ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.02.2025м. ДніпроСправа № 904/4965/24

За позовом Військової частини НОМЕР_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Український Капітал Груп"

про стягнення коштів

Суддя Юзіков С.Г.

Без участі представників сторін

СУТЬ СПОРУ:

Позивач просить визнати недійсними п. 3.1., 3.3. Договору № 26-22 від 26.05.2022 в частині включення до договірної ціни податку на додану вартість 20 %, укладеного між Військовою частиною НОМЕР_1 та ТОВ "Український Капітал Груп"; стягнути з Відповідача на користь Позивача 178 680,00 грн. (сплачене ПДВ).

Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначає, що договір №26-22 від 26.05.2022р. підписано Позивачем та Відповідачем в редакції Позивача, тобто Позивач при укладенні спірного Договору в травні 2022 року не застосовував зазначену норму та виразив своє волевиявлення про придбання Товару на загальну суму 1 072 080, 00 грн, разом із ПДВ 20% - 178 680,00 грн., а не за 0% ставкою. Крім того, товар поставлений Позивачу, класифікується по УКТ ЗЕД за кодом товару 85073020 та не є товаром військового призначення. Позивачем не було долучено до позовної заяви сертифікат кінцевого споживача, в якому було б зазначено, що кінцевим отримувачем відповідного товару буде будь-яка особа з переліку, визначеного підп. 5 п. 32 підрозд. 2 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України.

06.02.2025 через систему "Електронний суд" від Відповідача надійшло клопотання про поновлення строку для подання доказів та долучення доказів до матеріалів справи, мотивоване тим що, 06 лютого 2025 року Відповідачем отримано експертний висновок Вінницької Торгово-промислової палати №КП-4 від 31 січня 2025 року, який, на думку Відповідача, є важливим доказом у справі та підтверджує зазначене Відповідачем у відзиві на позов, у зв`язку з чим, Відповідач просить поновити строк на подання цих доказів до матеріалів справи, оскільки зазначені докази Відповідач отримав 05.02.2025, що підтверджується експрес-накладною від 05.02.2025.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 80 ГПК України Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Відповідно до ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Порядок поновлення та продовження процесуальних строків визначений в ст. 119 ГПК України, відповідно до якої суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Поважними визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними і пов`язані з дійсними істотними труднощами для вчинення відповідних процесуальних дій.

ГПК України не пов`язує право суду відновити пропущений строк з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку. Отже, в кожному випадку суд з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінює докази, що наведені в обґрунтування клопотання про його відновлення, та робить мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.

В обґрунтування поданого клопотання про поновлення строку на подання клопотання про долучення доказів, Заявник зазначає, що висновок Вінницької ТПП отримано ним 06.02.2025 на підтвердження отримання подає квитанцію про отримання. З доданого до клопотання експертного висновку Вінницької ТПП вбачається, що Відповідач звернувся до зазначеної установи з метою отримання експертного висновку 18.12.2024, тобто в межах строку наданих для подання відзиву.

З урахуванням наведених обставин, суд вважає, що клопотання Відповідача про поновлення процесуального строку та долучення доказів підлягає задоволенню.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши подані докази, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

26.05.2022 Військова частина (Покупець) з ТОВ "Український Капітал Груп" (Продавець) уклали Договір № 26-22 (далі Договір), за п. 1.1. якого в порядку і на умовах, визначених цим Договором, Продавець зобов`язується поставити Покупцю, а Покупець в порядку і на умовах, визначених цим Договором, зобов`язується сплатити та прийняти: Акумуляторні батареї ... (далі - Товар) (Електричні акумулятори).

Товар спеціального призначення (п. 1.2 Договору).

Відповідно до п. 3.1 Договору загальна сума цього Договору складає 1 072 080,00 грн, в тому числі ПДВ 178 680,00 грн.

