ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" лютого 2025 р. м. Київ

Справа № 911/3293/24

Господарський суд Київської області у складі:

cудді Ейвазової А.Р.,

розглянувши у спрощеному провадженні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КРІОРІ КАТО» до Товариства з обмеженою відповідальністю «МОБАЙЛ ЕНЕРДЖИ» про стягнення 88 549грн, без виклику представників сторін,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «КРІОРІ КАТО» (далі позивач, ТОВ «Кріорі Като») звернулось до Господарського суду Київської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «МОБАЙЛ ЕНЕРДЖИ» (далі відповідач, ТОВ «Мобайл Енерджи») про стягнення 88 549грн основного боргу.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на не виконання відповідачем у строк, встановлений ч.1 ст.692 ЦК України, зобов`язань з оплати товару, переданого за видатковими накладними від: 15.06.2023 №KK0U-001628; 30.06.2023 №KK0U-001752; 04.07.2023 №KK0U-001779; 04.07.2023 №KK0U-001780; 04.07.2023 №KK0U-001785; 04.07.2023 №KK0U-001787; 07.07.2023 №KK0U-001821; 07.07.2023 №KK0U-001827; 31.07.2023 №KK0U-002136 (а.с.1-6).

Ухвалою Господарського суду Київської області від 11.12.2024: відкрито провадження у даній справі за відповідним позовом; вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження; встановлено строки для подання учасниками заяв по суті (а.с.53-54).

Відповідна ухвала доставлена до електронних кабінетів сторін 11.12.2024 о 12:24, що підтверджується довідками про доставку електронного листа (а.с.55-56).

Ухвала суду, за змістом п.1 ч.1 ст.232 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України), є видом судового рішення.

В силу п.2 ч.6 ст.242 ГПК України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.

Таким чином, відповідна ухвала вважається врученою сторонам - 11.12.2024.

В силу ч.1 ст.251 ГПК України у справі, яка розглядається у спрощеному провадженні, відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

У строк, встановлений ч.1 ст.251 ГПК України, відповідач не скористався правом на подання відзиву; із заявою про поновлення встановленого законом строку для подання відзиву відповідач не звертався.

Відповідно до ч.1 ст.118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.

Граничний строк розгляду даної справи, встановлений ч.1 ст.248 ГПК України, в силу положень ч.4 ст.116 ГПК України, спливає 10.02.2025 (09.02 - неробочий день).

Дослідивши зібрані у справі докази, суд встановив наступні обставини.

У період з травня по липень 2023 року позивач передав, а відповідач прийняв товар на загальну суму 147 643,60грн, що підтверджується видатковими накладними, які підписані сторонами в електронній формі, а саме від:

- 10.05.2023 №KK0U-001198 на суму 42 107,60грн (а.с.9);

- 10.05.2023 №KK0U-001200 на суму 14 948грн (а.с.11);

- 15.06.2023 №KK0U-001628 на суму 2 151,30грн (а.с.13);

- 30.06.2023 №KK0U-001752 на суму 12 320грн (а.с.15);

- 04.07.2023 №KK0U-001779 на суму 18 631грн (а.с.17);

- 04.07.2023 №KK0U-001780 на суму 23 950,70грн (а.с.19);

- 04.07.2023 №KK0U-001785 на суму 9 650грн (а.с.21);

- 04.07.2023 №KK0U-001787 на суму 10 630грн (а.с.24);

- 07.07.2023 №KK0U-001821 на суму 4 100грн (а.с.22);

- 07.07.2023 №KK0U-001827 на суму 5 500грн (а.с.25);

- 31.07.2023 №KK0U-002136 на суму 3 655грн (а.с.27).

Для оплати переданого товару позивач виставив відповідачу рахунки від: 05.04.2023 №KK0U-001093 (а.с.8); 05.04.2023 №KK0U-001094 (а.с.10); 24.04.2023 №KK0U-001436 (а.с.12); 22.06.2023 №KK0U-002307 (а.с.14); 22.06.2023 №KK0U-002276 (а.с.16); 26.06.2023 №KK0U-002338 (а.с.18); 22.06.2023 №KK0U-002277 (а.с.20); 26.06.2023 №KK0U-002341 (а.с.23); 15.06.2023 №KK0U-002182 (а.с.26).

Відповідач частково оплатив товар, переданий йому за вказаними видатковими накладними, на суму 59 094,6грн, що підтверджується випискою з рахунку за період з 01.01.2023 по 21.11.2024, яка надана АТ «Райффайзен Банк» (а.с.28-33), а саме: 29.05.2023 2039грн, 14.07.2023 11 211грн, 14.07.2023 31 155,70грн, 14.03.2024 10 951,90грн, 14.03.2024 3 737грн.

Як вбачається з акту звіряння взаєморозрахунків за період з 01.01.2023 по 29.02.2024, який підписаний сторонами в електронній формі, за період 13.01.2023 по 26.02.2024 сальдо на початок періоду складало 0,00грн, а борг на кінець періоду звіряння -29.02.2024 складав 100 685,74грн (а.с.34-36). При цьому, у поданій позовній заяві позивач вказав що акт складено з урахуванням переплат за інший товар по іншими рахунками на суму 2551,16грн.

