ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"03" лютого 2025 р.м. Одеса Справа № 916/5525/24

Господарський суд Одеської області у складі: суддя Волков Р.В.,

при секретарі судового засідання Чолак Ю.В.,

розглянувши справу

за позовом Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради (65022, Одеська обл., м. Одеса, вул. Косовська, буд. 2-Д; )

до відповідача: Бабака Олексія Олеговича (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 )

про стягнення 28 162,53 грн;

представники сторін:

від позивача не з`явився,

від відповідача не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Бабака Олексія Олеговича про стягнення 28 162,53 грн, з яких: 18 048,39 грн основного боргу; 2 333,93 грн пені; 6 333,46 грн інфляційних втрат; 1 446,75 грн 3% річних.

В обґрунтування позову посилається на неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань за Договором № ВМ-31/21 на право користування місцями для розташування елементів вуличної торгівлі від 25.05.2021 в частині повного та своєчасного внесення коштів за користування місцем площею 50,0 кв.м за адресою: м. Одеса, сквер Академіка Корольова, на територіях, які є комунальною власністю територіальної громади міста Одеси.

Ухвалою від 24.12.2024 позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачу строк для усунення виявлених недоліків позовної заяви протягом п`яти днів з дня вручення даної ухвали шляхом чіткого визначення змісту позовних вимог у прохальній частині позовної заяви, із зазначенням окремо суми основного боргу, пені, інфляційних втрат та 3 % річних, заявлених до стягнення з відповідача.

30.12.2024 до суду надійшла заява позивача про усунення недоліків.

Ухвалою від 03.01.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 916/5525/24, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 03.02.2025, запропоновано сторонам подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки для їх подачі до суду.

17.01.2025 позивач подав до суду заяву про розгляд справи без його участі за наявними матеріалами, зазначивши при цьому, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, явку повноважного представника у судове засідання не забезпечив, про розгляд справи був повідомлений належним чином, отримавши 10.01.2025 ухвалу про відкриття провадження у справі, про що свідчить відмітка у поштовому повідомленні (а.с. 60).

З урахуванням вищевикладеного, суд виснував про можливість відповідно до ч. 9 ст. 165 та ст. 202 ГПК України розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

03.02.2025 судом складено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

21.05.2021 Бондаренком Олегом Вікторовичем від імені ФОП Бабака Олексія Олеговича через Центр надання адміністративних послуг Одеської міської ради подано заяву, адресовану Управлінню розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради, з проханням надати наступну послугу: укладення договору на право тимчасового користування місцями для розташування елементів вуличної торгівлі на сквері Ак. Корольова. Заяву прийнято та заповнено адміністратором ЦНАП Осадчою А.М. та зареєстровано за № Ф1-119607-ю/л (а.с. 11).

25.05.2021 Управлінням розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради (Уповноважений орган) та Фізичною особою-підприємцем Бабак Олексієм Олеговичем (Користувач) підписано Договір № ВМ-31/21 на право користування місцями для розташування елементів вуличної торгівлі (далі Договір; а.с. 12-13), згідно з п. 2.1. якого Уповноважений орган надає Користувачу право за плату тимчасово використовувати місце під розташування елементу вуличної торгівлі площею 50,00 кв.м за адресою: м. Одеса, сквер Академіка Корольова (згідно прив`язки до місцевості) на територіях, які є комунальною власністю територіальної громади міста Одеси, або інших об`єктах, що перебувають на утриманні органів, підприємств, установ та/або організацій Одеської міської ради та не передані у власність іншим особам.

Від імені Користувача ФОП Бабака О.О. Договір підписав представник за довіреністю Бондаренко О.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Бабак Олексій Олегович з 29.06.2021 припинив підприємницьку діяльність на підставі власного рішення (а.с. 45).

Водночас, за змістом статей 51, 52, 598-609 ЦК України, статей 202-208 Господарського кодексу України, ч. 8 ст. 4 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" у випадку припинення підприємницької діяльності ФОП (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном. Отже, спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства. Аналогічні правові висновки висловлені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 15.05.2019 року у справі № 686/19389/17, від 26.06.2019 у справі № 760/13915/18, від 09.10.2019 року у справі № 209/1721/14-ц.

Пунктом 8.2. Договору визначено строк його дії з 20.05.2021 по 20.05.2022.

Відповідно до п. 2.4. Договору розташування елементу торгівлі та розрахунок плати за користування місцем для розташування елементу торгівлі здійснюється згідно додатків до цього Договору.

Додатком № 1 до Договору є Лист-рішення № 72/01-35 від 20.05.2021 «Фотофіксація місця розташування елементу торгівлі з прив`язкою до місцевості (а.с. 14), а Додатком № 2 «Розмір плати за тимчасове користування місцем для розташування елементу вуличної торгівлі» (а.с. 15), які від імені відповідача також підписано Бондаренком О.В. на підставі довіреності.

Плата за цим Договором визначається на підставі тарифів та коригуючих коефіцієнтів до них, встановлених рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради та чинних на момент укладання цього Договору (п. 5.1. Договору).

Пунктом 5.2. Договору визначено, що Користувач вносить плату за цим Договором щомісячно, не пізніше 27 числа місяця, за який вноситься плата, шляхом перерахунку відповідних коштів на зазначений у цьому Договорі банківський рахунок.