Оплата вартості Товару здійснюється в безготівковій формі шляхом перерахування відповідних грошових коштів на поточний рахунок Продавця здійснюється в два етапи:

- попередня оплата в розмірі 68% від загальної суми договору, що складає 729 014,40 грн., в тому числі ПДВ 121 502,40 грн. на підставі рахунку (рахунку фактури), відповідно до ПКМУ від 04.12.2019р. № 1070 "Деякі питання здійснення розпорядниками (одержувачами) бюджетних коштів попередньої оплати товарів, робіт і послуг, що закуповуються за бюджетні кошти" та ПКМУ від 01.03.2022р. №175 "Тимчасо вий порядок виділення та використання коштів з резервного фонду бюджету в умовах воєнного стану";

- остаточна оплата в розмірі 32% від загальної суми договору, що складає 343 065,60 грн., в тому числі ПДВ 57 177,60 грн. протягом 7 робочих на підставі накладної (видаткової накладної) (п. 3.3. Договору).

Відповідно до п. 6.1, 6.2 Договору цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання Сторонами і скріплення печатками та діє до "30" вересня 2022 р., а в частині взаєморозрахунків - до повного їх виконання.

Закінчення терміну цього Договору не звільняє Сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії цього Договору.

Договір укладений відповідно до ПКМУ від 28.02.2022 № 169 "Деякі питання здійснення оборонних та публічних закупівель товарів, робіт і послуг в умовах воєнного стану" (оборонні та публічні закупівлі товарів, робіт та послуг здійснюється без застосування процедури закупівель) (п.7.7 Договору).

Позивач оплатив товар, що підтверджується платіжними дорученнями № 163 від 27.05.2022 та № 215 від 05.09.2022.

Відповідач поставив Позивачеві товар, що підтверджується видатковою накладною № 13 від 01.09.2022.

Позивач направив Відповідачеві листа № 02.6/1712-24-Вих від 29.08.2024, в якому просив повернути зайво сплачене ПДВ в сумі 178 680,00 грн., у зв`язку з тим, що на виконання Постанови Кабінет Міністрів України №178 від 02.03.2022 року "Деякі питання обкладення податком на додану вартість за нульовою ставкою у період воєнного стану" операції з постачання товарів для забезпечення транспорту Державної прикордонної служби обкладаються податком на додану вартість за нульовою ставкою.

Позивач направив Відповідачеві листа № 02.6/2230-24-Вих від 21.10.2024, в якому просив не пізніше семи днів з моменту отримання цієї вимоги, повернути надміру сплачений ПДВ в сумі 178 680,00 грн. Підставою для повернення зазначено проведення внутрішнього аудиту та виявлення порушення вимог п. 1 Постанови Кабінет Міністрів України №178 від 02.03.2022 року.

На зазначений лист, Відповідач направив Позивачеві відповідь № 286 від 31.10.2024, в якій висловив свою позицію, зокрема зазначив, що у Договорі погоджені усі істотні умови, в тому числі ціна товару з ПДВ та підписаний покупцем без зауважень, на даний час договір виконаний в повному обсязі. Передбачений даним договором товар закуповувався по ціні з ПДВ, та сплачено ПДВ 20% при митному оформленні, що відображено у митному оформленні вантажу. А відтак, дані обставини не дають право сторонам Договору для застосування до проведеної господарської операції податку на додану вартість за нульовою ставкою.

Постановою Кабінету Міністрів України № 178 від 02.03.2022 "Про деякі питання обкладення податком на додану вартість за нульовою ставкою у період воєнного стану" встановлено, що до припинення чи скасування воєнного стану операції з постачання товарів для заправки (дозаправки) або забезпечення транспорту Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Міністерства внутрішніх справ, Державної служби з надзвичайних ситуацій, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, інших утворених відповідно до законів військових формувань, їх з`єднань, військових частин, підрозділів, установ або організацій, що утримуються за рахунок коштів державного бюджету, для потреб забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави обкладаються податком на додану вартість за нульовою ставкою. Ця постанова набирає чинності з дня її опублікування і застосовується з 24 лютого 2022 року.

