ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" лютого 2025 р. Справа №914/1063/24

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючої судді Орищин Г.В.

суддів Галушко Н.А.

Желіка М.Б.,

секретар судового засідання Гунька О.П.

розглянув апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Стортрейд»

на рішення Господарського суду Львівської області від 05.09.2024 (повний текст рішення складено 17.09.2024, суддя Ділай У.І.)

у справі № 914/1063/24

за позовною заявою Львівської міської ради, м. Львів

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Стортрейд», м. Львів

про стягнення 558004,76 грн за договором №20968 від 23.08.2023

за участю представників:

від позивача Гузюк Н.І.

від відповідача Савка Т.В.

Львівська міська рада 24.04.2024 звернулася до Господарського суду Львівської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) «Стортрейд» 547328,53 грн заборгованості за землекористування за період з 04.10.2019 по 01.08.2023 за договором за № 20968 від 23.08.2023, а також 6593,70 грн інфляційних втрат та 4082,53 грн 3% річних.

Господарський суд Львівської області в рішенні від 05.09.2024 позовні вимоги Львівської міської ради задоволив; з ТОВ «Стортрейд» на користь позивача стягнув 547328,53 грн основного боргу, 6593,70 грн інфляційних втрат, 4082,53 грн 3% річних та 8370,06 грн судового збору.

Задовільняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд виходив з принципу заборони суперечливої поведінки особи, що полягала у запереченнях відповідача щодо позовних вимог попри те, що сторонами не заперечувалося факту використання відповідачем (в період з 04.10.2019 до 01.08.2023) земельної ділянки з кадастровим номером :11:007:0043, площею 0,4810 га за адресою: вул. Т.Шевченка, 313-г у м. Львові, яка належить Львівській міській територіальній громаді, для обслуговування незавершеного будівництва (склад мастил). Водночас, матеріали справи містять докази, які свідчать про визнання відповідачем заборгованості перед позивачем за договором від 23.08.2023 № 20968 - лист за № 2-18213-2403 від 28.09.2023, в якому відповідач просив позивача розтермінувати оплату коштів за спірним договором та докази на підтвердження факту оплати відповідачем 20000,00 грн на відшкодування втрат від недоотримання коштів за фактичне землекористування спірною земельною ділянкою.

ТОВ «Стортрейд» не погодилось з ухваленим рішенням та оскаржило його в апеляційному порядку, оскільки вважає його незаконним, таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного та об`єктивного встановлення всіх обставин справи, що полягає в такому:

- незважаючи на факт укладення договору за № 20968 між сторонами, який не є договором оренди земельної ділянки, відносини між сторонами щодо користування спірною земельною ділянкою в період з 04.10.2019 по 01.08.2023 року без відповідного договору оренди є кондикційними. Таким чином, відповідач вважає, що судом до спірних правовідносин було застосовано норми матеріального права, які не підлягають застосуванню;

- відповідач звертає увагу суду на те, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що спірна земельна ділянка в період з 04.10.2019 по 01.08.2023 була сформована як об`єкт цивільних прав, відтак вимоги позивача про стягнення грошових коштів за фактичне землекористування, з огляду на позицію Верховного Суду, наведену у постановах від 29.01.2019 у справі № 922/3780/17 та від 11.02.2019 у справі № 922/391/18, є необґрунтованими. Крім цього, апелянт зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази, на підставі яких визначається розмір орендної плати, таких як грошова оцінка земельної ділянки, тощо. Водночас, апелянт зазначає, що він, як власник незавершеного будівництва, не користувався всією площею спірної земельної ділянки, яка становить 0,4810 га, а лише користувався тією площею, на якій безпосередньо розташовувалося вказане незавершене будівництво.

З огляду на вказане, відповідач просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення місцевого господарського суду та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог Львівської міської ради відмовити.

