ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" лютого 2025 р. м. Київ Справа № 911/3003/24

Господарський суд Київської області у складі судді Колесника Р.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін, матеріали справи за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (79018, місто Львів, вулиця Смаль-Стоцького, будинок 1, корпус 28, код: 35234236)

до

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код: НОМЕР_1 )

про стягнення 22060,00 гривень,

Засобами підсистеми «Електронний суд» представником Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» 04.11.2024 сформовано позовну заяву про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 заборгованості за договором позики № 4055 від 15.02.2024 в загальному розмірі 22060,00 гривень, що складається з 10000 гривень заборгованості за сумою позики та 12060,00 гривень процентів за користування позикою.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25.09.2024 між ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит- Капітал» та ТОВ «Фінансова Компанія « 24/7» було укладено договір факторингу № 25-09/2024. Так, за умовами відповідного договору до позивача перейшло право вимоги за вищезгаданим грошовим зобов`язанням відповідача, яке утворилося внаслідок неналежного виконання останнім умов договору позики № 4055 від 15.02.2024.

Судом встановлено, що після укладання вищевказаного договору позики ОСОБА_1 припинив підприємницьку діяльність та втратив статус підприємця.

За змістом правових висновків, що викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 910/8729/18 та від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції. Відтак, з 15 грудня 2017 року господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України спорів, в яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України).

Отже, відповідно до суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли з господарського договору, права та обов`язки за яким у ОСОБА_1, із втратою ним статусу фізичної особи-підприємця, не припинились, а тому спір у справі належить до господарської юрисдикції.

На виконання приписів ч. 6 ст. 176 Господарського процесуального кодексу України судом здійснено запит до Єдиного державного демографічного реєстру щодо зареєстрованого місця проживання (перебування) ОСОБА_1 та отримано відповідь від 21.11.2024 № 917500, згідно якої останній зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Господарського суду Київської області від 21.11.2024 справу прийнято до свого провадження, суд постановив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та без проведення судового засідання. Цією ж ухвалою: встановлено відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням учасників справи та відзиву на позовну заяву із додержанням вимог ст. 165 Господарського процесуального кодексу України - п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали; зобов`язано позивача протягом 5 днів з дня вручення цієї ухвали надіслати на адресу ОСОБА_1 - АДРЕСА_1 , без номеру квартири копію позовної заяви та усіх доданих до неї документів. Докази надсилання (опис вкладення) або вручення подати до суду.

Засобами підсистеми «Електронний суд» 28.11.2024 представником позивача сформовано заяву про долучення доказів виконання ухвали суду від 21.11.2024, а саме надсилання копії позовної заяви та усіх доданих до неї документів на адресу зареєстрованого місця проживання (перебування) ОСОБА_1 .

Представником позивача 02.12.2024 за допомогою підсистеми «Електронний суд» було створено заяву про уточнення позовної заяви, а саме позивач просить суд вважати вірним зазначення у позовній заяві та прохальній частині позовної заяви ОСОБА_1 в якості фізичної особи без статусу суб`єкта господарювання.

Поштове відправлення, яким суд надсилав за адресою місцезнаходження відповідача, ухвалу про відкриття провадження у справі, повернуто підприємством поштового зв`язку на адресу суду з відміткою про невручення відповідачу поштового відправлення та його повернення у зв`язку із "закінченням встановленого терміну зберігання".

У відповідності до п. 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

За змістом правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 14.08.2020 у справі № 904/2584/19, від 27.07.2022 у справі № 908/3468/13 та підлягають застосуванню з огляду на ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи судом, проте, процесуальним правом на подання відзиву не скористався.

Враховуючи те, що відповідач не скористався наданими йому процесуальними правами, а наявних у матеріалах справи доказів достатньо для правильного вирішення спору, суд вважає, що справа може бути розглянута за наявними у ній матеріалами відповідно до ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія « 24/7» (далі - позикодавець) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (далі - позичальник) 15.02.2024 укладено договір позики № 4066 (далі - договір), шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію», відповідно до умов п. 2.1. якого позикодавець передає позичальнику у власність грошові кошти (позику) на умовах повернення, строковості та оплачуваності, а позичальник зобов`язується повернути таку ж суму грошових коштів (суму позики) та сплатити позикодавцю проценти за користування позикою та всі інші платежі відповідно до умов цього договору.

Відповідно до п. 2.2.3. договору сума позики складає 10000 гривень.

Пунктом 2.2.4. договору визначено, що загальний строк позики встановлено до 01.06.2024. Строк позики складається з розрахункових періодів, визначених графіком обов`язкових платежів, що є невід`ємною частиною цього договору.