Відповідно до наведеної постанови Кабінету Міністрів України, її прийняття обумовлене виконанням мобілізаційних завдань в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 № 64 "Про введення воєнного стану в Україні".

Разом з тим, Постанова Кабінету Міністрів України № 178 від 02.03.2022 містить посилання на підпункт "г" підп. 195.1.2 п. 195.1 ст. 195 ПК України.

Відповідно до підп. "г" підп. 195.1.2 п. 195.1 ст. 195 ПК України за нульовою ставкою оподатковуються операції з постачання товарів для заправки (дозаправки) або забезпечення наземного військового транспорту чи іншого спеціального контингенту Збройних Сил України, що бере участь у миротворчих акціях за кордоном України, або в інших випадках, передбачених законодавством.

Фактичне постачання товару за Договором ТОВ "Український капітал" відбулося після набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України №178 від 02.03.2022.

Позивач вважає, що включення до вартості закуповуваного товару за Договором податку на додану вартість у розмірі 178 680 грн. та подальша його сплата Продавцю не відповідає вимогам підп. "г" підп. 195.1.2 п. 195.1 ст. 195 Податкового кодексу України та постанові Кабінету Міністрів України № 178 від 02.03.2022, а сплачені кошти у сумі 178 680 грн. є безпідставно набутим майном, що і є причиною виникнення спору.

Відповідач таку позицію Позивача заперечує.

Наведені обставини стали причиною звернення Позивача з позовом та є предметом спору у даній справі.

Предметом доказування у даній справі є факт укладання Договору, наявність/відсутність підстав для включення до договірної ціни на товар податку на додану вартість.

Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі Договору, є господарськими, тому, згідно зі ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст. 193 ГК України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно зі ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Аналогічні положення містить ст. 712 ЦК України.

Відповідно до ч.2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 193 ГК України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦКК України).

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів і загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 Цивільного кодексу України (ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Статтею 217 ЦК України передбачено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. При укладенні господарського договору сторони зобов`язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору (ч. 1, 3 ст. 180 ГК України).

Ціна у господарському договорі визначається в порядку, встановленому цим Кодексом, іншими законами, актами Кабінету Міністрів України. За згодою сторін у господарському договорі може бути передбачено доплати до встановленої ціни за продукцію (роботи, послуги) вищої якості або виконання робіт у скорочені строки порівняно з нормативними (ч. 5 ст. 180 ГК України).

Відповідно до ст. 11 Закону України "Про ціни і ціноутворення" вільні ціни встановлюються суб`єктами господарювання самостійно за згодою сторін на всі товари, крім тих, щодо яких здійснюється державне регулювання цін.

Отже, сторони на договірних засадах передбачають формування ціни за договором.

У даних правовідносинах можливо припустити, що спірний договір міг бути укладений сторонами без включення до нього умов щодо ПДВ. При цьому, що хоча ПДВ і включається до ціни товару, однак не є умовою про ціну (істотною умовою) в розумінні цивільного та господарського законодавства, оскільки не може встановлюватися за погодженням сторін. Подібний за змістом правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 01.06.2021 року по справі № 916/2478/20 та від 03.12.2021 по справі № 910/12764/20.

Податок на додану вартість, визначений в підп. 14.1.178 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, є непрямим податком, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу. Об`єктом оподаткування ПДВ є операції платників податку, зокрема, з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу (п. "а" п. 185.1 ст. 185 Податкового кодексу України).

Згідно з підп. г) підп. 195.1.2 ст. 195 Розділу V Податкового кодексу України за нульовою ставкою оподатковуються операції з постачання товарів для заправки (дозаправки) або забезпечення наземного військового транспорту чи іншого спеціального контингенту Збройних Сил України, що бере участь у миротворчих акціях за кордоном України, або в інших випадках, передбачених законодавством.