Разом з тим, за змістом п. 5.3. Договору, у разі нерозміщення елементу торгівлі через зміну містобудівної ситуації, здійснення реконструкції, ремонту, будівництва на місці розташування елементу торгівлі, плата не нараховується, про що Користувач завчасно повідомляє Уповноважений орган. При цьому витрати, пов`язані з демонтажем та встановленням елементу торгівлі, здійснюються за рахунок Користувача.

Підпунктом 4.2.4. п. 4.2. Договору передбачено обов`язок відповідача своєчасно та у повному обсязі сплачувати кошти за цим Договором.

Згідно з п. 6.2. Договору, у випадку прострочення платежів, передбачених п.п. 5.1., 5.2. цього Договору, Користувач сплачує пеню від суми простроченого платежу за кожен день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України.

Як зазначає позивач, протягом усього строку дії Договору відповідач жодного разу не вносив плату за Договором, у зв`язку з чим за відповідачем рахується борг на загальну суму 28 162,53 грн, з яких: 18 048,39 грн основного боргу; 2 333,93 грн пені; 6 333,46 грн інфляційних втрат; 1 446,75 грн 3% річних.

Розрахунок заборгованості наявний у матеріалах справи (а.с. 16-41).

Несплата спірної заборгованості стала підставою для звернення позивача до господарського суду з даним позовом.

Здійснюючи аналіз обґрунтованості заявлених у справі позовних вимог, господарський суд виходить з наступного.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

При цьому за правилами статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина 1 статті 202 Цивільного кодексу України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За правилами ч.ч. 3, 4 ст. 203 Цивільного кодексу України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Згідно ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Згідно із частиною першою статті 627 Цивільного кодексу України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 638 Цивільного кодексу України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 237 Цивільного кодексу України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Згідно ч. 3 ст. 244 Цивільного кодексу України, довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Як встановлено судом, від імені ФОП Бабака О.О. 21.05.2021 до Центру надання адміністративних послуг за отриманням послуги «Укладення договору на право тимчасового користування місцями для розташування елементів вуличної торгівлі» із заявою звернувся Бондаренко О.

Бондаренко О. від імені відповідача 25.05.2021 підписав Договір № ВМ-31/21 на право користування місцями для розташування елементів вуличної торгівлі.

Як вбачається з тексту Договору, Бондаренко О., який від імені ФОП Бабака О.О. підписав Договір, є представником за довіреністю.

Однак, довіреність, яка стала підставою для підписання Бондаренком О. від імені ФОП Бабака О.О. як заяви, так і Договору в матеріалах справи відсутня.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що позивачем не доведено того факту, що відповідач підписав Договір та погодив його істотні умови. Відтак, з аналізу наявних матеріалів справи суд виснує, що у відповідача було відсутнє волевиявлення на укладання Договору, а відтак Договір № ВМ-31/21 від 25.05.2021 на право користування місцями для розташування елементів вуличної торгівлі є неукладеним.

За змістом статей 15 і 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом.

Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 Цивільного кодексу України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими. Разом із тим Велика Палата Верховного Суду констатує, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.ч.1, 2 ст.73, ч.ч.ч.1, 3 ст.74 ГПК України).

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.2 ст.76, ч.1 ст.77, ч.ч.1, 2 ст.79 ГПК України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч.1, 2 ст.76 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Допустимість доказів має загальний і спеціальний характер. Загальний характер полягає в тому, що незалежно від категорії справ слід дотримуватися вимоги щодо отримання інформації з визначених законом засобів доказування з додержанням порядку збирання, подання і дослідження доказів. Спеціальний характер полягає в обов`язковості певних засобів доказування для окремих категорій справ чи заборона використання деяких з них для підтвердження конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Шабельник проти України" (заява № 16404/03) від 19.02.2009 зазначається, що хоча стаття 6 (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) гарантує право на справедливий судовий розгляд, вона не встановлює ніяких правил стосовно допустимості доказів як таких, бо це передусім питання, яке регулюється національним законодавством (див. рішення у справі "Шенк проти Швейцарії" від 12.07.1998 та у справі "Тейшейра ді Кастру проти Португалії" від 09.06.1998).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 76 ГПК України).

Принцип належності доказів полягає в тому, що господарський суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Господарський суд відзначає, що правило належності доказів обов`язкове не лише для суду, а й для осіб, які є суб`єктами доказування (сторони, треті особи), і подають докази суду. Питання про належність доказів остаточно вирішується судом.

Таким чином, враховуючи що Договір, на підставі якого позивач просить стягнути заборгованість, є неукладеним та протилежного позивачем не доведено, у задоволенні позовних вимог Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради слід відмовити, оскільки такий Договір не породжує жодних правових наслідків для сторін.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 028,00 грн покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 86, 123, 124, 129, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову Управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради (65022, Одеська обл., м. Одеса, вул. Косовська, буд. 2-Д; ) до ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 ) про стягнення 28 162,53 грн відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом двадцяти днів з моменту складення повного тексту.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Вступну та резолютивну частини рішення складено 03 лютого 2025 р. Повний текст рішення складено та підписано 07 лютого 2025 р.

Суддя Р.В. Волков