УХВАЛА

22 січня 2025 року

м. Київ

cправа № 920/1202/23

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Берднік І. С. - головуючого, Зуєва В.А., Случа О. В.,

секретар судового засідання - Корнієнко О. В.,

за участю представників:

Підприємства «УКРСПЕЦСОЦСЕРВІС» - Євсев`єва Г. А.,

Садівської сільської ради

Сумського району Сумської області - не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Підприємства «УКРСПЕЦСОЦСЕРВІС»

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 14.10.2024 (у складі колегії суддів: Скрипка І. М. (головуючий), Гончаров С .А., Хрипун О. О.)

та рішення Господарського суду Сумської області від 14.02.2024 (суддя Котельницька В. Л.)

у справі № 920/1202/23

за позовом Підприємства «УКРСПЕЦСОЦСЕРВІС»

до Садівської сільської ради Сумського району Сумської області

про визнання протиправним і скасування рішення в частині,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2023 року Підприємство «УКРСПЕЦСОЦСЕРВІС» звернулось до Господарського суду Сумської області з позовом до Садівської сільської ради Сумського району Сумської області про визнання протиправним та скасування пункту 2 рішення Садівської сільської ради від 18.06.2021 «Про внесення змін до договору оренди землі, зареєстрованого за № 30495177 від 18.07.2016» в частині встановлення орендної плати у розмірі 12% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки разом зі змінами, внесеними до цього пункту рішенням Садівської сільської ради від 15.07.2022 «Про внесення змін до рішення дев`ятої позачергової сесії Садівської сільської ради 8 скликання від 18.06.2021 «Про внесення змін до договору оренди землі, зареєстрованого за № 30495177 від 18.07.2016», яким встановлено орендну плату у розмірі 7% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на порушенням норм податкового і земельного законодавства, а також Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» при прийнятті відповідачем оскаржуваних рішень.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 14.02.2024, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 14.10.2024, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з висновками судів попередніх інстанцій, у листопаді 2024 року Підприємство «УКРСПЕЦСОЦСЕРВІС» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, порушення норм процесуального права та наявність випадку, передбаченого пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, просить постанову Північного апеляційного господарського суду від 14.10.2024 та рішення Господарського суду Сумської області від 14.02.2024 скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27.11.2024 відкрито касаційне провадження у справі № 920/1202/23 за касаційною скаргою Підприємства «УКРСПЕЦСОЦСЕРВІС» на постанову Північного апеляційного господарського суду від 14.10.2024 та рішення Господарського суду Сумської області від 14.02.2024 з підстави, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України; касаційну скаргу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 22.01.2025.

Садівська сільська рада у відзиві на касаційну скаргу зазначає про законність і обґрунтованість постанови суду апеляційної інстанції, якою залишено без змін рішення суду першої інстанції про відмову у позові, просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

Садівська сільська рада у судове засідання свого представника не направила.

Відповідно до частини 1 статті 301 ГПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням положень статті 300 цього Кодексу.

Наслідки неявки в судове засідання учасника справи визначено у статті 202 ГПК України.

Так, за змістом частини 1 і пункту 1 частини 2 статті 202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з підстав, зокрема, неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання.

Ураховуючи положення статті 202 ГПК України, наявність відомостей про направлення Садівській сільській раді ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання, що підтверджено матеріалами справи, а також те, що Садівська сільська рада не зверталась до суду з будь-якими заявами щодо розгляду справи, явка учасників справи не визнавалася судом обов`язковою, а участь у засіданні суду є правом, а не обов`язком учасника справи, Верховний Суд дійшов висновку про можливість розгляду касаційної скарги по суті за відсутності представника Садівської сільської ради.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Підприємства «УКРСПЕЦСОЦСЕРВІС», дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи та заперечення проти неї, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд дійшов таких висновків.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, рішенням Господарського суду Сумської області від 30.05.2023, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 13.09.2023, у справі № 920/198/20 відмовлено у задоволенні позову Підприємства «УКРСПЕЦСОЦСЕРВІС» до Садівської сільської ради про зобов`язання поновити договір оренди земельної ділянки на той самий строк і на таких самих умовах із ставкою орендної плати в розмірі 5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Відмовляючи у задоволенні позову у справі № 920/198/20, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що Підприємством «УКРСПЕЦСОЦСЕРВІС» не дотримано встановленої статтею 33 Закону України «Про оренду землі» процедури повідомлення про намір скористатись переважним правом на поновлення договору оренди.

