ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" лютого 2025 р.м. ХарківСправа № 922/4138/24

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Юрченко В.С.

без повідомлення (виклику) учасників справи

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження справу

за позовом Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», місто Київ,

до ОСОБА_1, село Лиман,

про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», звернувся до Господарського суду Харківської області із позовною заявою до відповідача, ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за договором оренди № 1001 нерухомого майна від 01 жовтня 2020 року в сумі: 21 036 27 грн., з яких:

- 12 646,47 грн. - відшкодування комунальних витрат за договором,

- 472,32 грн. - 3% річних за статтею 625 ЦК України;

- 1 118,96 грн.- інфляційні збитки за статтею 625 ЦК України;

- 6 798,52 грн. - пеня за порушення пунктом 8.2 Договору оренди.

26 листопада 2024 року, ухвалою господарського суду Харківської області, позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» залишено без руху. Встановлено Публічному акціонерному товариству «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» строк у три дні з дня вручення цієї ухвали на усунення недоліків, шляхом надання до суду: доказу направлення позовної заяви із додатками ОСОБА_1 в паперовій формі листом з описом вкладення.

29 листопада 2024 року, на виконання вимог ухвали суду, позивач усунув недоліки позовної заяви, шляхом скерування до суду в системі «Електронний суд» заяви (вх. № 30078), додатком якої слугує доказ направлення позовної заяви із додатками ОСОБА_1 в паперовій формі листом з описом вкладення.

В порядку частини 6 статті 176 ГПК України суд звернувся до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області із запитом від 02 грудня 2024 року за № 020189 щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) ОСОБА_1 .

11 грудня 2024 року до суду надійшла відповідь від Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області за № 6301.4.3-20356/63.2-24 від 06 грудня 2024 року в якій зазначено, що ОСОБА_1 по теперішній час проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

12 грудня 2024 року ухвалою господарського суду Харківської області, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 922/4138/24. Постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач правом на формування заперечень з приводу доводів викладених у позовній заяві не скористався, про рух справи (зокрема, про відкриття провадження у справі) повідомлявся у відповідності до норм чинного процесуального законодавства. Так, оскільки відповідач не зареєстрований в системі «Електронний Суд», з метою повідомлення останнього про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала про відкриття провадження у справі направлялась судом рекомендованим листом з повідомленнями про вручення (з відміткою судова повістка, за трек-номером 771) на адресу місця проживання відповідача, зазначену у відомчій інформації системи ДМС (АДРЕСА_1). Але, судова кореспонденція повернута поштою на адресу суду. За трек номером поштового відправлення 771 значиться причина не вручення - «одержувач відсутній за вказаною адресою».

Відповідно до частини 7 статті 120 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Згідно частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду (пункт 4).

Суд звертає увагу на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19, відповідно до якої направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі №10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).

У даному випаду судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання. Згідно з частин 1, 2 статті 3 названого Закону, для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень. Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (частина 1 статті 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з процесуальними документами у справі № 922/4138/24 у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Відповідно до частини 9 статті 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

На підставі частини 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України, суд застосовує практику ЄСПЛ як джерело права, зокрема, у справі Осіпов проти України, де Суд нагадав, що стаття 6 Конвенції гарантує не право бути особисто присутнім у судовому засіданні під час розгляду цивільної справи, а більш загальне право ефективно представляти свою справу в суді та на рівність у користуванні правами з протилежною стороною, передбаченими принципом рівності сторін. Суд повинен лише встановити, чи було надано заявнику, стороні цивільного провадження, розумну можливість ознайомитися з наданими іншою стороною зауваженнями або доказами та прокоментувати їх, а також представити свою справу в умовах, що не ставлять його в явно гірше становище vis-а-vis його опонента (там само). З точки зору Конвенції заявник не має доводити, що його відсутність у судовому засіданні справді підірвала справедливість провадження або вплинула на його результат, оскільки така вимога позбавила б змісту гарантії статті 6 Конвенції.

Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень та надано достатньо часу для підготовки до судового засідання тощо. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи.

