ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" лютого 2025 р. Справа№ 910/7783/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Андрієнка В.В.

суддів: Буравльова С.І.

Шапрана В.В.

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль"

на рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2024

у справі № 910/7783/24 (Мудрий С.М.)

а позовом Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Шеннон Еір Україна"

про стягнення 140 404,34 грн та зобов`язання виконати зобов`язання.

УСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Шеннон Еір Україна" про:

- стягнення 140 404,34 грн, з яких: 12 474,00 грн - основний борг за надані послуги у період з вересня 2023 року по квітень 2024 року (з 01.04.2024 по 21.04.2024), 1 364,86 грн - пеня, 140,89 грн - 3% річних, 176,59 грн - інфляційні втрати, 648,00 грн - штраф у розмірі 5% від суми несвоєчасно сплачених рахунків, 125 600,00 грн - неустойка у розмірі 100 грн за кожен день ненадання довідок про кількість рейсів;

- зобов`язання відповідача виконати зобов`язання, встановлені підпунктом 2.2.24. пункту 2.2. Генеральної угоди про умови здійснення господарської діяльності від 01.11.2019 №02.1-14/4-18 (з урахуванням внесених змін), а саме: надати позивачу довідки про кількість рейсів за звітні місяці: з вересня 2023 року по квітень 2024 року.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за Генеральною угодою про умови здійснення господарської діяльності від 01.11.2019 №02.1-14/4-18 (з урахуванням внесених змін) у частині повного та своєчасного розрахунку за надані послуги з наземного адміністрування за період з вересня 2023 року по квітень 2024 року (з 01.04.2024 по 21.04.2024), а також в частині надання довідки про кількість рейсів за звітні місяці: вересень 2023 - квітень 2024, що передбачено підпунктом 2.2.24. пункту 2.2. Угоди.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.11.2024 у справі № 910/7783/24 частково задоволено позов Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль". Зобов`язано відповідача виконати зобов`язання, встановлені підпунктом 2.2.24. пункту 2.2. Генеральної угоди про умови здійснення господарської діяльності від 01.11.2019 №02.1-14/4-18 (з урахуванням внесених змін), а саме: надати Державному підприємству "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" довідки про кількість рейсів за звітні місяці: з вересня 2023 року по квітень 2024 року. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Шеннон Еір Україна на користь Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" 12 474,00 грн основного боргу, 1 364,86 грн пені, 140,89 грн 3% річних, 176,59 грн інфляційних втрат, 648,00 грн штрафу у розмірі 5% від суми несвоєчасно сплачених рахунків, 6 280,00 грн неустойки у розмірі 100 грн за кожен день ненадання довідок про кількість рейсів та 4 844,80 грн судового збору. В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано обґрунтованістю та доведеністю позовних вимог в частині стягнення з відповідача заявленої позивачем суми основного боргу, пені, 3% річних, інфляційних втрат та штрафу.

Задовольняючи вказані позовні вимоги частково, суд встановив, що розрахунок вказаної неустойки, є арифметично вірним та відповідає умовам договору. Проте, за висновком місцевого господарського суду заявлений позивачем до стягнення розмір вказаної неустойки є занадто великим, тому суд зменшив розмір неустойки, на 95%, тобто до 6 280,00 грн.

Не погодившись з винесеним рішенням, Державне підприємство "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" через електроний суд подало апеляційну скаргу, у якій просило суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2024 у справі № 910/7783/24 в частині незадоволення вимог про стягнення неустойки у розмірі 119 320,00 грн та ухвалити в цій частині нове рішення про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Шеннон Еір Україна" на користь Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" неустойку у розмірі 119 320,00 грн. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Шеннон Еір Україна" на користь Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги.

Апеляційна скарга обґрунтована наступним. На думку апелянта, рішення суду ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права, в частині незадоволення вимог про стягнення неустойки у розмірі 119 320,00 грн. Зокрема апелянт стверджує про те, що Господарський суд міста Києва неправильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального права, а саме ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України, зменшивши розмір штрафних господарських санкцій на 95%, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення неустойки у розмірі 119 320,00 грн.

Витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.12.2024, матеріали апеляційної скарги Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль у судовій справі №910/7783/24 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Андрієнко В.В., судді Буравльов С.І., Шапран В.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.12.2024 Апеляційну скаргу Державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» на рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2024 у справі №910/13192/24 залишено без руху, надавши скаржникові строк десять днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, зазначених у її мотивувальній частині.

11.12.2024 через електронний суд до Північного апеляційного господарського суду від апелянта надійшла заява про виконання ухвали суду.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.12.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2024 у справі № 910/7783/24; ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 01.11.2019 між позивачем та відповідачем укладено Генеральну угоду №02.1-14/4-18 про умови здійснення господарської діяльності, відповідно до пунктів 1.1., 1.2. якої Державне підприємство "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" забезпечує Товариству з обмеженою відповідальністю "Шеннон Еір Україна" можливість здійснювати авіаційну діяльність (надання послуг з наземного адміністрування) на території аеропорту "Бориспіль" з використанням інфраструктури підприємства, а ТОВ "Шеннон Еір Україна" зобов`язується сплачувати ДП "МА "Бориспіль" плату за це. Кожна із сторін повністю бере на себе витрати за виконання своїх обов`язків за цією угодою.

Пунктом 1.4. визначено місце виконання угоди: 08300, Україна, Київська область, Бориспільський район, село Гора, вулиця Бориспіль-7, ДП "МА "Бориспіль".

Розділом 2 угоди визначено права та обов`язки сторін, зокрема, виконувати цю угоду та обов`язки, що нею встановлені, належним чином, на основі принципу добросовісності (підпункт 2.1.1. пункту 2.1.); надавати одна одній інформацію, яка може вплинути на належне виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цієї угодою (підпункт 2.1.2. пункту 2.1.).

Також крім пунктів, зазначених у пункті 2.1. угоди, компанія додатково зобов`язалася у строки, визначені параграфом 3 угоди, надавати до ДП "МА "Бориспіль" довідку про кількість рейсів за звітний місяць (підпункт 2.2.24. пункту 2.2. Договору).

Відповідно до пункту 3.1. угоди розмір плати, яку має сплачувати ТОВ "Шеннон Еір Україна" за створення та підтримання ДП "МА "Бориспіль" необхідних правових, технічних, майнових, організаційних, безпекових та інших передумов для здійснення ТОВ "Шеннон Еір Україна" господарської діяльності в ДП МА "Бориспіль" з надання послуг з наземного адміністрування з використанням інфраструктури ДП "МА "Бориспіль" у відповідності з правилами та на умовах цієї угоди становить: 1 350 грн (без ПДВ) за 1 рейс, на якому ТОВ "Шеннон Еір Україна" здійснювала діяльність з наземного адміністрування, але не менше ніж 1 350 грн (без ПДВ) в місяць. Нарахування ПДВ здійснюється відповідно до чинного законодавства України.

Пунктом 3.2. Угоди (у редакції Додаткової угоди №4 від 27.06.2023) передбачено, що кількість рейсів визначається із довідки, яка надається ТОВ "Шеннон Еір Україна" за звітний місяць. Дана довідка повинна бути підписана керівником компанії та скріплена печаткою (у разі її наявності). Довідка направляється офіційним листом на адресу позивача до 3 числа місяця, що слідує за звітним. При цьому, ДП МА "Бориспіль" має право перевірити кількість рейсів, що були обслуговані компанією за звітний місяць, на підставі власної інформації (згідно з заявками компанії на обслуговування). У разі виявлення невідповідностей, або у разі відсутності (ненадання компанією) довідки у визначені строки, ДП МА "Бориспіль" має право використовувати власну інформацію для виставлення рахунків.