Зазначеним рішенням у справі № 920/198/23 встановлено, що рішенням Садівської сільської ради від 21.06 2007 затверджено протокол конкурсної комісії про надання в оренду земельної ділянки площею 0,5 га у селі Сад по вулиці Шкільна (попередня назва 60 років Жовтня) під житлову багатоповерхову забудову із ставкою орендної плати в розмірі 5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки ТОВ «Сатва-Будмаркет», правонаступником якого є Підприємство «Укрспецсоцсервіс» (до перейменування Підприємство «Центр професійної реабілітації інвалідів «Гармонія»).

29.06.2016 на підставі рішення Садівської сільської ради від 08.04.2016 між позивачем та Садівською сільською радою було укладено договір оренди земельної ділянки площею 0,5 га у селі Сад по вулиці Шкільна (попередня назва 60 років Жовтня), кадастровий номер земельної ділянки :01:005:0032.

Відповідно до пункту 3 договору оренди на земельній ділянці знаходиться об`єкт незавершеного будівництва квартирного (багатоповерхового) житлового будинку (1-а черга), відсоток готовності якого становить 9%, забудовником якого є позивач.

Договір укладено на 5 років. Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право на поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше, ніж за 60 днів до закінчення строку дії договору, повідомити письмово орендодавця про намір продовжити дію договору (пункт 7 договору оренди).

Орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та в розмірі 5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки (пункт 8 договору оренди).

У зв`язку зі зміною найменування Підприємства «Центр професійної реабілітації інвалідів «Гармонія» на Підприємство «Укрмпецсоцсервіс», сторони 19.12.2018 уклали додаткову угоду про внесення змін та доповнень до договору оренди, відповідно до умов якої домовились назву орендаря у договорі оренди читати - Підприємство «Укрспецсоцсервіс».

21.04.2021 позивач письмово повідомив відповідача про намір продовжити дію договору оренди.

За результатами розгляду листа-повідомлення орендаря про поновлення строку дії договору Садівська сільська рада рішенням від 18.06.2021 «Про внесення змін до договору оренди землі, зареєстрованого за № 30495177 від 18.07.2016» встановила орендну плату за користування земельною ділянкою у розмірі 12% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

У подальшому, за зверненнями позивача, Садівська сільська рада рішенням від 15.07.2022 «Про внесення змін до рішення дев`ятої позачергової сесії Садівської сільської ради восьмого скликання від 18.06.2021 «Про внесення змін до договору оренди землі, зареєстрованого за № 30495177 від 18.07.2016» встановлено орендарю орендну плату за користування земельною ділянкою у розмірі 7% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Листом від 21.09.2022 № 04-15/3/1234 Садівська сільська рада повідомила позивача про прийняття 15.07.2022 рішення щодо зменшення розміру (ставки) орендної плати.

У справі, що розглядається, судами попередніх інстанцій також установлено, що 26.10.2022 позивач направив відповідачу претензію № 1-01-06, в якій просив переглянути незаконне, на його думку, рішення Садівської сільської ради від 15.07.2022 та встановити Підприємству «УКРСПЕЦСОЦСЕРВІС» орендну плату за користування земельною ділянкою, загальною площею 0,5000 га з кадастровий номером :01:005:0032 у розмірі 5% від нормативної земельної ділянки, що становить 69050,00 грн за рік, з урахуванням коефіцієнту індексації 1.249; 1.433 відповідно до пункту 8 договору оренди земельної ділянки, зареєстрованого за № 30495177 від 18.07.2016 та рішення Садівської сільської ради від 21.06 2007.

Також у зазначеній претензії позивач просив Садівську сільську раду надати обґрунтування з посиланням на вимогу чинного законодавства щодо зміни нормативної грошової оцінки даної земельної ділянки в односторонньому порядку Садівською сільською радою, а також надати йому нормативну грошову оцінку земельної ділянки з кадастровий номером :01:005:0032 на дату проведення засідання конкурсної комісії по проведенню конкурсу на право укладання договорів оренди земельних ділянок, затвердженої рішенням Садівської сільської ради від 21.06.2007.

Зазначену претензію відповідач залишив без задоволення.