Оскільки відповідач своїм процесуальним правом на формування заперечень з приводу доводів викладених у позові не скористався, відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк без поважних причин не надав, заяв та клопотань від нього не надходило, враховуючи стислі процесуальні строки, встановлені для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, суд вважає можливим розглянути справу за наявними у ній матеріалами, що містять достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін.

Частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд установив позицію позивача, які ґрунтуються на наступному.

Як зазначає позивач, 01 жовтня 2020 року між Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (надалі - позивач/банк/орендодавець) та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (надалі - відповідач/орендар/) укладено договір оренди № 1001 нерухомого майна (надалі - договір), згідно пунктом 1.1. якого орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування нерухоме майно (надалі - Об`єкт оренди) загальною площею 30,4 кв. м., яке знаходиться за адресою: Харківська обл., м. Харків, вулиця Молочна, будинок 3, для розміщення офісу (ремонт машині обладнання).

Передача позивачем відповідачу приміщення в оренду підтверджується Актом приймання-передачі нерухомого майна від 01 жовтня 2020 року.

Згідно пунктами 3.1., 4.4., 11.1, договір укладено строком на 18 місяців (з моменту прийняття об`єкту оренди Орендарем за актом приймання -передачі об`єкту оренди), що діє до 01 травня 2023 року.

Відповідно до вимог пункту 5.3.2 договору орендар зобов`язаний своєчасно здійснювати орендні та інші платежі за цим Договором.

Відповідно до пункту 4.1. орендна плата за користування об`єктом оренди в місяць складає 3 952,00 грн. у т. ч. ПДВ.

Відповідно до пункту 4.2. договору орендар щомісячно сплачує орендну плату, в розмірі, передбаченому пунктом 4.1. договору, крім того відшкодовує орендодавцю фактичні витрати, пов`язані з утриманням Об`єкту оренди та прибудинкової території (крім того ПДВ).

Відповідно до пункту 4.2.2. договору відповідач на підставі виставлених позивачем рахунків протягом 5-ти робочих днів з дня їх направлення, в порядку, визначеному в пункті 11.7 договору, відшкодовує фактичні витрати орендодавця за комунальними послугами та іншим послугами, пов`язаними з утриманням об`єкту оренди та прибудинкової території, а саме: - активна електроенергія - фіксована кількість 247 кВт/г ел/ен на місяць; - теплопостачання, опалення - пропорційно площі об`єкту оренди до загальної площі будівлі, в якій знаходиться Об`єкт оренди; витрати, що не передбачені пунктом 4.2.2 договору, входять до складу орендної плати.

Відповідно пункту 11.7 договору повідомлення сторонами одна одну про будь-які обставини, що виникають протягом дії Договору, проводяться шляхом направлення письмових та електронних звернень, повідомлень, рахунків. Сторони визнають офіційними та належним чином направленими повідомлення в електронній формі, якщо вони були направлені однією стороною іншій стороні з електронної адреси на електронну адресу, зазначені в пункті 12 Договору.

За позицією позивача, 20 березня 2022 року о (об) 12:41 він надіслав електронним шляхом (з адреси представника банку - на адресу відповідача , в порядку, передбаченому пунктом 11.7 договору) відповідачу звернення про зміну електронної адреси працівника банку з «» на «» та зміну реквізитів накопичувального рахунку Банку.

18 липня 2022 року о (об) 12:00 позивач надіслав електронним шляхом (з адреси представника банку - на адресу відповідача: , в порядку, передбаченому пунктом 11.7 договору) відповідачу рахунок-фактуру № 38 від 14.07.2022 року про відшкодування витрат на електроенергію за період з 08.02.2022 року - 24.02.2022 року, 25.02.2022 року - 31.03.2022 року на суму 2 577,41 грн., який, як вказує позивач, не сплачений відповідачем.

08 вересня 2022 року о (об) 11:38 позивач надіслав електронним шляхом (з адреси представника банку - на адресу відповідача: , в порядку, передбаченому пунктом 11.7 договору) відповідачу рахунок-акт № 38 від 06.09.2022 року про відшкодування витрат за теплопостачання за період з 01.02.2022 року - 28.02.2022 року на суму 4 783,32 грн., який, як вказує позивач, не сплачений відповідачем.

