УХВАЛА

11.02.2025Справа № 910/15449/24

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Чинчин О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС» (03117, місто Київ, пр.Берестейський, будинок 65, ідентифікаційний код юридичної особи 30115243)
до проАкціонерного товариства «Страхова компанія «ББС ІНШУРАНС» (04050, місто Київ, ВУЛИЦЯ БІЛОРУСЬКА, будинок 3, Ідентифікаційний код юридичної особи 20344871) стягнення страхового відшкодування у розмірі 47 517 грн. 56 коп.
Представники: без повідомлення представників сторін

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «Страхова компанія «ББС ІНШУРАНС» про стягнення страхового відшкодування у розмірі 47 517 грн. 56 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Приватне акціонерне товариство «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС» на підставі Договору добровільного страхування наземного транспорту №FO-01409462 від 21.09.2022 року внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди виплатило страхове відшкодування власнику автомобіля «Фольксваген», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , а тому Позивачем відповідно до положень статті 993 Цивільного кодексу України отримано право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Позивач зазначає, що відповідальність водія транспортного засобу «Део», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким скоєно ДТП, застрахована у Відповідача на підставі Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР/208431443, а тому Позивач вказує, що обов`язок з відшкодування збитків покладається на Відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.12.2024 року відкрито провадження у справі № 910/15449/24, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (без проведення судового засідання).

25.12.2024 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Моторного (транспортного) страхового бюро України надійшли відомості.

06.01.2025 року через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшов відзив на позовну заяву, клопотання про витребування доказів, клопотання про продовження строків для подання доказів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.01.2025 року витребувано від Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС» належним чином завірену копію Акта виконаних робіт щодо ремонту транспортного засобу «Фольксваген», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . У задоволенні іншої частини клопотання Акціонерного товариства «Страхова компанія «ББС ІНШУРАНС» про витребування доказів по справі №910/15449/24 відмовлено. Зобов`язано Приватне акціонерне товариство «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС» надати суду витребувані судом докази у строк до 24.01.2025 року. Клопотання Акціонерного товариства «Страхова компанія «ББС ІНШУРАНС» про продовження процесуального строку для подання доказів по справі №910/15449/24 задоволено. Встановлено Акціонерному товариству «Страхова компанія «ББС ІНШУРАНС» процесуальний строк для подання суду доказів по справі №910/15449/24 протягом 10 календарних днів з дня отримання даної ухвали.

23.01.2025 року через систему «Електронний суд» від Відповідача надійшла заява в порядку ч. 8 ст. 129 ГПК України щодо надання доказів судових витрат, які відповідач поніс або має понести.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.01.2025 року витребувано (повторно) від Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС» належним чином завірену копію Акта виконаних робіт щодо ремонту транспортного засобу «Фольксваген», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

04.02.2025 року через систему «Електронний суд» від Відповідача надійшла заява про долучення до матеріалів доказів по справі.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про залишення позовної заяви Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС» без розгляду, з наступних підстав.

Згідно зі статтею 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд здійснює правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною першою статті 8 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Порядок звернення до господарського суду, а також здійснення судового провадження у господарській справі регламентовано відповідними нормами процесуального права, а саме приписами ГПК України.

Згідно з частиною першою статті 181 ГПК України для виконання завдань підготовчого провадження в кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання з повідомленням учасників справи.

Відповідно до положень статті 177 ГПК України завданнями підготовчого провадження є, зокрема, визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів.

Статтями 13, 74 ГПК України визначено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 ГПК України також передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

Згідно зі статтею 80 ГПК України учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

За змістом частин першої, четвертої статті 81 ГПК України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує відповідні докази.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 226 Господарського процесуального кодексу України суд залишає позов без розгляду, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору, або позивач (його представник) не з`явився у підготовче засідання чи у судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

З наведеної процесуальної норми слідує, що залишення позову без розгляду - це форма закінчення розгляду господарським судом справи без прийняття рішення суду у зв`язку з виявленням обставин, які перешкоджають розглядові справи, але можуть бути усунуті в майбутньому.

При вирішенні питання щодо залишення позову без розгляду господарським судам слід мати на увазі, що наведене можливо лише за наявності таких умов:

- додаткові документи вважаються витребуваними, тільки якщо про це зазначено у відповідному процесуальному документі або, в разі оголошення перерви в судовому засіданні, - в протоколі такого засідання;

- витребувані документи чи явка представника позивача дійсно необхідні для вирішення спору, тобто за їх відсутності суд позбавлений можливості вирішити спір по суті;

- позивач не подав документи, витребувані судом при підготовці справи до розгляду, чи не направив свого представника в засідання господарського суду без поважних причин.

Отже, перш ніж залишити позов без розгляду господарський суд зобов`язаний з`ясувати причини невиконання його вимог позивачем і об`єктивно оцінити їх поважність. При цьому поважними, з урахуванням конкретних обставин справи, вважаються причини, які за об`єктивних, тобто не залежних від позивача, обставин унеможливлювали або істотно утруднювали вчинення ним відповідних процесуальних дій; при цьому береться до уваги й те, чи вживав позивач заходів до усунення цих обставин або послаблення їх негативного впливу на виконання позивачем процесуальних обов`язків, покладених на нього судом. Відповідні докази подаються позивачем і оцінюються господарським судом за загальними правилами Господарського процесуального кодексу України.

