СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2025 року м. Харків Справа №922/2375/24

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Хачатрян В.С., суддя Гребенюк Н.В., суддя Тихий П.В.,

за участю секретаря судового засідання Ярош В.В.,

позивача ОСОБА_1 , ордер серія АХ №1234717 від 22.01.2025 року;

першого відповідача ОСОБА_2 , посвідчення №2121 дійсне до 31.12.2025 року;

другого відповідача не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу другого відповідача Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради (вх.№3139Х/1) на рішення Господарського суду Харківської області від 23.10.2024 року у справі №922/2375/24,

за позовом Фізичної особи ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ),

до 1. Харківської міської ради (61003, м.Харків, м-н. Конституції, 7),

2. Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради (61003, м.Харків, м-н. Конституції, 16),

про стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2024 року фізична особа ОСОБА_3 звернулася до Господарського суду Харківської області з позовом до Харківської міської ради та Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, в якому (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, яка була розцінена судом також як і заява про зміну предмета позову від 04.09.2024 року) просила суд стягнути солідарно з відповідачів грошові кошти в розмірі 675520,80 грн, інфляційні втрати за період з 08.07.2021 року до 06.07.2024 року в сумі 293719,50 грн та 3% річних за період з 08.07.2021 року до 06.07.2024 року в сумі 60768,35 грн. Судові витрати зі сплати судового збору позивач просив покласти на відповідачів.

Позивач зазначав, що станом на теперішній час договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 01.06.2018 року №5579-В-С визнано недійсним, а тому відпала відповідна правова підстава для утримання належного ОСОБА_3 майна - коштів, які були нею перераховані за договором. Отже, позивач просив витребувати та повернути власне майно - кошти в сумі 675520,80 грн, перераховані за покупку нежитлових приміщень 1-го поверху №13-:-30, 15а, 156, 18а, загальною площею 304,4 кв.м, розташованих в житловому будинку літ. "А-4" за адресою: АДРЕСА_2 , - в рамках визнаного недійсним договору.

Під час розгляду справи першим відповідачем заявлено про застосування наслідків спливу позовної давності.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 23.10.2024 року у справі №922/2375/24 (повний текст складено 29.10.2024 року, суддя Трофімов І.В.) позов задоволено частково.

Стягнуто з Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради (м-н Конституції, буд. 16, м. Харків, 61003; ) на користь Фізичної особи ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 ; ідент. код НОМЕР_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ) кошти в розмірі 675520,80 грн.

У задоволенні позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат відмовлено.

У задоволенні позовних вимог до Харківської міської ради відмовлено.

Стягнуто з Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради (м-н Конституції, буд. 16, м. Харків, 61003; ) в дохід Державного бюджету України (рахунок отримувача - UA2020653, отримувач коштів - ГУК Харків обл/мХар Шевченк/22030101; код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 37874947; Банк отримувача - Казначейство України (ел.адм.подат); код банку отримувача (МФО) - 899998; код класифікації доходів бюджету - 22030101) судовий збір у сумі 10132,81 грн.

Другий відповідач з вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до суду апеляційної інстанції зі скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм права, на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення Господарського суду Харківської області у справі №922/2375/24 скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволені позову відмовити в повному обсязі; судові витрати покласти на позивача.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що вимогами діючого законодавства передбачено, що повернення покупцям коштів, сплачених за об`єкти приватизації, здійснюється у порядку, встановленому Фондом державного майна України, з коштів, які надійшли від повторного продажу таких об`єктів (зменшених на суму збитків, неустойки, штрафів та будь-яких інших платежів, які належать до сплати покупцем згідно із Законом України «Про приватизацію державного і комунального майна» та/або договором купівлі-продажу, протягом 5 робочих днів після надходження коштів від повторного продажу на рахунок державного органу приватизації. Проте, ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18.02.2022 року у справі №644/423/22 прийнято до розгляду та відкрито провадження за позовом першого заступника керівника Київської окружної прокуратури м. Харкова в інтересах держави в особі Харківської міської ради до ОСОБА_4 , треті особи: ТОВ «Царська птиця», ОСОБА_5 про витребування нежитлових приміщень та скасування державної реєстрації права власності. На цей час розгляд справи у Орджонікідзевському районному суді м.Харкова № 644/423/22 триває, що підтверджує відсутність об`єкта приватизації у володінні Харківської міської територіальної громади та унеможливлює здійснити повторний продаж нежитлових приміщень 1-го поверху № 13-:-30, 15а, 156, 18а в житловому будинку літ. «А-4», загальною площею 304,4 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , в порядку передбаченому закону. Таким чином, нежитлові приміщення не були повернуті добросовісним набувачем майна до комунальної власності, що унеможливлює здійснення Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради відповідних заходів щодо повторного продажу об`єкту та повернення коштів ОСОБА_3 .