За умовами пункту 3.4. угоди (у редакції додаткової угоди №4 від 27.06.2023) представник компанії самостійно отримує в бухгалтерії Аеропорту рахунок на здійснення плати згідно з пунктом 3.1. цієї угоди та Акт в строк до 10 (десятого) числа місяця, що слідує за звітним. У разі неотримання представником Компанії рахунків у строки, що вказані вище, Аеропорт направляє рахунки та Акти Компанії на адреси e-mail: , тa . Сторони домовились, що датою отримання рахунку та Акту буде вважатися кожне 10-е (десяте) число місяця, що слідує за звітним місяцем, незалежно від дати їх фактичного отримання представником Компанії.

Згідно з пунктом 3.5. умов оплата рахунків Аеропорту здійснюється Компанією протягом 3 календарних днів з дати їх отримання. Оплата здійснюється на відповідний поточний рахунок Аеропорту, що вказаний в параграфі 11 Угоди.

Разом із рахунками представник Компанії отримує складені Аеропортом Акти. Підписані Акти або письмову мотивовану відмову від його підписання Компанія зобов`язана повернути Аеропорту протягом 5 робочих днів з дати його отримання. У разі отримання від Компанії мотивованої відмови, Аеропорт у десятиденний строк розглядає її та, у разі виявлення невідповідностей, проводить відповідні коригування в Акті та при виставленні рахунку. Якщо протягом 5 робочих днів Акт або письмова мотивована відмова не будуть направлені Аеропорту, Акт вважається підписаний Сторонами, а відмови, направлені Компанією з порушенням п`ятиденного строку, не будуть прийматися Аеропортом для розгляду. Акти підписуються уповноваженими на це представниками обох Сторін, про що Сторони надають одна одній належним чином оформлені повноваження на осіб, що підписують Акти. (пункт 3.6. Умов)

Відповідно до пункту 3.7. угоди у разі наявності простроченої заборгованості у Компанії перед Аеропортом, останній нараховує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу. Пеня нараховується у порядку, встановленому чинним законодавством України, та до повного погашення заборгованості за цією Угодою. При відсутності оплати з урахуванням пені більше, ніж 25 календарних днів з моменту отримання рахунку Компанією, Аеропортом додатково стягується штраф у розмірі 5% від суми несвоєчасно сплачених рахунків. Штраф нараховується на кожний рахунок, який не сплачений Компанією більше, ніж 25 календарних днів з моменту його отримання.

За умовами пункту 3.8. Угоди (у редакції додаткової угоди №1 від 05.03.2020) у випадку порушення строків надання Довідки за звітний період Компанія сплачує Аеропорту неустойку у розмірі 100,00 грн (без ПДВ) за кожен календарний день прострочення терміну.

Ця угода набуває чинності з моменту підписання та діє до 07.05.2021 (включно). Продовження строку дії договору здійснюється за письмовим узгодженням обох сторін шляхом укладення додаткової угоди або укладення нової угоди (пункти 4.1., 4.2. Договору).

За умовами пункту 4.3. (у редакції додаткової угоди №2 від 16.07.2020) всі зміни та доповнення (крім підпунктів 2.2.29., 2.3.4., 2.5.2., 2.5.5., 3.7., 3.12. та 9.1.) дійсні, якщо вони виконані в письмовій формі і підписані уповноваженими на це представниками обох Сторін.

Додатковою угодою №3 від 06.05.2021 сторони продовжили термін дії Угоди до 21.04.2024.

Крім того, Додатковою угодою №4 від 27.06.2023 сторони визначили, що при виконанні умов Угоди документообіг первинних документів (рахунків та Актів) здійснюватиметься у формі електронних документів для підписання яких використовувати призначений для цього кваліфікований електронний підпис (надалі - КЕП). (пункт 1.1.)