Позивач, скориставшись своїм правом, наданим ст. 263 ГПК України, подав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечив доводи відповідача, покликаючись, зокрема, на те, що предметом спору є стягнення заборгованості за договором №20968 від 23.08.2023 про відшкодування втрат від недоотриманих коштів Львівською міською радою за фактичне користування суб`єктом підприємницької діяльності ТОВ «Стортрейд» земельною ділянкою. Отже, між сторонами цього спору існують виключно договірні правовідносини. Укладаючи вказаний договір, сторони погодили суму заборгованості та терміни сплати, відтак досягли згоди з усіх істотних умов договору, скріпивши його своїми підписами та відтисками печаток. Позивач зазначає, що означений договір в судовому порядку не оскаржувався, такий укладений сторонами на виконання рішення органу місцевого самоврядування (розпорядження Львівського міського голови від 22.01.2009 №08 та ухвал Львівської міської ради № 1676 від 26.07.2012, №1995 від 25.05.2017 та №3098 від 09.03.2023) з дотриманням норм податкового законодавства, відтак вказаний договір є дійсним. З огляду на вказане, дата формування земельної ділянки, розмір нормативної грошової оцінки землі не мають відношення до предмета спору та істотних умов договору. Крім цього, не підлягають оцінці доводи та правове обґрунтування апелянта в частині кондиційних відносин, які врегульовані ст. 1212 ЦПК України, адже предметом позову є договірні правовідносин, які виникли в результаті не виконання умов договору. Позивач також вважає за необхідне наголосити на тому, що відповідач в період дії спірного договору здійснив платіж в розмірі 20000,00 грн з призначенням платежу «за землекористування за період 04.10.2019 до 01.08.2023 р. за договором № 20968 від 23.08.2023», що не оспорюється апелянтом. Підсумовуючи вказане, позивач не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення місцевого господарського суду.

Процесуальний хід розгляду апеляційної скарги відображено у відповідних ухвалах Західного апеляційного господарського суду.

Відповідач звернувся до суду з клопотанням про зупинення провадження у цій справі до набрання законної сили рішенням у справі № 914/2639/24 за позовом ТОВ «Стортрейд» до Львівської міської ради про скасування пункту 2.1. ухвали Львівської міської ради № 3098 від 09.03.2023 року «Про надання ТзОВ «Стортрейд» дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на вул. Т.Шевченка, 313-г», а також визнання договору № 20968 від 23.08.2023 недійсним, яка перебуває у провадженні Господарського суду Львівської області, з метою забезпечення повноти та об`єктивності розгляду даної справи, та створення всіх належних умов для захисту прав та інтересів всіх учасників провадження у даній господарській справі. Відповідач вбачає об`єктивну неможливість розгляду цієї справи до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 914/2639/24, оскільки у цій справі вирішуються питання, що стосуються підстав заявлення вимог у даній справі.

Позивач подав суду свої заперечення на означену заяву відповідача, в яких, зокрема, зазначив, що в матеріалах справи міститься достатньо належних та допустимих доказів, які в сукупності дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом розгляду у цій справі. Водночас, позивач зазначає, що дії відповідача спрямовані на затягування процесу у розгляді позовної заяви Львівської міської ради та порушення права на справедливий та своєчасний розгляд спору судом.

В дане судове засідання прибули представники сторін, які підтримали свої доводи, наведені у їх процесуальних документах, які були подані суду апеляційної інстанції.

Заслухавши клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі в сукупності із запереченнями представника позивача на вказане клопотання, судова колегія ухвалила відмовити в задоволенні такого клопотання, враховуючи наступне:

Згідно із п.5 ч.1 ст.227 ГПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадках об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти),які є предметом судового розгляду.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, наведеній у постанові від 21.09.2021 у справі №910/10374/17 судове рішення про визнання протиправним (незаконним) та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень має ті ж наслідки, що і визнання такого акта чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт. Отже, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази в сукупності з апеляційною скаргою та відзивом на неї, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, судова колегія не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення, з огляду на таке:

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно земельна ділянка площею 0,4810 га за адресою: м. Львів, вул. Т.Шевченка, 313- г (кадастровий номер :11:007:0043) належить Львівській міській територіальній громаді і є комунальною власністю.