12 вересня 2022 року о (об) 12:53 позивач надіслав електронним шляхом (з адреси представника банку - на адресу відповідача: , в порядку, передбаченому пунктом 11.7 договору) відповідачу рахунок-акт № 38 від 09.09.2022 року про відшкодування витрат за теплопостачання за період з 01.03.2022 року - 31.03.2022 року на суму 2 438,99 грн., який, як вказує позивач, не сплачений відповідачем.

10 квітня 2024 року о (об) 14:59 позивач надіслав електронним шляхом (з адреси представника банку - на адресу відповідача: , в порядку, передбаченому пунктом 11.7 Договору) відповідачу - рахунок-акт № 2006 від 03.06.2022 року про відшкодування витрат за теплопостачання за період з 01.01.2022 року - 31.01.2022 року на суму 2 275,69 грн., який, як вказує позивач, частково сплачений відповідачем, залишок складає 1 334,90 грн.; - рахунок - акт № 1871 від 30.05.2022 року про відшкодування витрат за електроенергію за період з 11.01.2022 року - 07.02.2022 року на суму 1511,85 грн., який, як вказує позивач, не сплачений відповідачем.

З метою вирішення спору у позасудовому порядку позивач надіслав електронним шляхом (з адреси представника банку Елена Белкина ) на адресу відповідача: , - 24.11.2022 року о (об) 13:38 в порядку, передбаченому пунктом 11.7 договору, відповідачу вимогу про сплату боргу від 23.11.2022 року за № 1995/08, відповідно якої відповідач мав сплатити заборгованість у повному обсязі протягом до 30 листопада 2022 року.

Як констатує позивач, орендоване приміщення повернуте позивачу згідно акту прийому-передачі (повернення з оренди) від 31 березня 2022 року, проте, заборгованість по відшкодуванню комунальних витрат відповідачем так і не погашена, у зв`язку з чим вважає, що відповідач порушив вимоги закону і договору, що спричинило формування позову та звернення до суду із вимогою про стягнення заборгованості за договором оренди № 1001 нерухомого майна від 01 жовтня 2020 року в сумі: 21 036 27 грн., з яких:

- 12 646,47 грн. - відшкодування комунальних витрат за договором,

- 472,32 грн. - 3% річних за статтею 625 ЦК України;

- 1 118,96 грн. - інфляційні збитки за статтею 625 ЦК України;

- 6 798,52 грн. - пеня за порушення пунктом 8.2 Договору оренди.

Як вказано вище, відповідач не скористався правом на формування заперечень з приводу доводів, викладених у позові, відзиву до суду не надав.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає наступне.

Згідно з нормами статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статей 628, 629 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина 1 статті 509 Цивільного кодексу України, частина 1 статті 173 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 638 Цивільного кодексу України, яка кореспондується зі статтею 180 Господарського кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Як вбачається із матеріалів справи, 01 жовтня 2020 року між Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (надалі - позивач/банк/орендодавець) та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 (надалі - відповідач/орендар) укладено договір оренди № 1001 нерухомого майна (надалі - договір), згідно пунктом 1.1. якого орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування нерухоме за адресою: Харківська обл., м. Харків, вулиця Молочна, будинок 3, загальною площею 30,4 кв. м. (далі - об`єкт оренди). Орендар буде використовувати об`єкт оренди для розміщення офісу (ремонт машині обладнання).

Згідно пунктами 3.1., 4.4., 11.1 договору, договір укладено строком на 18 місяців з моменту прийняття об`єкту оренди орендарем за актом приймання -передачі об`єкту оренди, що діє до 01 травня 2023 року.

Відповідно пункту 11.7 договору повідомлення сторонами одна одну про будь-які обставини, що виникають протягом дії Договору, проводяться шляхом направлення письмових та електронних звернень, повідомлень, рахунків. Сторони визнають офіційними та належним чином направленими повідомлення в електронній формі, якщо вони були направлені однією стороною іншій стороні з електронної адреси на електронну адресу, зазначені в пункті 12 Договору.

Додатком № 1 до договору слугує план та місце розташування об`єкту оренди.