Пунктами 1.2 - 1.4. Додаткової угоди №4 від 27.06.2023 до Угоди визначено, що сторони визнають первинні документи, складені та надані будь-якою Стороною іншій Стороні в електронному вигляді із застосування КЕП засобами телекомунікаційного зв`язку, як оригінали, що мають юридичну силу. Сторони визнають, що кваліфікований електронний підпис має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис, та має презумпцію його відповідності власноручному підпису. Сторони погодили, що первинні документи на виконання цієї Угоди будуть складатися Сторонами в електронному вигляді з дотриманням чинного законодавства України у сфері електронного документообігу та кваліфікованого електронного підпису.

За умовами пункту 1.5. Додаткової угоди №4 від 27.06.2023 до Угоди протягом 3 (трьох) робочих днів після отримання Довідки, Аеропорт направляє Компанії за допомогою програмного забезпечення М.Е.Doc (далі - ПЗ М.Е.Doc) підписані з своєї сторони електронні первинні документи (в тому числі рахунки та Акти). Оплата рахунків здійснюється Компанією у строки, встановлені в параграфі 3 Угоди. Як тільки рахунок та Акт будуть прийняті у ПЗ М.Е.Doc, відправнику (Аеропорту) надійде повідомлення про доставку отримувачу (Компанії). Сторони домовились, що датою отримання рахунку та Акту буде вважатися дата зазначена у повідомленні про доставку рахунку та Акту Компанії у ПЗ М.Е.Doc, але не пізніше ніж кожне 10-те число місяця, що слідує за звітним. Компанія за допомогою електронного документообігу у ПЗ М.Е.Doc разом із рахунками отримує складені Аеропортом Акти. Компанія зобов`язана затвердити або відхилити з письмовою мотивованою відмовою у їх затвердженні у ПЗ М.Е.Doc Акти протягом 3 (трьох) календарних днів з дати зазначеної у повідомленні про доставку, але не пізніше ніж кожне 10-те число місяця, що слідує за звітним. Акти підписуються із застосуванням КЕП уповноважених на це представників обох Сторін, про що Сторони надають одна одній належним чином оформлені повноваження на осіб, що підписують Акти. Підписання Акту Компанією є підтвердженням відсутності претензій до якості наданих послуг. Сторони домовились надавати за допомогою ПЗ М.Е.Doc з використанням призначеного для цього КЕП повноваження на осіб, які підписують Акти за цією Угодою. У разі змін у переліку осіб або їх повноважень, Сторони зобов`язані негайно повідомити про це іншу Сторону.

Відповідно до пункту 1.6. Додаткової угоди №4 від 27.06.2023 до Угоди Компанія зобов`язана слідкувати за надходженням електронних первинних документів (в тому числі рахунків та Актів) та своєчасно здійснювати їх приймання та перевірку. Аеропорт здійснює надсилання електронних первинних документів (в тому числі рахунків та Актів) та вважається Стороною-відправником, а Компанія здійснює отримання електронних первинних документів (в тому числі рахунків та Актів) та вважається Стороною-одержувачем. Первинні бухгалтерські документи, оформлені в електронному вигляді являють собою електронний документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних. Електронні первинні документи (в тому числі рахунки та Акти) містять всі реквізити аналогічних паперових документів, а також можуть містити інші реквізити.

Згідно з пунктами 1.7. та 1.8. Додаткової угоди №4 від 27.06.2023 до Угоди якщо протягом 3 (трьох) календарних днів Акт затверджений або Акт відхилений з письмовою мотивованою відмовою не будуть направлені до Аеропорту, Акт вважається підписаним Сторонами, а відмови направлені Компанією з порушенням триденного строку, не будуть прийматись Аеропортом для розгляду.1.8 При виявленні однією Стороною будь-якої неможливості здійснення електронного документообігу, про це негайно повідомляється інша Сторона Угоди. При цьому, Сторона, для якої виникла неможливість подальшого здійснення електронного документообігу, зобов`язана не пізніше ніж за 5 робочих днів повідомити іншу Сторону цієї Угоди про таку неможливість.