Апелянт вказує, що Господарський суд Харківської області своїм рішенням від 23.10.2024 року у справі №922/2375/24 в порушення вимог Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» та Порядку повернення у державну (комунальну) власність об`єктів приватизації в разі розірвання або визнання недійсними договорів купівлі-продажу таких об`єктів, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 18.10.2018 року №1331, неправильно застосував норми матеріального права, з недоведеністю обставинам, що мають значення для справи, встановив їх встановленими та стягнув з Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради на користь фізичної особи ОСОБА_3 кошти в розмірі 675520,80 грн за не повернутий до комунальної власності об`єкт приватизації та без його повторного продажу.

Скаржник наполягає, що до спірних правовідносин необхідно застосовувати саме - приписи ст. 216 Цивільного Кодексу України та ч. 11 ст. 26 Закону України «Про приватизацію державного та комунального майна», з урахуванням Порядку повернення у державну (комунальну) власність об`єктів приватизації в разі розірвання або визнання недійсними договорів купівлі-продажу таких об`єктів, затвердженого наказом Фонду державного майна України від 18.10.2018 року №1331, а застосування до спірних правовідносин ст. 1212 Цивільного Кодексу України є неналежним способом захисту прав позивача, що є самостійною підставою для відмови в позові.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 31.12.2024 року відкрито апеляційне провадження за скаргою Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради на рішення Господарського суду Харківської області від 23.10.2024 року у справі №922/2375/24. Встановлено строк на протязі якого учасники справи мають право подати до суду відзиви на апеляційну скаргу, а також встановлено строк на протязі якого учасники справи мають право подати до суду клопотання, заяви, документи та докази в обґрунтування своєї позиції по справі. Справу призначено до розгляду в судове засідання і роз`яснено шляхи реалізації права учасників справи на участь у судовому засіданні, а також шляхи реалізації права учасників справи на подання документів до суду засобами електронного зв`язку. Витребувано з Господарського суду Харківської області матеріали справи №922/2375/24.

Вказана ухвала була направлена та доставлена зареєстрованим учасникам через підсистему Електронний суд до електронного кабінету користувача 31.12.2024 року. На адресу позивача ухвала суду була направлена засобами поштового зв`язку та доставлена 09.01.2025 року.

07.01.2025 року матеріали справи №922/2375/24 на вимогу надійшли до Східного апеляційного господарського суду.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу (вх.№1067 від 22.01.2025 року), в якому зазначає, що згоден з рішенням господарського суду першої інстанції, вважає його обґрунтованим та законним, прийнятим при об`єктивному та повному досліджені всіх матеріалів справи, без порушення матеріального чи процесуального права, у зв`язку з чим просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

У судовому засіданні 30.01.2025 року представник першого відповідача підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги і наполягав на її задоволенні. Представник позивача проти позиції апелянта заперечував з підстав викладених у відзиві.

У ході апеляційного розгляду даної справи Східним апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 Господарського процесуального кодексу України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч.12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Суд в ухвалі від 31.12.2024 року доводив до відома учасників справи, що нез`явлення у судове засідання апеляційної інстанції (особисто чи представників) належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, а також відсутність відповідного клопотання, не тягне за собою відкладення розгляду справи на іншу дату, а також не перешкоджає розгляду справи по суті.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги за відсутності другого відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За приписами ч.2 цієї норми, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В ході розгляду даної справи судом апеляційної інстанції було в повному обсязі досліджено докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи в суді першої інстанції - у відповідності до приписів ч.1 ст.210 Господарського процесуального кодексу України, а також з урахуванням положень ч.2 цієї норми, якою встановлено, що докази, які не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, заслухавши пояснення представників першого відповідача та позивача, розглянувши справу в порядку ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Рішенням 9 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 20.09.2017 року №757/17 «Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова» було вирішено провести відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Харкова шляхом викупу згідно з додатком, зокрема, провести приватизацію (відчуження) ФОП ОСОБА_3 орендованих нежитлових приміщень 1-го поверху в житловому будинку, що розташовані за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 304,4 кв.м.