Згідно з п. 2.2.6. договору дата повернення позики 01 червня 2024 року.

Підпунктами пункту 2.3. договору регулюються процентні ставки, що застосовуються в межах строку позики:

Акційна процентна ставка, фіксована: 0.80000 % на день - застосовується протягом першого розрахункового періоду у разі наявності акційних пропозицій та діє лише за умови дотримання Позичальником умов оплати заборгованості за цією ставкою відповідно до п. 3.1.1 цього Договору (п.п. 2.3.1. договору);

Базова процентна ставка, фіксована: 0.80000 % на день - застосовується протягом першого розрахункового періоду відповідно до п. 3.1.2 цього Договору, а також у разі продовження строку позики протягом першого розрахункового періоду згідно з умовами відповідної Додаткової угоди, укладеної Сторонами цього Договору (п.п. 2.3.2. договору);

Основна процентна ставка, фіксована: 1.50000 % на день - застосовується протягом усього строку позики, окрім першого розрахункового періоду. Особливості нарахування процентів за основною процентною ставкою визначено Розділом 3 цього Договору (п.п. 2.3.3. договору);.

Умови нарахування процентів протягом першого розрахункового періоду регулюються підпунктами пункту 3.1. договору, а саме: у випадку наявності акційних пропозицій проценти за користування позикою нараховуються за акційною процентною ставкою. Позичальник має право сплатити проценти за користування позикою, нараховані за акційною процентною ставкою, у разі повернення позики протягом строку, визначеного цим Договором. Також Позичальнику надається право сплатити проценти за користування позикою, нараховані за акційною процентною ставкою, у межах 3-денного строку після спливу першого розрахункового періоду. У разі недотримання цієї умови, проценти за користування позикою за кожен день першого розрахункового періоду нараховуються за базовою процентною ставкою. Відповідне перерахування процентів здійснюється на 4-й день після спливу строку першого розрахункового періоду (п.п. 3.1.1. договору);

У разі відсутності акційних пропозицій (акційна процентна ставка відповідає базовій процентній ставці), а також при укладенні Додаткової угоди щодо продовження строку позики, проценти за користування позикою нараховуються за базовою процентною ставкою. Застосування акційної процентної ставки є правом, а не обов`язком Товариства. У разі відсутності акційних пропозицій значення акційної ставки відповідає значенню базової процентної ставки (п.п. 3.1.2. договору).

Згідно п. 3.2 договору після спливу першого розрахункового періоду у межах всього подальшого строку позики проценти за користування позикою нараховуються за основною процентною ставкою в розмірі, визначеному п. 2.3.3 цього Договору, за кожен день користування позикою в межах строку позики.

Відповідно до п. 8.6. договору припинення дії останнього настає внаслідок повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором. Сплив строку дії договору не звільняє сторін від виконання зобов`язань.

Пунктом 8.7. договору позики передбачено, що усі додаткові угоди, а також додатки до договору є його невід`ємними частинами.

Додатком № 1 до договору позики сторони погодили графік обов`язкових платежів, визначили розрахункові періоди та процентні ставки. Так, у вказаному додатку зазначено, що загальна сума платежу до погашення позики становить 15310,00 гривень за умови що сторони договору позики виконають свої обов`язки на умовах та в строки, визначені в цьому договорі. Наведена сума в свою чергу складається з двох розрахункових періодів, а саме:

- Перший тривалістю в 57 днів за процентною ставкою 0.80000 % на день, сума платежу за яким становить 13560,00 гривень та яку позичальник мав сплатити 12.04.2024;

- Другий тривалістю в 50 днів за процентною ставкою 1.50000 % на день, сума платежу за яким становить 1750,00 гривень та яку позичальник мав сплатити 01.06.2024.

Судом встановлено, що на виконання умов кредитного договору ТОВ «Фінансова Компанія « 24/7» надало відповідачу грошові кошти у сумі 10000,00 гривень, строком до 01.06.2024, що підтверджується платіжною інструкцією № 64 від 15.02.2024, проте, в порушення умов договору, відповідач грошові кошти не повернув.

Надалі, а саме 25.09.2024 між ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит- Капітал» та ТОВ «Фінансова Компанія « 24/7» було укладено договір факторингу № 25-09/2024 (далі - договір факторингу), відповідно до умов якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (суму позики), плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно з додатком № 1 та є невід`ємною частиною договору.

Згідно з п. 1.2. договору факторингу перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акта прийому-передачі реєстру боржників згідно з додатком № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору.