У пункті 1.13. Додаткової угоди №4 від 27.06.2023 до Угоди сторони підтвердили, що зареєстровані в системі електронного документообігу "М.Е.Doc" електронних документів, та згодні з відправкою електронних документів засобами системи електронного документообігу в системі "M.E.Doc".

У період з вересня 2023 року по квітень 2024 року (за 21 день) Аеропортом було надано Компанії обумовлені договором послуги на загальну суму 12 474,00 грн (разом із ПДВ), що підтверджується наявними в матеріалах справи рахунками на оплату (рахунки-фактури):

№200/130 від 30.09.2023 на суму 1 620,00 грн (за вересень 2023 року),

№200/146 від 31.10.2023 на суму 1 620,00 грн (за жовтень 2023 року),

№200/164 від 30.11.2023 на суму 1 620,00 грн (за листопад 2023 року);

№200/170 від 31.12.2023 на суму 1 620,00 грн (за грудень 2023 року),

№200/11 від 31.01.2024 на суму 1 620,00 грн(за січень 2024 року),

№200/26 від 29.02.2024 на суму 1 620,00 грн(за лютий 2024 року),

№200/43 від 31.03.2024 на суму 1 620,00 грн(за березень 2024 року),

№200/58 від 21.04.2024 на суму 1 134,00 грн (за квітень 2024 року - з 01.04.2024 по 21.04.2024),

а також Актами приймання-здачі виконаних послуг:

від 31.03.2024 року на суму 1 620,00 грн (за березень 2023 року),

від 30.09.2023 на суму 1620,00 грн (за вересень 2023 року),

від 21.04.2024 на суму 1 134,00 грн (за квітень 2024 року - з 01.04.2021 по 21.04.2024).

Крім цього, обставина надання послуг за договором у спірний період також не заперечувалася відповідачем.

Доказів самостійного отримання відповідачем рахунків на здійснення оплати та актів приймання-здачі виконаних послуг в бухгалтерії Аеропорту у відповідності до пункту 3.4. Угоди матеріали справи не містять, у зв`язку з чим вказані документи були направлені Аеропортом на визначені у пункті 3.4 Угоди електронні адреси Компанії, а також через систему документообігу "М.Е.Doc".

В суді першої інстанції відповідачем не заперечувалася обставина отримання від позивача вищезазначених документів.

Доказів оплати вартості наданих у спірний період матеріали справи №910/7783/24 не містять.

Також матеріали справи не містять і Компанією не надано ані довідок про кількість рейсів за звітний місяць, ані доказів їх надання (надсилання) Аеропорту.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов Генеральної угоди про умови здійснення господарської діяльності від 01.11.2019 №02.1-14/4-18 (з урахуванням внесених змін) у частині повного та своєчасного розрахунку за надані послуги з наземного адміністрування за період з вересня 2023 року по квітень 2024 року (з 01.04.2024 по 21.04.2024), а також в частині надання довідки про кількість рейсів за звітні місяці: вересень 2023 - квітень 2024, Державне підприємство звернулося з позовом про стягнення з Товариства 12 474,00 грн основного боргу за надані послуги у період з вересня 2023 року по квітень 2024 року (з 01.04.2024 по 21.04.2024), 1 364,86 грн пені, 140,89 грн 3% річних, 176,59 грн інфляційних втрат, 648,00 грн штрафу у розмірі 5% від суми несвоєчасно сплачених рахунків, 125 600,00 грн неустойки у розмірі 100 грн за кожен день ненадання довідок про кількість рейсів, а також про зобов`язання відповідача надати позивачу довідки про кількість рейсів за звітні місяці: вересень 2023 - квітень 2024.

Як встановлено колегією суддів апеляційного господарського суду за доводами та вимогами апеляційної скарги позивача, рішення суду першої інстанції оскаржується позивачем лише в частині відмови місцевим господарським судом у стягненні з відповідача неустойки у розмірі 125 600,00, що аргументовано наявністю підстав для зменшення їх розміру у відповідності до вимог ст. 233 Господарського кодексу України.