27.09.2017 року ФОП ОСОБА_3 звернулась до Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради із заявою про приватизацію №3490, розглянувши яку, орган приватизації способом приватизації визначив викуп.

01.06.2018 року між Управлінням (продавець) та фізичною особо-підприємцем ОСОБА_3 (позивач, покупець) укладено договір купівлі-продажу №5579-В-С на нежитлові приміщення 1-го поверху №13-:-30, 15а, 156, 18а в житловому будинку літ. "А-4", загальною площею 304,4 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 .

Пунктом 3.2. вказаного договору визначено порядок перерахування ціни продажу об`єкта приватизації, що становить 675520 (шістсот сімдесят п`ять тисяч п`ятсот двадцять) грн 80 коп., відповідно до якого ФОП ОСОБА_3 на рахунок Управління сплатила попередньо суму застави в розмірі 17147 (сімнадцять тисяч сто сорок сім) грн 82 коп. та повинна була сплатити ще 658372 (шістсот п`ятдесят вісім тисяч триста сімдесят дві) грн 98 коп. не пізніше 30 днів з дати підписання договору. Вказаний обов`язок був виконаний нею в повному обсязі, що підтверджується, зокрема, платіжним дорученням №9 від 05.06.2018 року, та не заперечується відповідачами.

06.06.2018 року складено акт №5579-В-С прийому-передачі, за яким продавець передав, а покупець прийняв зазначені вище нежитлові приміщення.

У подальшому право власності на нежитлові приміщення 1-го поверху за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 304,4 кв.м, на підставі договору купівлі-продажу №1206, посвідченого 09.08.2018 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гавриловою С.А., який був укладений між ОСОБА_3 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Царська птиця», перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Царська птиця».

Рішенням Господарського суду Харківської області від 13.01.2020 року у справі №922/2592/19 у задоволенні позову заступника керівника Харківської місцевої прокуратури №2 до Харківської міської ради, Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, ФОП ОСОБА_3 , ТОВ «Царська птиця» про визнання незаконним та скасування п. 42 додатку 1 до рішення від 20.09.2017 року №757/17; визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлових приміщень; скасування державної реєстрації договору купівлі-продажу нежитлових приміщень; витребування майна та зобов`язання передати приміщення за актом приймання-передачі, було відмовлено.

04.08.2020 року позивач за власним рішенням припинила підприємницьку діяльність.

23.11.2020 року Східним апеляційним господарським судом розглянуто апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області на рішення Господарського суду Харківської області від 13.01.2020 року у справі №922/2592/19 та прийнято постанову, якою рішення було частково скасовано та визнано незаконним та скасовано п. 42 додатку 1 до рішення 14 сесії Харківської міської ради 7 скликання «Про відчуження об`єктів комунальної власності територіальної громади м. Харкова» від 20.09.2017 року №757/17, а також визнано недійсним договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 01.06.2018 року №5579-В-С, укладений між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради та ФОП ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гавриловою С.А. і зареєстрований в реєстрі за №820.

07.07.2021 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, розглянувши касаційну скаргу Харківської міської ради та заступника керівника Харківської обласної прокуратури, прийняв постанову, якою закрив касаційне провадження за касаційною скаргою Харківської міської ради, частково скасував постанову Східного апеляційного господарського суду та постановив витребувати у Товариства з обмеженою відповідальністю «Царська птиця» на користь територіальної громади міста Харкова в особі Харківської міської ради нежитлові приміщення 1-го поверху №13-:-30, 15а, 156, 18а, загальною площею 304,4 кв.м, розташовані в житловому будинку літ. "А-4" за адресою: АДРЕСА_2 .

17.09.2021 року право власності на спірні нежитлові приміщення перейшло від ТОВ «Царська птиця» до ОСОБА_4 в рамках звернення стягнення на ці приміщення як предмет іпотеки на підставі іпотечного договору №22-1-05-49 від 29.11.2019 року, укладеного між ОСОБА_4 (іпотекодержателем) та ТОВ «Царська птиця» (іпотекодавцем).