Протягом 2022 року в період дії правового режиму воєнного стану закупівлі здійснюється в порядку, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 169 "Деякі питання здійснення оборонних закупівель товарів, робіт і послуг в умовах воєнного стану" (чинна під час укладання договору), про що також зазначено в п. 7.7 Договору.

02.03.2022 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №178 "Деякі питання обкладення податком на додану вартість за нульовою ставкою у період воєнного стану".

Відповідно до п. 1, 2 зазначеної постанови Кабінету Міністрів України до припинення чи скасування воєнного стану операції з постачання товарів для заправки (дозаправки) або забезпечення транспорту Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Міністерства внутрішніх справ, Державної служби з надзвичайних ситуацій, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, інших утворених відповідно до законів військових формувань, їх з`єднань, військових частин, підрозділів, установ або організацій, що утримуються за рахунок коштів державного бюджету, для потреб забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави обкладаються податком на додану вартість за нульовою ставкою. Ця постанова набирає чинності з дня її опублікування і застосовується з 24.02.2022.

Згідно зі ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею в себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України).

Загальна умова ч. 1 ст. 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї статті тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

У випадку, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Положення глави 83 ЦК України "Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави" застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Для виникнення зобов`язання з безпідставного збагачення необхідна наявність наступних умов: 1) збільшення майна в однієї особи (вона набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння); 2) втрата майна іншою особою, тобто збільшення або збереження майна в особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою; 3) причинний зв`язок між збільшенням майна в однієї особи і відповідною втратою майна іншою особою; 4) відсутність достатньої правової підстави для збільшення майна в однієї особи за рахунок іншої особи, тобто обов`язковою умовою є збільшення майна однієї сторони (набувача), з одночасним зменшенням його в іншої сторони (потерпілого), а також відсутність правової підстави (юридичного факту) для збагачення. Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином, тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, передбачених нормами статті 11 ЦК України.

Зокрема, набуття відповідачем, як однією зі сторін зобов`язання, коштів за рахунок іншої сторони не в порядку виконання договірного зобов`язання, а поза підставами, передбаченими договором, внаслідок перерахування на рахунок відповідача понад вартість товару, який було поставлено, виключає застосування до правовідносин сторін норм зобов`язального права, а є підставою для застосування положень статті 1212 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У ст. 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 78, 79 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідач позов заперечує з викладених у відзиві підстав.

Перевіривши доводи і докази сторін, суд погоджується з Позивачем та не приймає позицію Відповідача.

Так, 26.05.2022 Військова частина (Покупець) з ТОВ "Український Капітал Груп" (Продавець) уклали Договір № 26-22 (далі Договір), за п. 1.1. якого в порядку і на умовах, визначених цим Договором, Продавець зобов`язується поставити Покупцю, а Покупець в порядку і на умовах, визначених цим Договором, зобов`язується сплатити та прийняти: Акумуляторні батареї ... (далі - Товар) (Електричні акумулятори). Товар спеціального призначення (п. 1.2 Договору).

Відповідно до п. 3.1 Договору загальна сума цього Договору складає 1 072 080,00 грн, в тому числі ПДВ 178 680,00 грн.

Відповідач поставив Позивачеві товар, що підтверджується видатковою накладною №13 від 01.09.2022.

Позивач розрахувався за товар, що підтверджується платіжними дорученнями № 163 від 27.05.2022 та № 215 від 05.09.2022.

Постановою Кабінету Міністрів України № 178 від 02.03.2022 "Про деякі питання обкладення податком на додану вартість за нульовою ставкою у період воєнного стану" встановлено, що до припинення чи скасування воєнного стану операції з постачання товарів для заправки (дозаправки) або забезпечення транспорту Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Міністерства внутрішніх справ, Державної служби з надзвичайних ситуацій, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, інших утворених відповідно до законів військових формувань, їх з`єднань, військових частин, підрозділів, установ або організацій, що утримуються за рахунок коштів державного бюджету, для потреб забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави обкладаються податком на додану вартість за нульовою ставкою. Ця постанова набирає чинності з дня її опублікування і застосовується з 24 лютого 2022 року.