З огляду на зазначене колегія суддів апеляційного господарського суду наголошує, що у відповідності до вимог ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, у даному випадку питання щодо законності та обґрунтованості нарахування позивачем неустойки відповідачу апеляційним господарським судом не переглядаються, оскільки вказане вирішене місцевим господарським судом під час ухвалення рішення та не заперечується сторонами.

Водночас предметом апеляційного перегляду є обставини, враховані судом першої інстанції, які слугували підставами для зменшення нарахованої позивачем неустойки, належної до сплати відповідачем.

За загальними положеннями цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у ст. 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї ж статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За змістом ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до положень ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Судами у даній справі встановлено та не оспорюється сторонами, що між позивачем та відповідачем у даній справі виникли правовідносини у сфері здійснення господарської діяльності та те, що відповідачем, всупереч умов договору належним чином не виконано зобов`язання щодо вчасного надання довідок про кількість рейсів внаслідок чого, позивачем зараховано штраф.

Суд першої інстанції у даній справі, встановивши підстави для зменшення нарахованого штрафу, дійшов висновку про те, що до стягнення з відповідача належить сума у розмірі 6 280,00 грн. неустойки, з чим не погодився позивач та звернувся до апеляційного господарського суду з відповідною апеляційною скаргою.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, переглянувши оскаржуване рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги зазначає таке.

Суд першої інстанції, скориставшись своїми дискреційними повноваженнями, за власною ініціативою зменшив належні до стягнення відповідачу суму нарахованої позивачем неустойки, з чим погоджується колегія суддів апеляційного господарського суду, зважаючи на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною 3 ст. 551 Цивільного кодексу України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 08.05.2018 року у справі №924/709/17, зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу та розмір, до якого підлягає зменшенню.

При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Як зазначено у рішенні Конституційного Суду України №7-рп/2013 від 11.07.2013 року, за своєю правовою природою штрафні санкції виконують стимулюючу функцію, спонукаючи боржника до належного виконання своїх зобов`язань під загрозою застосування до нього цього виду відповідальності, та стягується в разі порушення такого зобов`язання.

Отже, питання про зменшення розміру неустойки вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії. Крім цього, наявність у кредитора можливості стягувати зі споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.

Разом з тим, чинним законодавством України не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Тому, таке питання вирішується господарським судом згідно з ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 11.02.2020 у справі №911/867/19 та 25.02.2020 у справі №904/2542/19).

При цьому, зменшення неустойки (пені та штрафу) є протидією необґрунтованого збагачення однією з сторін за рахунок іншої та відповідає цивільно-правовим принципам рівності і балансу інтересів сторін; право на зменшення штрафу направлене на захист слабшої сторони договору, яка в силу зацікавленості в укладенні договору, монополістичного положення контрагенту на ринку, відсутності часу чи інших причин не має можливості оскаржити включення в договір завищених санкцій.

З урахуванням вищевикладеного, на підставі ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України, а також виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, в тому числі, і з власної ініціативи, може зменшити розмір неустойки (штрафу, пені) до її розумного розміру (аналогічний висновок наявний у постановах Верховного Суду від 13.07.2022 року у справі №925/577/21, від 28.06.2022 року у справі №902/653/21).

Так, у п.п. 8.22 - 8.25 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі № 902/417/18, зазначено, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.

Принцип справедливості, добросовісності і розумності є проявом категорій справедливості, добросовісності і розумності як суті права загалом. Принцип добросовісності є одним із засобів утримання сторін від зловживання своїми правами. Основне призначення цього принципу вбачається в наданні суддям більше можливостей з`ясовувати в повному обсязі фактичні обставини справи і, насамкінець, встановити об`єктивну істину. Загалом зміст цих принципів (справедливості, добросовісності і розумності) полягає в тому, що тексти законів, правочинів та їх застосування суб`єктами цивільних правовідносин мають бути належними і справедливими та відповідати загальновизнаним нормам обороту та нормам закону (правова позиція, викладена у постанові об`єднаної плати Верховного Суду Касаційного господарського суду від 06.12.2019 року у справі №910/353/19).

