупівель-1, 2, що ґрунтуються на наступному:

- наявність відносин контролю між відповідачами;

- підписання документів обох учасників процедури закупівель одним керівником;

- використання обома відповідачами одного і того ж номеру телефону і однієї і тієї ж ІР-адреси;

- синхронність дій відповідачів у часі під час здійснення керування своїми банківськими рахунками за допомогою системи «Клієнт-Банк».

Звертаючись до суду з даним позовом, Приватне підприємство "Корпорація Радіан" вказує, що висновки АМКУ, викладені в рішенні №60/116-р/к від 20.09.2023, не відповідають обставинам справи, а відповідачем не доведено наявність антиконкурентних узгоджених дій, які могли б мати негативний вплив на стан конкуренції у вигляді певних негативних наслідків по відношенню до інших суб`єктів господарювання.

Зокрема, позивач зазначає, що наявність між суб`єктними господарювання відносин контролю є тією обставиною, яка виключає наявність між ними антиконкурентних узгоджених дій. А тому позивач об`єктивно не міг спотворити будь-яким чином результати торгів, що звільняє його від відповідальності за порушення, визначене оскаржуваним рішенням.

Відповідач, заперечуючи проти позову, вказав на те, що Приватним підприємством "Корпорація Радіан" пропущено присічний (такий, що не підлягає поновленню) строк, встановлений ч. 1 ст. 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції", для оскарження рішення Антимонопольного комітету України. Наведене є безумовною та самостійною підставою для відмови у задоволенні позову про визнання недійсним рішення комітету.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, вказав на те, що рішення №60/116-р/к від 20.09.2023 отримане позивачем 28.09.2023. Відповідно до приписів ч. 1 ст. 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" вказане рішення могло бути оскаржене позивачем до 28.11.2023 включно. Натомість, позовну заяву подано до суду 16.12.2023, тобто Приватним підприємством "Корпорація Радіан" пропущено строк на оскарження рішення, який є присічним та не може бути поновленим. При цьому суд не взяв до уваги твердження позивача щодо подання до суду іншої позовної заяви у справі №910/18052/23 про той самий предмет, з тих самих підстав та між тими самими сторонами, оскільки ухвалою суду від 12.12.2023 у справі №910/18052/23 позов Приватного підприємства "Корпорація Радіан" було повернуто.

Апеляційний суд погоджується з висновками місцевого господарського суду з приводу наявності підстав для відмови у задоволенні позовних вимог, через пропуск позивачем строку на оскарження рішення АМКУ, зважаючи на наступне.

Правові засади підтримки та захисту економічної конкуренції, обмеження монополізму в господарській, забезпечення ефективного функціонування економіки України на основі розвитку конкурентних відносин визначає Закону України "Про захист економічної конкуренції".

Згідно з ч. 1 ст. 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк не може бути відновлено.

Отже, спеціальним законом чітко врегульовано строк оскарження рішень АМКУ та визначено, що такий строк є присічним.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та не заперечується позивачем, рішення №60/116-р/к від 20.09.2023 отримане Приватним підприємством "Корпорація Радіан" 28.09.2023, доказом чого є копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №0729

Відтак, згідно приписів ч. 1 ст. 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" рішення №60/116-р/к могло бути оскаржене позивачем до суду у строк до 28.11.2023 включно. Натомість, позовну заяву подано через Електронний суд 16.12.2023. Таким чином, Приватним підприємством "Корпорація Радіан" пропущено строк на оскарження рішення №60/116-р/к.

Колегія суддів вказує на те, що Верховний Суд неодноразово та послідовно висловлював правову позицію, з приводу того, що за приписами ч. 1 ст. 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" передбачені вказаною нормою строки оскарження рішень Антимонопольного комітету України не можуть бути відновлені, зазначені строки є присічними, а закінчення присічного строку, незалежно від причин його пропуску заінтересованою особою, є підставою для відмови в позові про визнання недійсним рішення.