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 08.08.2023 року у справі №527/220/23 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Царська птиця» до ОСОБА_3 задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Царська птиця» збитки, завдані витребуванням нежитлових приміщень на користь територіальної громади м.Харкова в особі Харківської міської ради в розмірі 1081900 грн; стягнуто з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Царська птиця» збитки, завдані безпідставною сплатою збору на обов`язкове державне пенсійне страхування в розмірі 10819 грн; стягнуто з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Царська птиця» за період часу з 01.02.2020 року до 01.02.2023 року інфляційні втрати в розмірі 517600,83 грн та 3% річних - 97467,46 грн.

Постановою Харківського апеляційного суду від 31.10.2023 року у справі №527/220/23 апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково; рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 08.08.2023 року в оскаржуваній частині змінено, зменшено розмір стягнутих з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Царська птиця» інфляційних втрат з 517600,83 грн до 346294,31 грн за період з 08.07.2021 року по 01.02.2023 року.

Позивач зазначає, що станом на теперішній час договір купівлі-продажу нежитлових приміщень від 01.06.2018 року №5579-В-С визнано недійсним, а тому і відпала відповідна правова підстава для утримання належного ОСОБА_3 майна - коштів, які були нею перераховані за договором. Отже, позивач має право на витребування та повернення власного майна - коштів в сумі 675520,80 грн, перерахованих за покупку нежитлових приміщень 1-го поверху №13-:-30, 15а, 156, 18а, загальною площею 304,4 кв.м, розташованих в житловому будинку літ. "А-4" за адресою: АДРЕСА_2 , - в рамках визнаного недійсним договору.

Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини першої статті 177 Цивільного кодексу України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Відповідно до частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Відповідно до частини першої, п. 1 частини другої ст. 11, частин першої, другої ст. 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені цими актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини. Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Загальна умова частини першої ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена, тобто є такою, що згодом відпала, або була відсутня взагалі.

Так, внаслідок перерахування позивачем коштів у вигляді плати за об`єкт приватизації за договором №5579-В-С від 01.06.2018 року в сумі 675520,80 грн відбувся перехід майнових благ (грошових коштів) з майнової сфери ФОП ОСОБА_3 у власність Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради (набувача-боржника).

Такий перехід відбувся за відсутності зустрічного задоволення з боку Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, оскільки після визнання договору №5579-В-С від 01.06.2018 року недійсним, спірні нежитлові приміщення були витребувані у Товариства з обмеженою відповідальністю «Царська птиця» на користь територіальної громади міста Харкова в особі Харківської міської ради. При цьому, кошти, які були перераховані ТОВ «Царська птиця» на користь ОСОБА_3 за спірні нежитлові приміщення були стягнуті з останньої за рішенням суду.

Отже, правові підстави для зміни майнового стану сторін внаслідок утримання Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради грошових коштів з моменту визнання недійсним спірного договору відпали (схожа правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 19.05.2021 року у справі №922/1830/20).

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

18.05.2000 року було прийнято Закон України «Про Державну програму приватизації» (набрав чинності 22.06.2000), яким було затверджено Державну програму приватизації на 2000-2002 роки, яка визначає основні цілі, пріоритети, завдання та способи приватизації державного майна, майна, що належить Автономній Республіці Крим, та відчуження комунального майна, групи об`єктів, які підлягають приватизації, орієнтовні завдання щодо обсягів приватизації державного майна та надходження коштів від приватизації до Державного бюджету України та відповідні заходи щодо виконання цієї Програми.

Пунктом 133 Державної програми приватизації на 2000-2002 роки було передбачено, що у разі розірвання договорів купівлі-продажу об`єктів приватизації у зв`язку з невиконанням їх умов або визнання їх недійсними в судовому порядку повернення покупцям коштів, сплачених за об`єкт приватизації, провадиться на підставі рішення суду з коштів позабюджетного Державного фонду приватизації або фонду приватизації Автономної Республіки Крим, отриманих від повторного продажу цих об`єктів у порядку, встановленому Фондом.

Згідно з пунктом 133 Державної програми приватизації на 2000 - 2002 роки, був розроблений Порядок повернення покупцям коштів, сплачених за об`єкти приватизації, у разі розірвання або визнання недійсними договорів купівлі-продажу, що затверджений наказом Фонду державного майна України від 15.08.2000 року №1701 (далі - Порядок №1701), яким визначався механізм повернення покупцю об`єкта приватизації коштів, сплачених ним за об`єкт приватизації, у разі розірвання договору купівлі-продажу або визнання його недійсним через невиконання його умов і повернення об`єкта приватизації у власність держави.