Предметом розгляду у справі № 920/1202/23, що розглядається, є позовні вимоги про визнання протиправним та скасування пункту 2 рішення Садівської сільської ради від 18.06.2021 «Про внесення змін до договору оренди землі, зареєстрованого за № 30495177 від 18.07.2016» зі змінами, внесеними до цього пункту рішенням Садівської сільської ради від 15.07.2022 «Про внесення змін до рішення дев`ятої позачергової сесії Садівської сільської ради восьмого скликання від 18.06.2021 «Про внесення змін до договору оренди землі, зареєстрованого за № 30495177 від 18.07.2016», яким встановлено орендну плату у розмірі 7% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, ураховуючи положення чинного законодавства, виходив із того, що рішення сільської ради, яким внесено зміни у попереднє рішення сільської ради та встановлено орендну плату у розмірі 7% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки прийнято після закінчення строку дії договору оренди у зв`язку з відсутністю підстав для його продовження, оскільки заява про продовження цього договору оренди була подана позивачем з порушенням вимог статті 33 Закону України «Про оренду землі», що також стало підставою для відмови у задоволенні позову про зобов`язання сільської ради поновити договір оренди на той самий строк і на таких самих умовах із ставкою орендної плати в розмірі 5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки у справі № 920/198/23.

У поданій касаційній скарзі Підприємство «УКРСПЕЦСОЦСЕРВІС» на обґрунтування підстави касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції, якою залишено без змін рішення суду першої інстанції, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, послалось на неврахування судами попередніх інстанцій висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі № 635/4233/19, постановах Верховного Суду від 16.04.2018 у справі №910/7905/17, від 21.11.2018 у справі № 911/3627/17, від 27.11.2018 у справі № 910/21685/17, від 19.02.2019 у справі № 910/21590/17, від 13.06.2019 у справі № 910/11764/17, від 20.11.2019 у справі № 916/2769/18, від 16.01.2020 у справі № 904/1912/19, від 04.02.2020 у справі № 922/378/19, відповідно до яких підставою для перегляду розміру (ставки) орендної плати має бути саме законодавча зміна граничного (мінімального чи максимального) розміру такої плати або зміна розміру земельного податку, а не рішення органів місцевого самоврядування; у постановах Верховного Суду від 29.04.2020 у справі № 922/1363/19, від 14.05.2020 у справі № 927/580/19, від 12.12.2019 у справі № 924/817/16 щодо обставин, за яких може бути скасовано рішення органу місцевого самоврядування.

Відповідно до частини 1 статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Частиною 2 статті 6 та частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України та зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 8 частини 2 статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Питання права касаційного оскарження урегульовано статтею 287 ГПК України, частиною 2 якої встановлено підстави касаційного оскарження судових рішень виключно у випадках, визначених цією процесуальною нормою.

Такі процесуальні обмеження щодо касаційного оскарження судових рішень не суперечать положенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), яка відповідно до частини 1 статті 19 Конституції України застосовується судами України як частина національного законодавства, і відповідають практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується судами як джерело права.

Відповідно до практики ЄСПЛ право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення ЄСПЛ від 20.05.2010 у справі «Пелевін проти України»).

Умови прийнятності касаційної скарги, за змістом норм законодавства, можуть бути більш суворими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23.10.1996; «Brualla Gomes de la Torre v. Spain» від 19.12.1997).

У рішенні ЄСПЛ у справі «Гарсія Манібардо проти Іспанії» від 15.02.2000 зазначалося, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них (рішення від 02.03.1987 у справі «Monnel and Morris v. the United Kingdom», серія A, N 115, с. 22, п.56, а також рішення від 29.10.1996 у справі «Helmers v. Sweden», серія A, N 212-A, с.15, п.31).

Право на касаційне оскарження не є безумовним, а тому встановлення законодавцем процесуальних фільтрів доступу до касаційного суду не є обмеженням в отриманні судового захисту, оскільки це викликано виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість та єдність судової практики, а не можливість проведення «розгляду заради розгляду». При цьому процесуальні обмеження зазвичай вводяться для забезпечення ефективності судочинства, а право на доступ до правосуддя, як відомо, не є абсолютним правом, і певні обмеження встановлюються законом з урахуванням потреб держави, суспільства чи окремих осіб (наведену правову позицію викладено в ухвалі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 910/4647/18).

Однією з підстав касаційного оскарження судових рішень відповідно до пункту 1 частини 2 статті 287 ГПК України є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

При цьому, необхідно зазначити, що оскарження судових рішень з підстави, передбаченої у пункті 1 частини 2 статті 287 ГПК України, можливе за наявності таких складових: неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права апеляційним судом у справі, в якій подано касаційну скаргу, та у постанові Верховного Суду, яка містить висновок щодо застосування цієї ж норми права у подібних правовідносинах; ухвалення різних за змістом судових рішень у справі, в якій подано касаційну скаргу, та у справі, в якій винесено постанову Верховного Суду; спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 зазначено, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими. Відсутність такої подібності зумовлює закриття касаційного провадження.