За матеріалами справи встановлено, що передача позивачем відповідачу приміщення в оренду підтверджується Актом приймання-передачі нерухомого майна від 01 жовтня 2020 року.

Надалі, 31 березня 2022 року, за актом приймання-передачі (повернення з оренди) об`єкту оренди, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Молочна, будинок 3, орендар передав, а орендодавець прийняв з оренди нерухоме майно, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Молочна, будинок 3, загальною площею 30,4 кв. м.

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем виникли зобов`язання, які за своєю правовою природою є правовідносинами, які випливають із договору оренди, згідно якого та в частини 1 статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до вимог пункту 5.3.2 договору орендар зобов`язаний своєчасно здійснювати орендні та інші платежі за цим Договором.

Відповідно до пункту 4.1. орендна плата за користування об`єктом оренди в місяць складає 3 952,00 грн. у тому числі ПДВ.

Відповідно до пункту 4.2. договору орендар щомісячно сплачує орендну плату, в розмірі, передбаченому пунктом 4.1. договору, крім того відшкодовує орендодавцю фактичні витрати, пов`язані з утриманням об`єкту оренди та прибудинкової території (крім того ПДВ).

Відповідно до пункту 4.2.2. договору відповідач на підставі виставлених позивачем рахунків протягом 5-ти робочих днів з дня їх направлення, в порядку, визначеному в пункті 11.7 договору, відшкодовує фактичні витрати орендодавця за комунальними послугами та іншим послугами, пов`язаними з утриманням об`єкту оренди та прибудинкової території, а саме: - активна електроенергія - фіксована кількість 247 кВт/г ел/ен на місяць; - теплопостачання, опалення - пропорційно площі об`єкту оренди до загальної площі будівлі, в якій знаходиться об`єкт оренди; витрати, що не передбачені пунктом 4.2.2 договору, входять до складу орендної плати.

Отже, відповідач, укладаючи із позивачем договір оренди не лише взяв на себе обов`язок зі сплати орендних платежів, а також платежів, які пов`язані із використанням об`єкту оренди (комунальні витрати).

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Суд, з урахуванням вище зазначених умов договору оренди, а також беручи до уваги норми частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України, дійшов висновку, про те що строк здійснення відповідачем оплати комунальних витрат (витрат за електроенергію та теплоенергію) - є таким, що настав.

Однак, під час розгляду спору між сторонами, який стосується виконання умов договору оренди, до предмета доказування, серед іншого, входить не лише встановлення обставин щодо користування відповідачем предметом оренду у визначений в позові період часу, а й аналіз у сукупності обставин та доказів, які можуть свідчити про реальне виконання умов договору.

В даному разі, предметом позову є відшкодування комунальних витрат (теплопостачання та електроенергії) у сумі 12 646,47 грн., які утворились за наступним алгоритмом:

- З 08 лютого 2022 року по 24 лютого 2022 року та з 25 лютого 2022 року по 31 березня 2022 року витрати за відшкодування електроенергії на суму 2 577,41 грн., на підставі рахунку фактури № 38 від 14 липня 2022 року.

- З 01 лютого 2022 року по 28 лютого 2022 року витрати за теплопостачання на суму 4 783,32 грн., на підставі рахунку-фактури № 38 від 06 вересня 2022 року.

- З 01 березня 2022 року по 31 березня 2022 року витрати за теплопостачання на суму 2 438,99 грн. на підставі рахунку-фактури № 38 від 09 вересня 2022 року.

- З 01 січня 2022 року по 31 січня 2022 року витрати за теплопостачання на суму залишку 1 334,90 грн. (з урахуванням проведеної відповідачем про плати) на підставі рахунку-фактури № 2006 від 03 червня 2022 року.

- З 11 січня 2022 року по 07 лютого 2022 року витрати за електроенергію на суму 1 511,85 грн. на підставі рахунку-фактури № 1871 від 30 травня 2022 року.

Позивачем долучено до матеріалів справи рахунки - фактури на відшкодування електроенергії, теплоенергії та докази їх направлення засобами електронного зв`язку на електронну адресу відповідача, вказану у договорі, що відповідає умовам пункту 11.7 цього договору.

Зі змісту вище вказаних рахунків-фактури вбачається, що ці документи є одночасно і актом приймання-передачі наданих послуг.