Зокрема, у постанові Верховного Суду від 20.09.2018 у справі №922/4227/17 зазначено, що суди попередніх інстанцій, встановивши, що рішення Антимонопольного комітету України оскаржено підприємством до господарського суду з пропуском присічного двомісячного строку, передбаченого ч. 1 ст. 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції", дійшли обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову. Вказана підстава для відмови в позові є самостійною та достатньою безвідносно до інших обставин, які встановлені судами попередніх інстанцій у розгляді справи без урахування того, що господарським судом не можуть братися до уваги доводи позивача з приводу незаконності та необґрунтованості рішення, оскільки такі доводи заявлено ним після закінчення строків, встановлених наведеною нормою, внаслідок того, що позивач не скористався своїм правом на оскарження відповідного акта державного органу у визначений законом строк, а перебіг зазначеного строку виключає можливість перевірки законності та обґрунтованості рішення органу Антимонопольного комітету України.

Вказана правова позиція також відображена у постанові Верховного Суду від 14.03.2023 у справі №910/4518/22, від 20.06.2023 у справі №910/8880/22, від 30.11.2023 у справі №922/2508/22.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що місцевий господарський правомірно відмовив у задоволенні позову з підстав пропуску позивачем строку на оскарження рішення Антимонопольного комітету України.

Поряд з цим, у поданій апеляційній скарзі позивач зазначає, що визначений ч. 1 ст. 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" строк не можна вважати пропущеним, оскільки Приватне підприємство "Корпорація Радіан" вже зверталося із аналогічною позовною заявою до Господарського суду міста Києва в межах строку оскарження. Але, внаслідок введення в дію певних змін до процесуальних кодексів України щодо наявності електронних кабінетів ЄСІТС, вказана позовна заява 27.11.2023 по справі №910/18052/23 була залишена без руху, а в подальшому ухвало суду від 12.12.2023 повернута підприємству.

Однак, колегія суддів вказує на необґрунтованість наведених тверджень позивача з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Із матеріалів даної справи, пояснень її учасників та Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що позивач вже звертався до Господарського суду міста Києва з позовами, які містили аналогічний предмет та підстави.

Так, 24.11.2023 Приватне підприємство "Корпорація Радіан" звернулося до Господарського суду міста Києва з двома аналогічними до даного позовами.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.11.2023 у справі №910/18052/23 позовну заяву Приватного підприємства "Корпорація Радіан" до Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про визнання протиправним та скасування рішення залишено без руху, надано строк для усунення встановлених недоліків позовної заяви шляхом подання доказів реєстрації Приватного підприємства «Корпорація Радіан» (створення електронного кабінету) в підсистемі Електронний суд ЄСІТС.

З огляду на невиконання позивачем вимог ухвали суду від 27.11.2023 щодо усунення недоліків позовної заяви, ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.12.2023 у справі №910/18052/23 позовну заяву Приватного підприємства "Корпорація Радіан" повернуто позивачеві.

Крім того, ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.11.2023 у справі №910/18038/23 ще одну позовну заяву Приватного підприємства "Корпорація Радіан" залишено без руху та встановлено позивачу строк на усунення її недоліків, шляхом: - повідомлення про наявність або відсутність електронного кабінету в учасників справи; - надання доказів, які підтверджують направлення відповідачу копії позовної заяви з додатками на адресу місцезнаходження юридичної особи відповідача (документ про сплату поштових послуг).

В подальшому, ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.12.2023 у справі №910/18038/23 позовну заяву Приватного підприємства "Корпорація Радіан" повернуто позивачеві, з огляду на подання заяви про усунення недоліків поза межами встановленого судом строку та без клопотання про його поновлення.

Наведені ухвали суду не оскаржувалися позивачем та набрали законної сили.

Колегія суддів зазначає, що право на звернення до суду дійсно не може бути примарним, але водночас воно не є і абсолютним та необмеженим.

За сталою практикою Європейського суду з прав людини, зокрема, сформованою в рішеннях "Стаббінгс на інші проти Сполученого Королівства", "Девеер проти Бельгії", право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

Законні очікування управненої сторони мають співвідноситися з обставинами справи та іншими нормами чинного законодавства, що містять відповідні вказівки.