Ухвалою Львівської міської ради від 09.03.2023 за № 3098 ТОВ «Стортрейд» було надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на вул. Т. Шевченка, 313-г, відповідно до п.2.1 якої ТОВ «Стортрейд» зобов`язано укласти з Львівською міською радою договір про відшкодування коштів за користування земельною ділянкою з 04.10.2019.

23.08.2023 між Львівською міською радою та ТОВ «Стортрейд» було укладено договір за № 20968 про відшкодування втрат від недоотриманих коштів Львівською міською радою за фактичне землекористування, за умовами якого ТОВ «Стортрейд» за фактичне землекористування на вул. Т.Шевченка, 313-г у м. Львові зобов`язалося до 30 серпня 2023 року сплатити 567328,53 грн за землекористування за період 04.10.2019 01.08.2023.

З преамбули вказаного договору вбачається, що такий укладено відповідно до вимог Податкового кодексу України, розпорядження Львівського міського голови від 22.01.2009 №08 та ухвал Львівської міської ради № 1676 від 26.07.2012, №1995 від 25.05.2017 та №3098 від 09.03.2023.

Відповідно до п. 2 договору № 20968 від 23.08.2023 за наявності сплати орендної плати чи земельного податку за аналогічний період по цій земельній ділянці (що підтверджується відповідною довідкою, виданою органом ДПС за місцезнаходженням земельної ділянки) сума сплати, передбачена в пункті 1, зменшується на суму сплати орендної плати чи земельного податку.

Договір за № 20968 від 23.08.2023, у відповідності до п. 4, діє до моменту сплати землекористувачем суми, вказаної у пункті 1 або суми, зменшеної на підставі дії пункту 2 договору.

28.09.2023 відповідач звернувся до позивача листом за №2-18213-2403 про розтермінування оплати коштів за спірним договором.

Водночас, 20.12.2023 між позивачем та відповідачем було укладено договір за № 21075 про внесення змін до договору № 20968 про відшкодування втрат від недоотриманих коштів Львівською міською радою за фактичне землекористування ТОВ «Стортрейд», яким сторони фактично продовжили кінцевий термін здійснення оплати та встановили, що така має бути здійснена до 30.12.2023.

З матеріалів справи вбачається, що 26.10.2023 ТОВ «Стортрейд» перерахувало Львівській міській раді 20000,00 грн з призначенням платежу «за землекористування за період від 04.10.2019 до 01.08.2023 згідно договору № 20968 від 23.08.2023».

Відповідно до листа Управління адміністрування місцевих та залучених фінансів від 20.02.2024 за №4-2201-2218 залишок заборгованості складає 547328,53 грн.

Отже, внаслідок невиконання умов договору, у відповідача перед позивачем наявна заборгованість в розмірі 547328,53 грн, на яку позивач за період з 01.01.2024 по 31.03.2024, у відповідності до ст. 625 Цивільного кодексу України, нарахував 6593,70грн інфляційних втрат та 4082,53грн 3% річних, що слугувало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Серед іншого позивач повідомив, що відповідно до ухвали Львівської міської ради №4044 від 02.11.2023 «Про затвердження ТОВ «Стортрейд» проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання земельної ділянки в оренду на вул. Т. Шевченка, 313-Г» товариству «Стортрейд» затверджено проект землеустрою та надано земельну ділянку на вул. Т. Шевченка, 313-Г в оренду на 5 років.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають, зокрема, з договору.

Стаття 67 ГК України регламентує, що відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. Підприємства вільні у виборі предмета договору, визначенні зобов`язань, інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

На підставі господарського договору між суб`єктами господарювання виникають господарські зобов`язання, в силу яких один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку (ст.173, 174 ГК України).