Як вже було вказано вище, 31 березня 2022 року об`єкт оренди був повернутий позивачу за актом приймання-передачі (повернення об`єкту оренди), однак цей факт не є нівелюючою обставиною для проведенням розрахунків із відповідачем щодо покриття витрат за комунальні послуги в період користування об`єктом оренди (до 31 березня 2022 року).

В даному разі, рахунок - фактура № 38 від 14 липня 2022 року, № 38 від 06 вересня 2022 року, № 38 від 09 вересня 2022 року, та рахунок - фактура № 2006 від 03 червня 2022 року та № 1871 від 30 травня 2022 року мають підставу формування - надання комунальних послуг (електроенергії та теплоенергії) на об`єкт оренди березень 2022 року включно.

Відповідач як добросовісний суб`єкт господарських правовідносин, маючи на меті належним чином виконати своє зобов`язання, міг завчасно запропонувати позивачу провести розрахунки за надані комунальні послуги, та за фактом повернення об`єкту оренди - запропонувати позивачу сформувати рахунки-фактури та сплатити грошові кошти за надані до 31 березня 2022 року (день повернення об`єкту оренди позивачу) послуги з теплопостачання та електроенергії.

При цьому, суд зауважує, що рахунки - фактури для оплати електропостачання та теплопостачання, підписані позивачем односторонньо, однак відповідно до пункту 4.2.2 договору, орендар на підставі виставлених орендодавцем рахунків протягом 5 робочих днів з дня їх направлення орендодавцем в електронній формі, відшкодовує фактичні втрати орендодавця за комунальними та іншими послугами, пов`язаними з утриманням об`єкта оренди і прибудинкової території, а саме: активна електроенергія - відповідно до показників приладів обліку (лічильники); газопостачання та розподіл природного газу - пропорційно площі об`єкту оренди до загальної площі будівлі, в якій знаходиться об`єкт оренди. Витрати, що передбачені пунктом 4.2.2 договору, входять до складу орендної плати.

З наданих позивачем документів вбачається, що позивач виставляв відповідачу на його електрону адресу рахунки відшкодування витрат з теплопостачання та електроенергії за період дії договору, які частково оплачені останнім.

Щодо підписання позивачем рахунків - фактури односторонньо, судом враховується наступне, що відповідно до пункту 11.7 договору, рахунки були направлені позивачем на електронну адресу відповідача, яка зазначена у пункті 12 договору. Факт доставки електронного листа відповідачу знаходиться поза межами відповідальності позивача.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна правова норма передбачена частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З огляду на викладене, враховуючи, що відповідач не виконав свій обов`язок по оплаті витрат на теплопостачання та електроенергію у строк встановлений договором, допустивши прострочення договірних зобов`язань (стаття 610 Цивільного кодексу України), суд дійшов висновку про те, що такими діями відповідача були порушені права та законні інтереси позивача, за захистом яких він звернувся до суду, у зв`язку з чим станом на момент звернення з позовом до суду вимоги позивача щодо стягнення за договором оренди № 1001 нерухомого майна від 01 жовтня 2020 року в сумі 12 646,47 грн. відшкодування комунальних витрат за договором, є вмотивованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх грошових зобов`язань за договором, позивач стверджує про наявність правових підстав для стягнення 472,32 грн. 3% річних за статтею 625 Цивільного кодексу України; 1 118,96 грн. інфляційних збитків за статтею 625 Цивільного кодексу України, а також 6 798,52 грн. пені за порушення пунктом 8.2 договору оренди, нарахованих на суму боргу з відшкодування комунальних витрат.

Період до стягнення похідних вимог позивач визначив наступний:

- За рахунком - актом № 38 від 14 липня 2022 року період до стягнення з 26 липня 2022 року по 11 квітня 2024 року

- За рахунком - актом № 38 від 06 вересня 2022 року період до стягнення з 16 вересня 2022 року по 11 квітня 2024 року

- За рахунком - актом № 38 від 09 вересня 2022 року період до стягнення з 20 вересня 2022 року по 11 квітня 2024 року.