У наведеній постанові Кабінету Міністрів України зазначено, що її прийняття обумовлене виконанням мобілізаційних завдань в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 № 64 "Про введення воєнного стану в Україні".

Разом з тим, Постанова Кабінету Міністрів України № 178 від 02.03.2022 містить посилання на підпункт "г" підп. 195.1.2 п. 195.1 ст. 195 ПК України.

Відповідно до підп. "г" підп. 195.1.2 п. 195.1 ст. 195 ПК України за нульовою ставкою оподатковуються операції з постачання товарів для заправки (дозаправки) або забезпечення наземного військового транспорту чи іншого спеціального контингенту Збройних Сил України, що бере участь у миротворчих акціях за кордоном України, або в інших випадках, передбачених законодавством.

Укладання Договору і фактична поставка товару за Договором ТОВ "Український Капітал Груп" відбулася після набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України №178 від 02.03.2022, у зв`язку з чим, товар, що є предметом Договору, відповідно до вимог законодавства, чинного на момент укладання Договору та оплати за ним, віднесено до товару, який на час укладання Договору обкладається податком на додану вартість за нульовою ставкою. Відтак, включення податку на додану вартість до ціни товару суперечить вимогам наведеного чинного законодавства.

Також суд бере до уваги, що згідно з індивідуальною податковою консультацією Державної податкової служби України від 06.06.2022 № 697/ІПК/99-00-21-03-02-05, нульова ставка податку на додану вартість, відповідно до підпункту "г" підпункту 195.1.2 пункту 195.1 статті 195 розділу V Кодексу та постанови КМУ № 178, застосовується як до операцій з постачання пального, так і до операцій з постачання будь-яких інших товарів, що використовуються для забезпечення транспорту, при умові, що такі операції з постачання здійснюються категоріями суб`єктів, що визначені постановою № 178.

При цьому, податковою службою вказано, що норми Кодексу не передбачають можливості для платників податку - постачальників здійснювати вибір щодо застосування чи незастосування нульової ставки податку, оскільки застосування установленої діючим законодавством ставки податку є обов`язковим, а не правом платника податку.

Також Державна податкова служба України зазначила, що застосування нульової ставки ПДВ до операцій з постачання товарів не залежить від факту формування чи не формування постачальниками податкового кредиту за операціями з придбання товарів чи сировини для виготовлення товарів, які надалі постачаються за нульовою ставкою податку.

Тобто, незалежно від того, чи був сформований постачальником чи ні податковий кредит за операціями з придбання пального (товар для заправки), так і за операціями з придбання будь-яких інших товарів, що використовуються для забезпечення транспорту (інші паливно-мастильні матеріали, запасні частини, комплектуючі, охолоджуючі рідини, інструменти та додаткове обладнання, визначені відповідними нормативними та технічними документами), операції з подальшого постачання таких товарів для визначених постановою КМУ № 178 категорій суб`єктів оподатковуються за нульовою ставкою податку на додану вартість. При цьому, оскільки режим застосування нульової ставки не є тотожним режиму звільнення від оподаткування податком на додану вартість, нарахування податкових зобов`язань з податку на додану вартість за правилами, встановленими пунктом 198.5 статті 198 розділу V Кодексу, постачальником при здійсненні операцій, що оподатковуються за нульовою ставкою податку на додану вартість, не здійснюється.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 23.05.2024 у справі № 911/1870/23.

За таких обставин, суд відхиляє заперечення Відповідача в частині формування податкового кредиту, оскільки, застосування нульової ставки ПДВ до операцій з постачання товарів не залежить від факту формування чи не формування постачальниками податкового кредиту за операціями з придбання товарів. При цьому, правочини визнаються недійсними з моменту їх вчинення. Отже, факт виконання сторонами договору повністю або частково, формування податкового кредиту за фактом сплати товару, не позбавляє права на звернення до суду з позовом про визнання договору в повному обсязі або в частині - недійсним.