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. (ст. 629 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та відповідачем було укладено договір від 23.08.2023 № 20968 про відшкодування втрат від недоотримання коштів Львівською міською радою за фактичне землекористування, відповідно до п.4 якого, дія вказаного договору продовжується до моменту сплати землекористувачем суми, вказаної в п.1 або суми, зменшеної на підставі дії п. 2 цього договору.

Отже, договір про відшкодування втрат від недоотриманих коштів Львівською міською радою за фактичне землекористування є двосторонньою угодою, укладеною між Львівською міською радою, як власником земельної ділянки комунальної власності, та суб`єктом підприємницької діяльності, фактичним користувачем земельної ділянки без правовстановлюючих документів, основною метою укладення якої є відшкодування суми коштів за користування земельною ділянкою до моменту укладення договору оренди земельної ділянки.

За змістом ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

20.12.2023 між позивачем та відповідачем було укладено договір за № 21075 про внесення змін до договору від 23.08.2023 за № 20968 про відшкодування втрат від недоотриманих коштів Львівською міською радою за фактичне землекористування ТОВ «Стортрейд», яким сторони змінили кінцевий термін здійснення сплати за землекористування, який визначений пунктом 1 договору, з 30 серпня 2023 року на 30 грудня 2023 року.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то, за умовами ст. 530 ЦК України, воно підлягає виконанню у цей строк.

Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

У спірних правовідносинах сторони, реалізуючи принцип свободи договору вільно, самостійно, на власний розсуд, тобто за волевиявленням обох сторін, уклали договір, погодивши, що відповідач компенсує позивачу плату за користування земельною ділянкою в порядку, визначеному договором, а шляхом укладення додаткової угоди № 1 до договору сторонами погоджено, що суми компенсації сплачуються з додаванням суми ПДВ. Крім цього сторони погодили, що позивач має право змінювати в односторонньому порядку розмір плати, у зв`язку зі зміною суми земельного податку.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За умовами ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України).

Стаття 142 Конституції України передбачає, що державною гарантією місцевого самоврядування є участь держави у форматуванні дохідної частини його бюджетів та компенсація у необхідних випадках витрат місцевого самоврядування.

Відповідно до положень ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є, зокрема, доходи місцевих бюджетів. Доходи місцевих бюджетів формуються за рахунок власних, визначених законом, джерел та закріплених у встановленому законом порядку загальнодержавних податків, зборів та інших обов`язкових платежів. Склад доходів місцевих бюджетів визначається Бюджетним кодексом України та законом про Державний бюджет України (ст. 63 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»),

За умовами ст. ст. 10, 265 Податкового кодексу України, плата за землю є місцевим податком. Відповідно до п. 19 ч. 1 ст. 64 Бюджетного кодексу України вона зараховується до бюджетів місцевого самоврядування, а отже бюджет Львівської міської ради недоотримав значну суму коштів, яку мав би отримати від передачі земельних ділянок в оренду Відповідачами.

Ненадходження коштів зі сплати орендної плати перешкоджає належному функціонуванню органу місцевого самоврядування, що порушує інтереси місцевого самоврядування. Місцеві бюджети мають бути достатніми для забезпечення виконання органами місцевого самоврядування наданих їм законом повноважень на забезпечення населення послугами не нижче рівня мінімальних соціальних потреб.

Повноваження на здійснення витрат місцевого бюджету мають відповідати обсягу надходжень місцевого бюджету.

Відповідно до ст. 206 Земельного кодексу України та п. 14.1.147. ст.14 Податкового кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

В ході судового розгляду сторонами не заперечувався факт використання відповідачем (в період з 04.10.2019 до 01.08.2023) земельної ділянки з кадастровим номером :11:007:0043, площею 0,4810 га за адресою: вул. Т.Шевченка, 313-г у м. Львові, яка належить Львівській міській територіальній громаді, для обслуговування на незавершеного будівництва (склад мастил).