У розумінні наведених положень процесуального закону залишення позову без розгляду на підставі пункту 4 частини 1 статті 226 ГПК України можливе за умови, якщо суд позбавлений можливості вирішити спір по суті з вини позивача, який не подав без поважних причин витребувані згідно з ухвалами суду докази, необхідні для вирішення спору, або його представник не з`явився на виклик у засідання господарського суду чи не повідомив про причини неявки і його нез`явлення перешкоджає вирішенню спору. Тобто, коли йдеться про ігнорування позивачем своїх процесуальних обов`язків і вимог суду, що унеможливлює розгляд господарським судом і вирішення спору по суті заявлених позовних вимог. При цьому, господарський суд має з`ясувати також і те, яким чином неявка представника позивача та не подання ним витребуваних судом документів перешкоджає вирішенню спору та у чому полягають перешкоди для розгляду та вирішення спору по суті заявлених позовних вимог за відсутності представника позивача та витребуваних документів.

Тобто, умовами застосування зазначеної норми є те, що витребувані матеріали чи явка представника позивача дійсно необхідні для розгляду спору по суті позовних вимог і спір без них вирішити неможливо.

Таким чином, визначальною умовою залишення позову без розгляду є саме можливість або неможливість вирішення спору по суті при невчиненні позивачем певних дій, покладених на нього судом.

Зазначена правова позиція викладена також в постанові Верховного Суду від 10.04.2019 року у справі №909/1425/13.

Надаючи висновок щодо правильного застосування пункту 4 частини першої статті 226 ГПК України, Верховний Суд (постанови від 18.03.2021 у справі №911/802/20, від 12.09.2019 у справі №910/498/18, від 23.06.2021 у справі №917/531/19) зазначав, що залишення позову без розгляду на підставі пункту 4 частини першої статті 226 ГПК України можливе за умови, якщо суд позбавлений можливості вирішити спір по суті з вини позивача, який не подав без поважних причин витребувані згідно з ухвалами суду докази, необхідні для вирішення спору, або його представник не з`явився на виклик у засідання господарського суду чи не повідомив про причини неявки і його нез`явлення перешкоджає вирішенню спору.

Суд звертає увагу на те, що у зазначеному випадку йдеться про ігнорування позивачем своїх процесуальних обов`язків і вимог суду, що унеможливлює розгляд господарським судом і вирішення спору по суті заявлених позовних вимог.

Суд вважає за необхідне зазначити, що наведені вище положення процесуального закону пов`язують можливість залишення судом позову без розгляду навіть не з ухиленням позивача від виконання будь-якої ухвали суду про витребування доказів, а лише з неподанням позивачем витребуваних судом доказів, необхідних для вирішення спору, тобто таких, що мають істотне значення і унеможливлюють розгляд справи за наявними в ній доказами.

Тобто, господарський суд має з`ясувати також і те, яким чином не подання позивачем витребуваних судом документів перешкоджає вирішенню спору та у чому полягають перешкоди для розгляду та вирішення спору по суті заявлених позовних вимог за відсутності витребуваних документів.

При зверненні до суду з вказаним позовом, Позивач просив суд стягнути з Акціонерного товариства «Страхова компанія «ББС ІНШУРАНС» страхове відшкодування у розмірі 47 517 грн. 56 коп.

Для з`ясування наведених питань, а відтак і правильного вирішення спору суду в межах наданих йому повноважень процесуальним законом слід дослідити зміст доказів наданих сторонами, доказів на підтвердження своїх аргументів щодо позову, і на підставі цього встановити наявність (відсутність) підстав для стягнення з відповідача страхового відшкодування.

Як вбачається з матеріалів справи, Товариством з обмеженою відповідальністю «Алекс со» виставлено рахунок №А000031928 від 20.10.2022 року на ремонт транспортного засобу «Фольксваген», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , на суму в розмірі 7 441 грн.20 коп. Фізичною особою - підприємцем виставлено рахунок №М000016852 від 03.11.2022 року на ремонт транспортного засобу «Фольксваген», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , на суму в розмірі 1 657 грн. 44 коп.

Заперечуючи проти позову, Акціонерне товариство «Страхова компанія «ББС ІНШУРАНС» зазначає, що Позивачем не надано актів виконання робіт щодо ремонту транспортного засобу «Фольксваген», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , не вказується чи було замінено диск за заявою Страхувальника. Крім того, Позивачем не підтверджено, що диск задній правий було пошкоджено внаслідок даної ДТП.

Визначення поняття доказів, вимоги щодо доказів, властивостей доказів та порядку їх оцінки урегульовано у главі 5 "Докази та доказування" ГПК України. Відповідно до статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частинами першою, третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt). 17.10.2019 набув чинності Закон України № 132-IX від 20.09.2019 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до України змінено назву статті 79 ГПК з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".