Стосовно заперечень Відповідача, що Позивачем не було долучено до позовної заяви сертифікат кінцевого споживача, суд зважає на те, що у зв`язку з відкритою військовою агресією Російської федерації проти України в Україні введено воєнний стан, що триває досі.

У пункті 2 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженого Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022 встановлено військовому командуванню, зокрема Державній прикордонній службі разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, а в пункті 6 - обласним, Київській міській державним адміністраціям, органам місцевого самоврядування утворити ради оборони та забезпечити сприяння військовому командуванню у запровадженні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану.

Організаційно Збройні Сили України складаються з органів військового управління, з`єднань, військових частин, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, установ та організацій (ст. 3 Закону України "Про Збройні Сили України").

Статтею 1 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" встановлено, що військове майно це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо.

При цьому ч. 2 ст. 3 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" визначається, що з моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна. Військові частини використовують закріплене за ними військове майно лише за його цільовим та функціональним призначенням. Облік, інвентаризація, зберігання, списання, використання та передача військового майна здійснюються у спеціальному порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.

Військова частина є складовою Збройних Сил України, що фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України, та у своїй діяльності підпорядковується Міністерству оборони України. У той же час, з моменту складання військовою частиною досліджених в описовій частині рішення актів приймання-передачі, відповідне майно (Товар), отримане на підставі укладених Договорів, набуло статусу військового майна, яке використовується для забезпечення потреб оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Посилання Відповідача на експертний висновок Вінницької ТПП від 31.01.2025 суд не приймає, оскільки зміст експертного висновку Вінницької ТПП від 31.01.2025 не скасовує змісту положень підп. "г" підп. 195.1.2 п. 195.1 ст. 195 Податкового кодексу України та Постанови Кабінету Міністрів України № 178 від 02.03.2022.

Відтак, укладання Договору і фактична поставка товару за Договором відбулася після набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України №178 від 02.03.2022, у зв`язку з чим, Товар, що є предметом Договору, відповідно до вимог законодавства, чинного на момент укладання Договору та оплати за ним, віднесено до товару, який на час укладання Договору обкладається податком на додану вартість за нульовою ставкою. Включення податку на додану вартість до ціни товару суперечить вимогам наведеного чинного законодавства, тому вимоги про визнання недійсним п. 3.1., 3.3 Договору № 26-22 від 26.05.20.2022 в частині включення до ціни Товару податку на додану вартість в розмірі 178 680 грн., суд визнає обґрунтованими.

Оскільки Відповідач отримав від Позивача 178 680 грн., як податок на додану вартість у складі ціни товару, враховуючи що відповідний товар не підлягав такому оподаткуванню, суд погоджується з доводами Позивача про необхідність повернення 178 680 грн., виходячи з положень ст. 1212 ЦК України.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 129 ГПК України господарські витрати у справі слід покласти на Відповідача.

Керуючись ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241, 247 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним пункти 3.1, 3.3 Договору № 26-22 від 26.05.2022 в частині включення до договірної ціни податку на додану вартість 20%, укладеного між Військовою частиною НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_2 ) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Український Капітал Груп" (51700, Дніпропетровська область, м. Вільногірськ, вул. Степова, будинок 12, код 38949735).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Український Капітал Груп" (51700, Дніпропетровська область, м. Вільногірськ, вул. Степова, 12, код 38949735) на користь Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_2 ) сплачену за Договором № 26-22 від 26.05.2022 про закупівлю товарів за державні кошти суму податку на додану вартість у розмірі 178 680 грн., судового збору 2 422,20 грн.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Центрального апеляційного господарського суду у строк, передбачений ст.256 ГПК України.

Суддя С.Г. Юзіков