Як вбачається з наявних у справі доказів та не заперечується відповідачем, останній сплатив відшкодування втрат від недоотримання коштів за фактичне землекористування спірною земельною ділянкою на суму 20000,00 грн, що свідчить про часткове виконання відповідачем договору за № 20968 від 23.08.2023, та підтверджується листом Управління адміністрування місцевих та залучених фінансів від 20.02.2024 (а.с. 19,20).

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, 27.09.2023 відповідач звернувся до позивача листом за №030823-4л, в якому просив про розтермінування оплати коштів за спірним договором (а.с.85).

Отже, вказані докази переконливо свідчать про визнання відповідачем заборгованості перед позивачем за договором від 23.08.2023 № 20968, однак, у заявах по суті, зокрема, й в апеляційній скарзі відповідачем заперечуються позовні вимоги.

Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності врахування принципу добросовісності (п.6 ст.3 ЦК) - стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення (постанови Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 390/34/17, від 28.09.2021 у справі №918/1045/20 тощо).

Доктрина «venire contra factum proprium» (заборони суперечливої поведінки), в основі якої лежить принцип добросовісності, базується ще на римській максимі «non concedit contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона розумно покладається на них (постанови Верховного суду від 28.04.2021 у справі №910/9351/20, від 09.06.2021 у справі №911/3039/19, від 08.09.2021 у справі №910/10444/20, тощо).

З огляду на вчинені відповідачем дії, такі як укладення спірного договору, звернення до позивача з проханням розтермінувати здійснення оплати відшкодування витрат, часткове погашення наявної заборгованості за договором № 20968 від 23.08.2023 в сумі 20000,00 грн свідчить про визнання відповідачем наявної у нього перед позивачем заборгованості, натомість заперечення, наведені в суді першої та апеляційної інстанції, а також його поведінка не відповідає засадам добросовісності, послідовності та передбачуваності.

Зважаючи на те, що строк виконання обов`язку сплати за спірним договором настав, враховуючи, що відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про відсутність у нього заборгованості за договором № 20968 у розмірі 547328,53 грн, відтак позовні вимог в частині стягнення суми основної заборгованості є обґрунтованими та правомірно заявленими позивачем.

Водночас, за невиконання грошового зобов`язання за період з 01.01.2024 по 31.03.2024 позивач нарахував відповідачу 6593,70грн інфляційних втрат та 4082,53грн 3% річних.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, за якою боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на невиконання відповідачем основного зобов`язання, здійснивши перевірку поданого позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, судова колегія вважає, що такий здійснено правильно, з врахуванням норм чинного законодавства, відтак правомірно стягнуто місцевим господарським судом.

Доводи апелянта про те, що правовідносини між сторонами даного спору є кондикційними, а також покликання на відсутність нормативно-грошової оцінки спірної земельної ділянки і встановлення дати формування земельної ділянки, як об`єкта цивільних прав, відхиляються судовою колегією як безпідставні позаяк предметом спору у цій справі є стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості, яка виникла на підставі договору від 23.08.2023 № 20968, а вказані доводи не мають жодного відношення до предмета спору та істотних умов договору.

За змістом ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З врахуванням викладеного вище в сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм чинного законодавства, актуальних правових позицій Верховного Суду та встановлених обставин справи.

Арґументи, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції, не доводять порушення або неправильного застосування судом під час розгляду справи норм матеріального та процесуального права, а тому не можуть бути підставою для зміни чи скасування ухваленого у цій справі рішення.

Судові витрати, у відповідності до ст. 129 ГПК України, покладаються на скаржника.

Керуючись ст. 129, 269, 273, 275, 276, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні вимог апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Стортрейд» відмовити.

Рішення Господарського суду Львівської області від 05.09.2024 у справі № 914/1063/24 залишити без змін.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає оскарженню.

Справу повернути в Господарський суд Львівської області.

Повний текст постанови складено 12.02.2025

Головуюча суддя Г.В. Орищин

суддя Н.А. Галушко

суддя М.Б. Желік