ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЖИТОМИРСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" лютого 2025 р. м. Житомир Справа № 906/1189/24

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Соловей Л.А. ,

за участю секретаря судового засідання: Васильєвої Т.О.,

за участю представників сторін:

від позивача: Кисіль А.В., довіреність №496 від 26.12.2024 (в режимі відеоконференції);

від відповідача: не з`явився;

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі справу

за позовом Акціонерного товариства "Державна продовольчо-зернова корпорація України" (м.Київ)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "РАДУШ" (м.Житомир)

про стягнення 12 300,00грн.

Акціонерне товариство "Державна продовольчо-зернова корпорація України" звернулось до суду з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "РАДУШ" 12 300,00грн заборгованості, яка виникла на підставі договору на транспортне обслуговування №9ПСТ від 03.06.2019.

Ухвалою суду від 06.12.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 14.01.2025.

Ухвалою суду від 14.01.2025 відкладено розгляд справи по суті на 04.02.2025.

Представник позивача у судовому засіданні 04.02.2025 позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач повноважного представника в судове засідання 04.02.2025 не направив, письмового відзиву на позовну заяву не надав, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. На адресу Господарського суду Житомирської області 20.12.2024 та 29.01.2025 повернулись ухвали суду від 06.12.2024 та від 14.01.2025, які надсилались відповідачу, з відміткою поштового зв`язку "адресат відсутній за вказаною адресою" (а.с.39-42, 58-61).

Відповідно до п.п. 4, 5 ч.6 ст.242 ГПК України днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

За змістом п.116 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009р. №270 (зі змінами), у разі невручення рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка" рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою у порядку, визначеному у пунктах 99, 99-1, 99-2, 106 та 114 цих Правил, із зазначенням причини невручення.

В п.99-2 вказаних Правил передбачено, що рекомендовані поштові відправлення з позначкою "Судова повістка", адресовані юридичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються представнику юридичної особи, уповноваженому на одержання пошти, під розпис. У разі відсутності адресата за вказаною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку робить позначку адресат відсутній за вказаною адресою, яка засвідчується підписом з проставленням відбитку календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду.

Відповідно до частин 3, 7 статті 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Отже, якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії (Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного суду від 28.01.2019 у справі №915/1015/16).

Згідно ч.1 ст.202 ГПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цієї статтею.

Судом також враховується, що відповідно до ч.2 ст.2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Судові рішення, внесені до реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч.1 ст.4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведене, суд зазначає, що відповідач мав доступ до судових актів та мав можливість ознайомитись з ухвалою суду у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

При цьому суд констатує, що відповідачем не подано клопотання, заяви, в тому числі і щодо перенесення розгляду справи, її відкладення чи неможливості прибути в судове засідання особисто чи направити свого представника.

За викладеного, суд вважає що вжив всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача своєчасно та належним чином про час і місце розгляду справи і забезпечення явки останнього в судове засідання для реалізації ним права на судовий захист своїх прав та інтересів.

З огляду на те, що неявка в засідання суду представника відповідача не перешкоджає розгляду справи, господарський суд дійшов висновку про розгляд справи за наявними у ній матеріалами, згідно з ч.9 ст.165 ГПК України та ч.2 ст.178 ГПК України.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

03.06.2019 між ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" в особі директора філії ПАТ "ДПЗКУ" "Львівський комбінат хлібопродуктів" (виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "РАДУШ" (замовник/відповідач) укладено договір №9ПСТ на транспортне обслуговування (перевезення вантажів) (а.с.9-10), за умовами якого замовник замовляє, а виконавець зобов`язується надати послуги по перевезенню вантажів сідловим тягачем DAF FT XF 105.460 (п.1.1. договору).

Відповідно до п.п.2.2.1. п.2.1. договору замовник подає виконавцю заявку про маршрут перевезення, час, місце завантаження вантажу.

Перевезення вантажів сідловим тягачем DAF FT XF 105.460 оплачується засновником з розрахунку 30,00грн/км (в т.ч.ПДВ) (п.3.2. договору).