Підприємство «УКРСПЕЦСОЦСЕРВІС», обґрунтовуючи у поданій касаційній скарзі наявність підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, послалось на неврахування судами попередніх інстанцій висновків викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі № 635/4233/19, постановах Верховного Суду від 16.04.2018 у справі № 910/7905/17, від 21.11.2018 у справі № 911/3627/17, від 27.11.2018 у справі № 910/21685/17, від 19.02.2019 у справі № 910/21590/17, від 13.06.2019 у справі № 910/11764/17, від 20.11.2019 у справі № 916/2769/18, від 16.01.2020 у справі № 904/1912/19, від 04.02.2020 у справі № 922/378/19, відповідно до яких рішення селищної ради можуть бути підставою для внесення змін до договору оренди землі, якщо сторони договору оренди безпосередньо в самому договорі передбачили таку підставу для зміни розміру орендної плати, що узгоджується з принципом свободи договору.

Разом з тим, у зазначених справах, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, Великою Палатою Верховного Суду та Верховним Судом вирішувалось питання про наявність підстав для внесення змін до діючого договору оренди щодо зміни розміру (ставки) орендної плати.

Водночас, вирішуючи спір у справі, що розглядається, суди попередніх інстанцій, дослідивши та оцінивши наявні у матеріалах справи докази, ураховуючи положення чинного законодавства, дійшли висновку про відсутність підстав для визнання незаконним та скасування рішення сільської ради щодо зміни розміру (ставки) орендної плати, зокрема, виходячи із того, що строк дії договору оренди закінчився та судовим рішенням у справі № 920/198/20 відмовлено у задоволенні позову Підприємства «УКРСПЕЦСОЦСЕРВІС» до Садівської сільської ради про зобов`язання поновити договір оренди земельної ділянки на той самий строк і на таких самих умовах із ставкою орендної плати в розмірі 5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, оскільки заява про продовження цього договору оренди була подана позивачем з порушенням вимог статті 33 Закону України «Про оренду землі».

Отже, правовідносини у справі № 920/1202/23, що розглядається, та у наведених вище справах № 635/4233/19, № 910/7905/17, № 911/3627/17, № 910/21685/17, № 910/21590/17, № 910/11764/17, № 916/2769/18, № 904/1912/19, № 922/378/19, на які посилається скаржника у касаційній скарзі, не є подібними, ураховуючи відмінні фактичні обставини, що формують зміст спірних правовідносин.

Посилання скаржника на неврахування судами попередніх інстанцій висновків щодо обставин, за яких може бути скасовано рішення органу місцевого самоврядування, викладених у постановах Верховного Суду від 29.04.2020 у справі № 922/1363/19 (за позовом про визнання незаконним та скасування рішення міської ради у частині відмови у продажі земельної ділянки із земель комунальної власності та зобов`язання надати дозвіл на проведення експертної грошової оцінки спірної земельної ділянки), від 14.05.2020 у справі № 927/580/19 (за позовом про визнання незаконним та скасування рішення сільської ради про скасування рішення сільської ради щодо безоплатної передачі релігійній громаді колишнього приміщення сільської ради, що належить до комунальної власності територіальної громади), від 12.12.2019 у справі № 924/817/16 (за позовом про визнання незаконним та скасування рішення міської ради про внесення змін та доповнень до рішення виконавчого комітету міської ради про передачу земель у колективну власність акціонерному товариству), оскільки правовідносини у зазначених справах та у справі, що розглядається, не є подібними з огляду на відмінні зміст та правове регулювання спірних правовідносин, що виключає можливість застосування вказаних скаржником правових висновків для вирішення спору у цій справі.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

З урахуванням наведеного суд касаційної інстанції дійшов висновку про необхідність закриття касаційного провадження з підстави, передбаченої пунктом 5 частини 1 статті 296 ГПК України.

Керуючись статтями 234, 235, 296 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою Підприємства «УКРСПЕЦСОЦСЕРВІС» на постанову Північного апеляційного господарського суду від 14.10.2024 та рішення Господарського суду Сумської області від 14.02.2024 у справі № 920/1202/23.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І. С. Берднік

Судді: В. А. Зуєв

О. В. Случ