Як вже вказано вище, 12 грудня 2022 року відповідач припинив здійснення своєї підприємницької діяльності, втім згідно зі статтею 52 Цивільного кодексу України фізична особа - підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Тому припинення підприємницької діяльності відповідачем не впливає на його цивільну правоздатність і не звільняє від обов`язку нести відповідальність за неналежне виконання зобов`язань, передбачених договором.

Так, пунктом 8.2 договору передбачено, що у випадку прострочення строку сплати орендної плати та/або інших платежів за цим договором орендар сплачує орендодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої в період сплати пені, від суми боргу за кожен день прострочення. Пеня нараховується орендодавцем, починаючи з дня фактичного виникнення обставин, які є підставою для її нарахування, і до дня фактичного припинення таких обставин, при цьому сторони погоджуються, що вказані строки нарахування пені є такими, що погоджені сторонами за договором в розумінні частини 6 статті 232 Господарського кодексу України. Сторони домовилися збільшити тривалість позовної давності до вимоги про стягнення пені, встановленої пунктом 1 частини 2 статті 258 Цивільного кодексу України, до трьох років.

З наведеного пункту договору вбачається, що сторонами було визначено розмір пені (подвійна облікова ставка НБУ, діюча в період сплати пені), порядок нарахування пені (від суми боргу за кожен день прострочення) та строк нарахування пені (з дня фактичного виникнення обставин, які є підставою для її нарахування, і до дня фактичного припинення таких обставин), а відтак приписи частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, якими обмежено період нарахування штрафних санкцій піврічним терміном, не застосовуються.

Втім, як свідчать дані з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (а.с. 37, том 1) відповідач вирішив припинити господарську діяльність в статусі фізичної особи підприємця 12 грудня 2022 року (а. с. 37, том 1).

Суд, перевіривши розрахунок позивача заявленої до стягнення пені (нарахованої на борг по відшкодування комунальних витрат) з урахуванням періоду до стягнення цієї санкції по кожному рахунку-фактурі, які були покладені в розрахунок позивача, прийшов до висновку про правомірність стягнення з відповідача нарахованої на суму боргу з відшкодування комунальних витрат пені в загальному розмірі 6 798,52 грн., а відтак позовні вимоги в цій частині підлягають повному задоволенню.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, перевіривши надані позивачем розрахунки інфляційних втрат та 3% річних, з урахуванням періоду до стягнення цих похідних вимог по кожному рахунку-фактурі, які були покладені в розрахунок позивача, прийшов до висновку про правомірність стягнення з відповідача нарахованих на суму боргу з відшкодування комунальних витрат 3% річних у розмірі 472,32 грн. та інфляційних втрат у розмірі 1 118,96 грн., а відтак позовні вимоги в цій частині підлягають повному задоволенню.

Суд, ураховуючи встановлені фактичні обставини справи, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, повно та всебічно дослідивши обставини справи, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах, дійшов висновку про повне задоволення позову.

У відповідності до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до частини 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя має ґрунтуватись на повному з`ясуванні того, чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у справі, якими доказами вони підтверджуються та чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

У пункті 58 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2010 року "Справа "Серявін та інші проти України"" (заява N 4909/04) Європейський суд з прав людини наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії", № 37801/97, пункт 36, від 01 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", № 49684/99, пункт 30, від 27 вересня 2001 року).

З огляду на вищевикладене, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Згідно зі статтею 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача, з урахуванням понижуючої ставки судового збору, передбаченої для подання позовних заяв в системі «Електронний Суд».

Керуючись статтями 1-5, 8, 10-12, 20, 41-46, 73-80, 86, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (01001, місто Київ, вулиця Малопідвальна, будинок 8, ідентифікаційний код юридичної особи 00039002) заборгованість із відшкодування комунальних витрат за договором у сумі 12 646,47 грн., 3% річних у сумі 472,32 грн. інфляційні збитки у сумі 1 118,96 грн., пеню у сумі 6 798,52 грн., судові витрати (сплачений судовий збір) у сумі 2 422,40 грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду, у межах апеляційного округу, протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення, відповідно до статей 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "07" лютого 2025 р.

Суддя В.С. Юрченко

справа № 922/4138/24