Зокрема, у даному випадку представник позивача, адвокат Мамедов А.В., який є фахівцем у галузі права, знав або повинен був знати про наявність обмеження строку звернення до суду з позовом про оскарження рішень органів Антимонопольного комітету України, встановленого ч. 1 ст. 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» та планувати подальші дії, спрямовані на судовий захист прав та інтересів Приватного підприємства "Корпорація Радіан", з урахуванням приписів зазначеної норми закону, що застосовується до спірних правовідносин, а також приписів процесуального законодавства.

Так, відповідно до ч. 6 ст. 6 ГПК України адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, зареєстровані за законодавством України як юридичні особи, їх територіальні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, зобов`язані реєструвати свої електронні кабінети в ЄСІТС або її окремій підсистемі (модулі) у обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої офіційні електронні кабінети у добровільному порядку (відповідні зміни до ГПК набули чинності 04.11.2023).

Відтак, з 04.11.2023 (дата набуття змін до абз. 1 ч. 6 ст. 6 ГПК, внесених законом №3424) у всіх юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України, виник обов`язок зареєструвати електронний кабінет.

Отже, звертаючись до суду 24.11.2023 з позовами про оскарження рішення АМКУ №60/116-р/к позивач повинен був зареєструвати свій електронний кабінет в ЄСІТС. Проте, відповідні дії позивачем не здійснено, що і стало наслідком повернення позовних заяв у справах №910/18052/23 та №910/18038/23.

Тобто, не зважаючи на законодавчо встановлений обов`язок юридичним особам, які зареєстровані за законодавством України, зареєструвати свої електронні кабінети в ЄСІТС, подання позову (24.11.2023) без реєстрації електронного кабінету та не усунення відповідного недоліку позовної заяви було свідомим вибором Приватного підприємства "Корпорація Радіан". А тому твердження скаржника про порушення місцевим господарським судом його права на доступ до суду колегія суддів вважає не обґрунтованими, оскільки ефективність реалізації цього права, в даному випадку, залежала виключно від самого позивача, і нормами ГПК України надавалася така можливість.

Крім того колегія суддів зазначає, що жодні норми чинного законодавства, а також судова практика не вказує на те, що господарський суд при розгляді даної справи №910/19226/23 має враховувати будь-які обставини в інших справах, зокрема, вчасно чи не вчасно подавалися заявником аналогічні позови до звернення з позовною заявою у справі №910/19226/23 у грудні 2022 року (після закінчення встановленого ст. 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» строку). Тоді як позов у цій справі подано після закінчення встановленого законом строку і заявник знав (або повинен був знати) про правові наслідки відповідної обставини.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 ГПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Стосовно правових наслідків пропуску строку, встановленого ч. 1 ст. 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції», колегія суддів зазначає, що, як вбачається зі змісту вказаної спеціальної норми закону, нею не передбачено переривання, зупинення перебігу, поновлення вказаного строку у разі його пропуску тощо.

Верховний Суд неодноразово та послідовно висловлював правову позицію, зокрема, про те, що за приписами ч. 1 ст. 60 Закону України Про захист економічної конкуренції, передбачені вказаною нормою строки оскарження рішень АМК не може бути відновлено. Зазначені строки є присічними, а закінчення присічного строку, незалежно від причин його пропуску заінтересованою особою, є підставою для відмови в позові про визнання недійсним рішення АМК. Такі строки не ставлять під сумнів саму суть права доступу до суду, а переслідують легітимну мету якнайскорішого поновлення порушених прав добросовісного позивача.

Як вже було відмічено, правова позиція стосовно застосування приписів ч. 1 ст. 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» у справах про визнання недійсними рішень органів АМК про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, є загальною (універсальною), сталою та послідовною (відповідні висновки, викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 27.06.2020 у справі №905/1605/19, від 12.02.2019 у справі №915/352/18, від 08.07.2019 у справі №915/756/18, від 27.08.2019 у справі №922/3685/18 від 23.04.2019 у справі №910/6538/18, від 14.03.2023 у справі №910/4518/22, від 20.04.2023 у справі №910/20438/21, від 20.06.2023 у справі №910/8880/22 тощо).