Зокрема цим Порядком було передбачено, що при розірванні договору купівлі-продажу або визнанні його недійсним повернення покупцю коштів, сплачених ним за об`єкт приватизації, здійснюється лише на підставі рішення суду, арбітражного суду. Джерелом розрахунків з покупцем є кошти, одержані органом приватизації від повторного продажу об`єкта, повернутого у власність держави. Розрахунки здійснюються тільки після повторного продажу державою об`єкта приватизації, повернутого у її власність, і надходження коштів від повторного продажу на рахунок позабюджетного Державного фонду приватизації або фонду приватизації АРК (п. 1, 2 Порядку №1701).

18.01.2001 року постановою Кабінету Міністрів України №32 затверджено Порядок повернення у державну власність об`єктів приватизації у разі розірвання або визнання недійсними договорів купівлі-продажу таких об`єктів, відповідно до п. 3 якого визначено, що повернення покупцям коштів, сплачених за об`єкт приватизації, у разі розірвання договору купівлі-продажу такого об`єкта у зв`язку з невиконанням його умов або визнання його недійсним у судовому порядку провадиться згідно із законодавством. Ця постанова була чинна до 05.01.2019 року та на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 27.12.2018 року №1168 втратила чинність.

У зв`язку із набранням чинності 19.02.2012 року Законом України від 13.01.2012 року про затвердження чергової Державної програми приватизації на 2012-2014 роки, Державна програма приватизації на 2000-2002 роки припинила дію.

14.06.2013 року згідно із наказом Фонду державного майна України від 13.05.2013 року №624 втратив чинність наказ Фонду державного майна України від 15.08.2000 року №1701, яким визначався механізм повернення покупцю об`єкта приватизації коштів.

07.03.2018 року набрав чинності Закон України «Про приватизацію державного і комунального майна».

18.10.2018 року відповідно до ч.11 ст. 26 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» наказом Фонду державного майна України №1331 затверджено Порядок повернення у державну (комунальну) власність об`єктів приватизації в разі розірвання або визнання недійсними договорів купівлі-продажу таких об`єктів (набрав чинності 26.12.2018 року), пунктом 2 Розділу VI якого визначено, що повернення покупцям коштів, сплачених за об`єкти приватизації, здійснюється у порядку, встановленому Фондом державного майна України, на підставі рішення суду про розірвання договору купівлі-продажу або визнання його судом недійсним з коштів, які надійшли від повторного продажу таких об`єктів (зменшених на суму збитків, неустойки, штрафів та будь-яких інших платежів, які належать до сплати покупцем згідно із Законом України «Про приватизацію державного і комунального майна» та/або договором купівлі-продажу), протягом 5 робочих днів після надходження коштів від повторного продажу на рахунок державного органу приватизації.

Частиною 11 статті 26 Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» визначено, що порядок повернення в державну (комунальну) власність об`єктів приватизації в разі розірвання або визнання недійсними договорів купівлі-продажу таких об`єктів затверджується Фондом державного майна України. Порядок повернення сплаченої переможцем аукціону ціни продажу об`єкта приватизації визначається Кабінетом Міністрів України. У разі якщо об`єкт приватизації визнано банкрутом, кошти від повторного продажу покупцю не повертаються. У разі повернення в державну (комунальну) власність об`єктів приватизації орган приватизації приймає рішення про повторний продаж такого об`єкта у порядку, визначеному цим Законом.

Після втрати 14.06.2013 року чинності наказом Фонду державного майна України від 15.08.2000 року №1701, яким визначався механізм повернення покупцю об`єкта приватизації коштів, сплачених ним за об`єкт приватизації, у разі розірвання договору купівлі-продажу або визнання його недійсним через невиконання його умов і повернення об`єкта приватизації у власність держави, нового механізму повернення коштів затверджено не було.