Відповідно до вимоги-претензії від 05.09.2024 б/н щодо погашення заборгованості позивач вимагав від відповідача сплатити боргу за переданий товар у розмірі 85 996,84грн (а.с.37).

В якості доказів направлення зазначеної вимоги-претензії надано: поштову накладну №145; опис вкладення до відправлення, прийнятого за такою накладною; фіскальний чек від 05.09.2024 щодо оплати послуг пересилання відправлення (а.с.38).

Вказане відправлення 21.09.2024 повернуто за зворотною адресою у зв`язку із закінченням встановленого терміну зберігання, що підтверджується відомістю з вебсайту АТ «Укрпошта» від 03.12.2024 (а.с.39).

Звертаючись до суду з відповідним позовом позивач стверджує, що борг відповідача за переданий товар, з урахуванням проведених відповідачем платежів, складає 88 549грн.

Предметом спору у даній справі відповідно до поданого позову є наявність у відповідача обов`язку розрахуватись за переданий товар.

Заявлені вимоги є мотивованими з наступних підстав.

Згідно ч.7 ст.179 Господарського кодексу України (далі - ГК України) господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України (далі ЦК України) з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

В силу ч.4 ст.203 ЦК України правочин (договір є правочином за змістом ч.2 ст.202 ЦК України) має вчинятися у формі, встановленій законом.

Як визначено п.1 ч.1 ст.208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти правочини між юридичними особами.

За змістом ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами; у разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом; правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

В силу ч.2 такої статті: правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами); правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

У даній справі сторонами не дотримано письмової форми правочину, однак, згідно ч.1 ст.218 ЦК України: недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом; заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами; рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

У даній справі письмовими доказами підтверджено наявність волевиявлення обох сторін на укладення договорів купівлі-продажу товару, в асортименті, кількості та за ціною, визначеними кожною із наданих видаткових накладних.

Отже, конклюдентні дії обох сторін - передача товару відповідачу позивачем та прийняття його відповідачем без зауважень, що підтверджено письмовими доказами - видатковими накладними, а також часткова оплата такого товару відповідачем, що підтверджується випискою по рахунку, підтверджують укладення сторонами договорів купівлі-продажу товару, визначеного такими видатковими накладними.

Укладені сторонами договори є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань в силу ст.ст.173, 174, ч.1 ст.175 ГК України.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ч.1 ст.175 ГК України.

Згідно ч.1 ст.193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, як установлено ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В силу ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 662 ЦК України визначено, що: продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу; продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Як установлено ч.1 ст.692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Отже, за загальним правилом, визначеним ч.1 ст.692 ЦК України, яким установлена черговість виконання взаємних зобов`язань за договором купівлі-продажу, виконання зобов`язання з передачі товару передує виконанню зобов`язання з оплати. Доказів узгодження сторонами іншого порядку виконання взаємних зобов`язань не надано.

Таким чином, відповідач мав оплатити товар, переданий йому позивачем у строк, визначений ч.1 ст.692 ЦК України, - одразу після прийняття товару за видатковими накладними.

Між тим, відповідач лише частково розрахувався за товар, переданий за зазначеними видатковими накладними. Суд враховує, що під час розгляду справи судом відповідачем не надано доказів повернення переданого товару або його оплати у розмірі, що перевищує заявлений позивачем розмір оплати, який підтверджено наданою випискою з рахунку.

Оскільки відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання з оплати поставленого товару у встановлений строк, він є таким, що порушив взяті на себе зобов`язання.

В силу ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За таких обставин, вимоги про стягнення з відповідача 88 549грн основного боргу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки заявлені вимоги задоволено повністю, позивачу підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача судовий збір у розмірі 3 028грн.

У поданій позовній заяві, ТОВ «Кріорі Като» вказувало, що попередній розрахунок суми витрат на правничу допомогу складає 10 000 (а.с.5), однак, остаточного розрахунку відповідних витрат та заяви про розподіл витрат на оплату професійної правничої допомоги у певному остаточному розмірі позивач до ухвалення рішення не подав, отже питання про відшкодування таких витрат даним рішенням не вирішується.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 129, 232-233, 237-238, 240, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити повністю.

2.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «МОБАЙЛ ЕНЕРДЖИ (ідентифікаційний код 44618924; 08301, Київська обл., Бориспільський р-н., м.Бориспіль, вул. Котляревського, буд. 12) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КРІОРІ КАТО» (ідентифікаційний код 43744756; 02068, м. Київ, вул. Драгоманова, буд. 5, кв. 29) 88 549грн основного боргу, а також 3 028грн в рахунок відшкодування витрат, понесених на оплату позову судовим збором.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення у порядку, встановленому ст.257 ГПК України.

Суддя А.Р. Ейвазова