У рішенні Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Brualla Gomez de La Torre v. Spain" від 19.12.1997 наголошено про загальновизнаний принцип негайного впливу процесуальних змін на позови, що розглядаються. Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.

Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно, цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто, коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри". Схожий стандарт під час оцінки доказів застосовано у рішенні ЄСПЛ від 15.11.2007 у справі "Бендерський проти України" ("BENDERSKIY v. Ukraine"), в якому суд оцінюючи фактичні обставини справи звертаючись до балансу вірогідностей вирішуючи спір виходив з того, що факти встановлені у експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд акцентує, що обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення. З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених статтею 86 ГПК України щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.

У пунктах 1 - 3 частини першої статті 237 ГПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин. Суд зауважує, що принцип "процесуальної рівності сторін" передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (рішення ЄСПЛ від 27.10.1993 у справі "DOMBO BEHEERB.V. v. THE NETHERLANDS").

Враховуючи вищевикладене, ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.01.2025 року витребувано від Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС» належним чином завірену копію Акта виконаних робіт щодо ремонту транспортного засобу «Фольксваген», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . У задоволенні іншої частини клопотання Акціонерного товариства «Страхова компанія «ББС ІНШУРАНС» про витребування доказів по справі №910/15449/24 відмовлено. Зобов`язано Приватне акціонерне товариство «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС» надати суду витребувані судом докази у строк до 24.01.2025 року. Клопотання Акціонерного товариства «Страхова компанія «ББС ІНШУРАНС» про продовження процесуального строку для подання доказів по справі №910/15449/24 задоволено. Встановлено Акціонерному товариству «Страхова компанія «ББС ІНШУРАНС» процесуальний строк для подання суду доказів по справі №910/15449/24 протягом 10 календарних днів з дня отримання даної ухвали.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Відповідно до статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є:

1) день вручення судового рішення під розписку;

2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи;

3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення;

4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду;

5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Вказана ухвала суду була отримана уповноваженою особою Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС» та 14.01.2025 року о 09:17 год. Суд отримав повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи. Однак, вказана ухвала залишена без відповіді і виконання Позивачем, без повідомлення суду про неможливості подати такий доказ у встановлені строки із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.01.2025 року витребувано (повторно) від Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС» належним чином завірену копію Акта виконаних робіт щодо ремонту транспортного засобу «Фольксваген», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . Зобов`язано Приватне акціонерне товариство «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС» надати суду витребувані судом докази у строк до 05.02.2025 року.

Вказана ухвала суду була отримана уповноваженою особою Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС» 28.01.2025 року о 10:09 год. Суд отримав повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи. Однак, вказана ухвала залишена без відповіді і виконання Позивачем, без повідомлення суду про неможливості подати такий доказ у встановлені строки із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали.

Відповідно до ст.18 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Крім того, відповідно до частини 1 статті 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Враховуючи вищевикладене, у зв`язку з неподанням Позивачем витребуваних судом доказів, Господарський суд міста Києва позбавлений можливості розглянути і вирішити спір по суті на підставі наявних у справі доказів, оскільки дослідити дійсний розмір понесеної матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля «Фольксваген», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 04.10.2022 року, не вбачається за можливе, а також прийняти законне й обґрунтоване рішення у справі з огляду на відсутність доказів фактичного виконання робіт з ремонту вказаного автомобілю. При цьому, Суд звертає увагу, що Позивачем взагалі не зазначено про причини невиконання вимог ухвал суду, що свідчить про ігнорування позивачем своїх процесуальних обов`язків і вимог суду, що унеможливлює розгляд господарським судом і вирішення спору по суті заявлених позовних вимог.

Суд зазначає, що судовий процес, в першу чергу, спрямований на вирішення спору, шляхом винесення відповідного судового рішення, і у випадку обґрунтованої неможливості розгляду справи за недостатністю доказів, які були витребувані та є необхідними, суд може залишити позов без розгляду.

Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку, що позов Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС» до Акціонерного товариства «Страхова компанія «ББС ІНШУРАНС» про стягнення страхового відшкодування у розмірі 47 517 грн. 56 коп. підлягає залишенню без розгляду.

При цьому, Суд звертає увагу на те, що особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення обставин, що були підставою для залишення позову без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Крім того, Суд зазначає, що згідно з пунктом 4 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв`язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням).

Таким чином, у зв`язку з тим, що позовна заява підлягає залишенню без розгляду за заявою Позивача, витрати по сплаті судового збору залишаються за Позивачем.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 226, 233, 234 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов Приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА ГРУПА «ТАС» до Акціонерного товариства «Страхова компанія «ББС ІНШУРАНС» про стягнення страхового відшкодування у розмірі 47 517 грн. 56 коп. - залишити без розгляду.

2. Ухвала набирає законної сили негайно після її підписання може бути оскаржена в апеляційному порядку до Північного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги у строки, визначені статтею 256 Господарського процесуального кодексу України.

Дата складання та підписання повного тексту ухвали: 11 лютого 2025 року.

Суддя О.В. Чинчин