Відповідно до частин 2, 3 розділу VI Порядку повернення у державну (комунальну) власність об`єктів приватизації в разі розірвання або визнання недійсними договорів купівлі-продажу таких об`єктів затвердженого наказом Фонду державного майна України №1331 від 18.10.2018 року, повернення покупцям коштів, сплачених за об`єкти приватизації, здійснюється у порядку, встановленому Фондом державного майна України, на підставі рішення суду про розірвання договору купівлі-продажу або визнання його судом недійсним з коштів, які надійшли від повторного продажу таких об`єктів (зменшених на суму збитків, неустойки, штрафів та будь-яких інших платежів, які належать до сплати покупцем згідно із Законом України «Про приватизацію державного і комунального майна» та/або договором купівлі-продажу), протягом 5 робочих днів після надходження коштів від повторного продажу на рахунок державного органу приватизації. Після повернення об`єкта приватизації у державну (комунальну) власність орган приватизації приймає рішення про повторний продаж такого об`єкта у порядку, визначеному Законом України «Про приватизацію державного і комунального майна».

За таких обставин, норми Закону України «Про приватизацію державного і комунального майна» та Порядку повернення у державну (комунальну) власність об`єктів приватизації в разі розірвання або визнання недійсними договорів купівлі-продажу таких об`єктів, не містять чітких строків прийняття органом приватизації рішення про повторний продаж об`єкта приватизації після повернення його у державну (комунальну) власність.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», яка кореспондується зі статтею 11 Господарського процесуального кодексу України суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду, як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, у справах «Пайн Велі Девелопмент ЛТД та інші проти Ірландії» від 23.10.1991 року, «Федоренко проти України» від 01.06.2006 року зазначив, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

У межах вироблених ЄСПЛ підходів до тлумачення поняття майно, а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як наявне майно, так і активи, включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого права власності (пункт 74 Рішення ЄСПЛ від 2 березня 2005 року у справі Von Мaltzan and others v. Germany), ЄСПЛ робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту.

Статтю 1 Першого протоколу Конвенції можна застосовувати для захисту «правомірних (законних) очікувань» щодо певного стану речей (у майбутньому), оскільки їх можна вважати складовою частиною власності.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В рішенні у справі «Федоренко проти України» від 01.06.2006 року Європейський суд з прав людини визначив основні критерії, згідно з якими необхідно оцінювати дотримання вимог статті 1 Першого Протоколу до Конвенції у справах, що стосуються втручання в майнові права особи: чи мало місце втручання у майно в розумінні Конвенції; чи було втручання законним в контексті положень національного законодавства; чи переслідувало втручання мету, спрямовану на задоволення інтересів суспільства; чи було втручання у право власності справедливим, тобто чи було дотримано «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та вимогами фундаментальних прав окремої особи.

Подібні висновки щодо застосування статті 1 Першого Протоколу до Конвенції містять рішення у справах «Стретч проти Сполученого Королівства», «Рисовський проти України», «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», «Спорронг та Льонротт проти Швеції», «Беєлер проти Італії», «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» тощо.

Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27.04.2023 року у справі №Б26/16-10 (904/9569/21).

Так, з матеріалів справи вбачається, що право власності на нежитлові приміщення 1-го поверху № 13-:-30, 15а, 156, 18а, загальною площею 304,4 кв.м, розташовані в житловому будинку літ. «А-4» за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі договору купівлі-продажу №1206, посвідченого 09.08.2018 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гавриловою С.А., перейшло від ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Царська птиця».

Остаточне рішення у справі №922/2592/19, яким витребувано у ТОВ «Царська птиця» нежитлові приміщення, прийнято Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду 07.07.2021 року.

У свою чергу, ОСОБА_3 повернула кошти, які були сплачені, на користь ТОВ «Царська птиця», за спірні нежитлові приміщення, що підтверджується відповідними рішеннями суду.

Неповернення Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради на користь ОСОБА_3 грошових коштів, які є предметом спору в межах даної справи, є порушенням прав, гарантованих Першим Протоколом, оскільки така бездіяльність державного органу не ґрунтується на нормах закону та не переслідує легітимної мети, спрямованої на захист інтересів суспільства, окремої особи чи держави, порушує баланс інтересів суспільства та особи, якій певні права було гарантовано законом. Особа не може нести весь тягар негативних наслідків, які спричинені бездіяльністю компетентних державних органів на затвердження процедури повернення з бюджету коштів, отриманих необґрунтовано внаслідок приватизації державного майна (аналогічний висновок зазначений у постанові Верховного Суду від 15.02.2018 року у справі №904/5492/15, від 07.05.2018 року у справі №921/512/17-г).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.10.2011 року у справі «Рисовський проти України» суд підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Беєлер проти Італії», «Онер`їлдіз проти Туреччини», «Megadat.com S.r.l. проти Молдови», «Москаль проти Польщі»). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок («Лелас проти Хорватії» від 20.05.2010 року, «Тошкуце та інші проти Румунії» від 25.11.2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси («Онер`їлдіз проти Туреччини» та «Беєлер проти Італії»).