Разом з тим, цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором (постанова Верховного Суду від 13.01.2020 року у справі №902/855/18).

Відтак, реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені ст. 551 Цивільного кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені ст. 3 Цивільного кодексу України (справедливість, добросовісність, розумність) має забезпечити баланс інтересів сторін, та з дотриманням правил ст. 86 Господарського процесуального кодексу України визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обстави справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав (п. 88 постанови Верховного Суду від 02.03.2023 року у справі № 905/1409/21).

Приймаючи до уваги наведене, та те, що позивачем не надано будь-яких доказів понесення ним збитків чи погіршення фінансового стану, зумовлених порушенням відповідачем його господарських зобов`язань, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції про те, що вказана неустойка у розмірі 125 600,00 грн перевищує основну заборгованість більше як у 10 разів, що є однозначним порушенням принципів верховенства права, справедливості, добросовісності та розумності, з огляду на що, нарахована у загальній сумі неустойка є надмірно обтяжливою для відповідача.

А тому, у зв`язку із тим, що неустойка як вид відповідальності не має на меті надмірне збагачення кредитора за рахунок боржника, колегія суддів, з урахуванням майнових інтересів обох сторін, вважає, що судом першої інстанції правомірно зменшено розмір заявленого позивачем до стягнення штрафу з 125 600,00 грн. до 6 280,00 грн.

При цьому, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що таке зменшення є розумним та оптимальним балансом наслідків як для позивача, так і для відповідача.

З огляду на вказане колегія суддів апеляційного господарського суду не приймає до уваги доводи апелянта, зазначені ним в апеляційній скарзі про відсутність підстав для зменшення розміру неустойки та не вважає їх такими, які є підставами для скасування рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, оскільки, по - перше, у даному випадку підставність для застосування до відповідача штрафних санкцій взагалі судом апеляційної інстанції не переглядається у зв`язку із неоскаржуваністю вказаного висновку суду, яким факт настання у відповідача обов`язку по сплаті неустойки позивачу встановлено, а по - друге, судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні фактично викладено правову оцінку підставам для зменшення нарахованої позивачем неустойки, які обґрунтовуються, зокрема, відсутністю належних та допустимих доказів з боку позивача про завдання йому збитків, які виникли внаслідок неправомірних дій відповідача.

Крім того, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що зменшення судом першої інстанції розміру неустойки є суб`єктивним правом суду при оцінці наданих доказів, яке може бути реалізовано ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань і дослідження доказів. При цьому такі дії суду не можуть бути підставою для скасування рішення суду в цій частині при відсутності інших порушень норм матеріального та процесуального права.

Таким чином, доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування рішення господарського суду першої інстанції.

Враховуючи положення ч.1 ст.9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7, 11 до Конвенції та прийняття Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій, інші доводи, викладені в апеляційній скарзі не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Статтею 276 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів відзначає, що всі інші обґрунтування учасників судового процесу відповідно залишені судовою колегією без задоволення і не приймаються до уваги як необґрунтовані та безпідставні.

При цьому судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно зі статтями 78, 79 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, з огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд надав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

При цьому, слід зазначити, що іншим доводам апелянта оцінка судом не надається, адже, вони не спростовують встановлених судом обставин, та не впливають на результат прийнятого рішення.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2024 у справі №910/7783/24 обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для його скасування не вбачається, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно зі статтею 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 129, 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Державного підприємства "Міжнародний аеропорт "Бориспіль" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2024 у справі №910/7783/24 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 12.11.2024 у справі №910/7783/24 залишити без змін.

3. Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Державне підприємство "Міжнародний аеропорт "Бориспіль".

4 . Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя В.В. Андрієнко

Судді С.І. Буравльов

В.В. Шапран