Відповідно до п.3.3. договору виконавець зобов`язаний щомісяця до 3 (третього) числа місяця, наступного за звітним надати замовнику акт приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг), що надані виконавцем, при цьому останній зобов`язаний зареєструвати податкову накладну в Єдиному реєстрі податкових накладних в установленому законодавством України порядку та надіслати її замовнику.

Пунктом 3.4. договору передбачено, що оплата наданих послуг проводиться замовником шляхом перерахування коштів на поточний рахунок виконавця відповідно до рахунків-фактур та актів виконаних робіт (наданих послуг), протягом 5 банківських днів з моменту підписання актів приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг).

Позивач стверджує, що на виконання умов договору виконавець надав покупцю послуги по перевезенню вантажів сідловим тягачем DAF FT XF 105.460 на суму 12 300,00грн, що підтверджується товарно-транспортною накладною №ТТН-001345 від 29.08.2019, актом здачі-приймання робіт (надання послуг) від 29.08.2019 №396, який було надіслано на адресу замовника цінним листом від 12.09.2024 з описом вкладення разом із рахунком на оплату та актом звірки взвєморозрахунків (а.с.11-14,18), однак вказаний акт відповідачем не підписаний.

З метою досудового врегулювання спору позивач звертався до відповідача з претензіями від 14.11.2019 №254, від 19.06.2020 №101, від 18.12.2020 №195, від 07.09.2021 від 113 про сплату боргу у розмірі 12 300,00грн (а.с.19-26), які були залишені без відповіді та задоволення.

За вказаних обставин позивач звернуся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 12 300,00грн за надані послуги з перевезення вантажу.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Стаття 509 Цивільного кодексу України визначає, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст.ст.11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

При цьому, зобов`язання в силу вимог ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься у п.1 ст.193 Господарського кодексу України.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору №9ПСТ від 03.06.2019, суд прийшов до висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором перевезення вантажу.

Відповідно до ч.1 ст.909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами) (ч.2 та ч.3 ст.909 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.916 ЦК України, за перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Якщо розмір провізної плати не визначений, стягується розумна плата.

Згідно із ст.79 ГПК України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17 та аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц.

Як встановив вище суд, на виконання договору №9ПСТ на транспортне обслуговування (перевезення вантажу) від 03.06.2019 позивач здійснив переведення товару (борошно перший сорт у кількості 23360кг) за маршрутом м.Львів - м.Ковель (загальний пробіг автомобіля 410км), що підтверджується товарно-транспортною накладною №ТТН-001345 від 29.08.2019 та подорожнім листом №36042 від 29.08.2019 (а.с.68-69).

Вартість наданих послуг склала 12 300,00грн (410 (загальний пробіг автомобіля) х 30,00грн (вартість 1км пробігу автомобіля).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач неодноразово направляв претензії з вимогою оплатити послуги з перевезання вантажу на суму 12 300,00грн, які залишені відповідачем без реагування.

Суд зазначає, що матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів, відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, на підтвердження сплати відповідачем грошових коштів ПАТ "Державна продовольчо-зернова корпорація України" в особі філії ПАТ "ДПЗКУ" "Львівський комбінат хлібопродуктів у розмірі 12 300,00грн за надані послуги з перевезення вантажу.

Згідно із ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України).

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.3 ст.74 Господарського процесуального кодексу України).

За приписами ст.76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідачем факт надання відповідних послуг з перевезення вантажу у серпні 2019 року не спростовано, доказів ненадання таких послуг не надано як не надано і доказів повної оплати наданих послуг чи правомірності дій відповідача щодо такої не сплати.

Правом подати відзив на позовну заяву відповідач не скористався.

За встановлених обставин, суд вважає законною та обґрунтованою вимогу позивача про стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги з перевезення вантажу у розмірі 12 300,00грн в примусовому порядку.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України витрати позивача зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "РАДУШ" (вул.Промислова, будинок 6, м.Житомир, Житомирська обл, 10025, ) на користь Акціонерне товариство "Державна продовольчо-зернова корпорація України" (вул.Саксоганського, 1, м.Київ, 01033, )

-12 300,00грн основного боргу;

- 3 028,00грн судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Соловей Л.А.

Віддрукувати: 1- у справу; 2- позивачу через "Електронний суд";

3- відповідачу (рек. з повід) ().