Бездіяльність держави щодо встановлення чіткого порядку повернення покупцям коштів, сплачених ними за об`єкти приватизації, у разі повернення цих об`єктів у державну власність не може бути правомірним виправданням відмови у реалізації фундаментального права особи мирно володіти своїм майном. Незважаючи на очевидність порушення принципу «належного урядування» в цій частині, дана проблема шляхом прийняття відповідного акта Кабінету Міністрів України вирішена не була (постанови Верховного Суду від 19.05.2021 року у справі №922/1830/20, від 04.02.2020 року у справі №910/65/14, від 09.07.2019 року у справі №918/926/17).

Також до порушення принципу «належного урядування» можна віднести відсутність в законодавстві чітких строків прийняття органом приватизації рішення про повторний продаж об`єктів приватизації після повернення їх у державну (комунальну) власність.

Висновок Європейського суду з прав людини, викладений у рішенні «Щокін проти України» від 14.10.2010 року, пунктом 56 якого, Європейський суд з прав людини, коментуючи можливість двозначного тлумачення норм матеріального права як на користь особи, так і на користь держави, вказав: «відсутність в національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення такого важливого фінансового питання, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника».

З матеріалів справи вбачається, що після прийняття остаточного рішення у справі №922/2592/19 відповідачі фактично не повернули на користь територіальної громади міста Харкова в особі Харківської міської ради спірні нежитлові приміщення. Однак, відповідні дії не пов`язані з діями позивача. Перехід 17.09.2021 року права власності на нежитлові приміщення від ТОВ «Царська птиця» до ОСОБА_4 відбувся поза волею позивача, а тому остання не повинна нести тягар наслідків, спричинених відсутністю чіткого регулювання повернення коштів або неналежної діяльності органів державної влади та місцевого самоврядування.

Щодо посилань скаржника, викладених у скарзі необхідно відзначити, що остаточним рішенням суду у справі №922/2592/19 майно, яке було відчужене за договором, за яким позивач приватизував приміщення та який був визнаний згодом недійсним, було постановлено витребувати у Товариства з обмеженою відповідальністю «Царська птиця» на користь територіальної громади міста Харкова в особі Харківської міської ради, тобто вказане майно було витребувано у особи, яка не була стороною правочину, визнаного недійсним. Таким чином, у даному випадку неможливою є двостороння реституція та, як наслідок, застосування ч. 1 ст. 216 ЦК України. У свою чергу, з урахуванням того, що правочин, за яким позивачем було передано відповідачу майно - грошові кошти, було визнано недійсним, тобто правова підстава відпала, застосування судом першої інстанції ст.1212 ЦК України є цілком законним та обґрунтованим.

Згідно ст. 129 Конституції України, до основних засад судочинства відносяться, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 55 Конституції України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 86 цього ж кодексу визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Колегія суддів зазначає, що апелянтом по даній справі всупереч приписів ст. 73, 74, 76-79, 86 Господарського процесуального кодексу України не доведено факту, а також не надано належних, допустимих і достатніх доказів на підтвердження своєї позиції по справі, а доводи вчинені при довільному тлумеченні норм права та наявних між сторонами правовідносин.

Статтею 236 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Колегія суддів звертає увагу, що аргументи були почуті, враховані апеляційним судом, при цьому зазначає, що оскаржене рішення є вмотивованим, місцевим судом зазначено з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтуються його висновки, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини (рішення у справі «Хаджинастасиу проти Греції»).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв`язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням судом норм права. Доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки колегії суддів, у зв`язку з чим апеляційна скарга Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржуване рішення Господарського суду Харківської області від 23.10.2024 року у справі №922/2375/24 має бути залишене без змін.

Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені заявником апеляційної скарги, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 13, 73, 74, 76-79, 126, 129, 240, 269, 270, п.1, ч.1 ст.275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Харківської області від 23.10.2024 року у справі №922/2375/24 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки її оскарження передбачено ст. 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено 10.02.2025 року.

Головуючий суддя В.С. Хачатрян

Суддя Н.В. Гребенюк

Суддя П.В. Тихий