Пунктом 1.3. договору факторингу передбачено, що клієнт зобов`язується протягом 10 (десяти) робочих днів з дати відступлення права вимоги за договором позики фактору, повідомити боржників про відступлення права вимоги та про передачу їх персональних даних фактору, надати інформацію передбачену чинним законодавством про фактора, у спосіб, передбачений договором про споживчий кредит та вимогами чинного законодавства.

Відповідно до п. 1.5. договору факторингу права вимоги вважаються прийнятими фактором для здійснення факторингу шляхом підписання ним акта прийому-передачі реєстру боржників (Додаток № 2).

На підтвердження переходу права вимоги позивачем надано акт прийому-передачі реєстру боржників № 1 від 25.09.2024 та витяг з відповідного реєстру боржників. Так, з останнього вбачається, що до портфелю заборгованості було включено договір позики № 4055 від 15.02.2024, укладений між ТОВ «Фінансова Компанія « 24/7» та ФОП ОСОБА_1.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» направило відповідачу досудову вимогу № Х5037 від 18.10.2024, якою останній повідомлявся про відступлення права вимоги за вищезгаданим договором позики на користь позивача. За текстом відповідних вимог, позивач вимагав від відповідача виконати взяті на себе грошові зобов`язання протягом 7 календарних днів з дати їх отримання.

На підтвердження направлення зазначених вимог на адресу відповідача, позивачем надано суду список згрупованих поштових відправлень та фіскальні чеки.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

У відповідності ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 207 Цивільного кодексу України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі, якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

У відповідності до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Обставини справи свідчать, що між ТОВ «Фінансова Компанія « 24/7» та відповідачем в електронній формі було укладено договір позики № 4055 від 15.02.2024 в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», через електронний підпис одноразовим ідентифікатором, що підтверджується долученим до матеріалів справи довідкою ТОВ «Фінансова Компанія « 24/7» про ідентифікацію клієнта.

Доказів розірвання укладеного сторонами договору чи визнання недійсними його окремих положень до матеріалів справи не надано, відтак є належною правовою підставою для виникнення у сторін взаємних прав та обов`язків, обумовлених цим договором.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Частиною 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст.1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1056-1 Цивільного кодексу України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (а. 2, ст.1046 Цивільного кодексу України).

Як передбачено ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З наявних у матеріалах справи доказів судом встановлено, що ТОВ «Фінансова Компанія « 24/7» свої зобов`язання за договором виконало належним чином, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок позичальника у розмірі 10000,00 гривень, що підтверджується наявною у матеріалах справи платіжною інструкцією № 64 від 15.02.2024.

Факт отримання та розмір наданих позивачем коштів сторонами в перебігу розгляду справи не заперечувався.

Проте, як підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, відповідач, всупереч умовам договору, не здійснив погашення заборгованості за сумою позики та за відсотками у встановлені строки та розмірі, чим порушив взяті на себе зобов`язання.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, факт порушення відповідачем зобов`язань за договором судом встановлений та відповідачем не спростований.

Щодо права позивача на вимоги до відповідачів.

Позивач обґрунтовує своє право на звернення до суду із розглядуваним позовом до відповідача та право вимоги виконання ним умов договору позики саме на його користь, посиланням на договір факторингу № 25-09/2024 від 25.09.2024, укладений між позивачем та ТОВ «Фінансова Компанія « 24/7».

Пунктом 1 ст. 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно з статтею 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

З наведеного вбачається, що законом не заборонено вчинення угод щодо відступлення права вимоги та відсутні обставини, з якими закон пов`язує недопустимість відступлення права вимоги, отже у межах розглядуваної справи договір факторингу вбачається судом належною правовою підставою для виникнення у позивача права вимоги до відповідача щодо виконання зобов`язань за договором.

Враховуючи, що наявними у матеріалах справи доказами підтверджується факт отримання відповідачем кредитних коштів, однак, доказів повернення у повному обсязі позичальником кредитних коштів матеріали справи не містять, суд дійшов висновку, що доводи позивача щодо факту існування у відповідача заборгованості за вищезгаданим договором позики у розмірі 10000 гривень позичених коштів та заборгованості за процентами у розмірі 12060,00 гривень є обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи та підлягають задоволенню.

При цьому, суд перевірив правильність розрахунку заборгованості за сумою позики та процентами та встановив, що такий є обґрунтованим та арифметично вірним.

Витрати по сплаті судового збору, у відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на відповідача у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 73-80, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» задовольнити повністю.

2. Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код: НОМЕР_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (79018, місто Львів, вулиця Смаль-Стоцького, будинок 1, корпус 28, код: 35234236) 10000 гривень заборгованості за сумою позики,12060,00 гривень процентів за користування позичкою та 2422,00 гривень судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення у відповідності до ст. ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено та підписано 11.02.2025.

Суддя Р.М. Колесник