У постанові Верховного Суду від 08.06.2023 у справі №910/4032/22 (в якій викладено аналогічні висновки), суд касаційної інстанції також зазначив, що фактично доводи касаційної скарги щодо можливості відновлення вищевказаного строку зводяться до власного суб`єктивного бачення скаржником положень ст. 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції», якими врегульовано спірні правовідносини, та наявності у суду вагомих підстав для відступлення від висновків Верховного Суду, які викладені у наведених скаржником постановах. Такі доводи скаржника зводяться лише до власних мотивів щодо необхідності і наявності правових підстав для іншого його застосування та можливості для продовження/поновлення присічного строку. У той же час доводи позивача не містять фундаментальних обґрунтувань щодо підстав для відступу від правових позицій, які містяться у відповідних постановах Верховного Суду.

Згідно зі ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, відмова у позові в даній справі №910/19226/23 із посиланням на приписи ч. 1 ст. 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції", на думку колегії суддів, свідчить не про формальний підхід господарського суду до розгляду справи (як про це стверджує апелянт), а про застосування норми закону, що регулює спірні правовідносини і не допускає винятків та будь-якого іншого тлумачення, відтак оскаржуване рішення суду прийнято відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права (ч. 2 ст. 236 ГПК України).

Окрім того колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу, що відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду від 20.09.2018 у справі №922/4227/17 та 14.03.2023 у справі №910/4518/22, оскільки рішення Антимонопольного комітету України оскаржено до господарського суду з пропуском присічного двомісячного строку, передбаченого ч. 1 ст. 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції", така підстава для відмови в позові є самостійною та достатньою безвідносно до інших обставин. При цьому господарським судом не можуть братися до уваги доводи позивача з приводу незаконності та необґрунтованості рішення, оскільки такі доводи заявлено ним після закінчення строків, встановлених наведеною нормою, внаслідок того, що позивач не скористався своїм правом на оскарження відповідного акта державного органу у визначений законом строк, а перебіг зазначеного строку виключає можливість перевірки законності та обґрунтованості рішення органу Антимонопольного комітету України.

Крім зазначеного суд апеляційної інстанції вважає за необхідне наголосити, що ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Ключовими принципами ст. 6 Конвенції є верховенство права та належне здійснення правосуддя, які, у свою чергу, є основоположними елементами права на справедливий суд.

Право на справедливий суд займає основне місце у системі цінностей демократичного суспільства, а Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїй практиці пропонує досить широке його тлумачення.

У справі "Delcourt v. Belgium" ЄСПЛ зазначив, що «у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення».

У справі "Bellet v. France" ЄСПЛ відмітив, що „стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

ЄСПЛ неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак ЄСПЛ повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany).

Північний апеляційний господарський суд зазначає, що Закон України «Про захист економічної конкуренції» прийнято ще у 2001 році, а у ч. 1 ст. 60 законодавець протягом 20 років не вносив жодних змін, зокрема, і щодо продовження вказаного строку.

Отже, приписи ст. 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» та сталість судової практики стосовно оскарження рішень АМК, свідчить про юридичну визначеність та відсутність порушення зі сторони суду першої інстанції у даній справі основоположного права, визначеного ст. 6 Конвенції.

З огляду на викладене доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження, відсутні підстави, які б могли свідчити про неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, а також для скасування оскаржуваного судового рішення та прийняття нового.

За таких обставин, доводи відповідача наведені у відзиві на апеляційну скаргу є обґрунтованими та приймаються судом до уваги.

Статтею 276 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, апеляційний суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 26.09.2024 у справі №910/19226/23 прийнято з повним та усебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга Приватного підприємства "Корпорація Радіан" не підлягає задоволенню.

У зв`язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги та відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Корпорація Радіан" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 26.09.2024 у справі №910/19226/23 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у строк двадцять днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст постанови складено 12.02.2025.

Головуючий суддя В.В. Шапран

Судді В.В. Андрієнко

Л.Г. Сітайло