РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

30.01.2025Справа № 910/12633/24
Господарський суд міста Києва у складі судді Павленка Є.В., за участю секретаря судового засідання Білошицької А.В., розглянувши матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Зелена енергія Черкащини" до Державного підприємства "Гарантований покупець" про стягнення 4 017 512,52 грн,

за участю представників:

позивача: Савченко О.В.;

відповідача: Подольського А.А.;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У жовтні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Зелена енергія Черкащини" (далі - Товариство) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Гарантований покупець" (далі - Підприємство) про стягнення 4 017 512,52 грн заборгованості за договором про надання послуги із забезпечення підтримки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел за механізмом ринкової премії від 20 лютого 2024 року № 2027/07/24, з яких: 3 949 858,70 грн - основна заборгованість, 24 753,11 грн - три проценти річних, 42 900,71 грн - інфляційні втрати, посилаючись неналежне виконання відповідачем умов вказаного правочину.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21 жовтня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/12633/24, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 21 листопада 2024 року.

11 листопада 2024 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив від 4 листопада 2024 року № 15/5808, у якому останній проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав того, що розмір вартості послуги із забезпечення збільшення частки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії, яка є джерелом фінансування придбання послуги за механізмом ринкової премії, наданої Підприємству у спірний період, регулятором не затверджувався, що унеможливлює здійснення відповідачем розрахунку з Товариством відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії" (далі - Закон) та Порядку купівлі електричної енергії за "зеленим" тарифом, затверджений постановою НКРЕКП від 26 квітня 2019 року № 641 (далі - Порядок). Відтак, у відповідача не настав строк розрахунків за надані Товариством послуги, у зв`язку з чим позовні вимоги останнього є передчасними. Крім того, оскільки відповідач не прострочив виконання свого грошового зобов`язання, правові підстави для нарахування та стягнення з Підприємства компенсаційних виплат також відсутні. При цьому, невиконання Підприємством договірних зобов`язань пов`язано з настанням обставин непереборної сили - введенням з 24 лютого 2022 року на території України воєнного стану, а також заборгованістю НЕК "Укренерго" перед Підприємством. Також відповідач заявив клопотання про зменшення розміру заявлених позивачем до стягнення сум трьох процентів річних та інфляційних втрат до 1% від заявленої суми.

13 листопада 2024 року через систему "Електронний суд" від позивача надійшла відповідь на відзив від цієї ж дати, в якій Товариство зазначило, що умовами укладеного між сторонами договору та Порядку не встановлено залежності строку оплати наданих послуг за механізмом ринкової премії від дати затвердження їх вартості регулятором (Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП). Відтак, відповідач зобов`язаний відповідно до умов договору та пункту 12.20. Порядку сплачувати 100% оплату в кожному розрахунковому місяці за надані послуги до 25-го календарного дня місяця, наступного за розрахунковим. Відповідач не надав жодних доказів, які б свідчили про неможливість здійснення ним оплати спірних послуг або про наявність інших законних підстав для нездійснення відповідних платежів. Крім того, Товариство вказувало на відсутність правових підстав для зменшення сум нарахованих трьох процентів річних та інфляційних втрат, оскільки останні не є штрафними санкціями, а тому не підлягають зменшенню. Позивач також зазначив, що відповідач не надсилав жодного повідомлення про настання форс-мажорних обставин, які унеможливлюють виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань, у зв`язку з чим посилання Підприємства на існування таких обставин у спірних правовідносинах є необґрунтованими.

18 листопада 2024 року через систему "Електронний суд" від відповідача надійшли заперечення від вказаної дати, у яких Підприємство навело свої аргументи проти доводів Товариства, викладених у відповіді на відзив.

21 листопада 2024 року (до початку призначеного засідання) через систему "Електронний суд" від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі. У цій же заяві позивач зазначив, що проти закриття підготовчого провадження та призначення даної справи до розгляду по суті не заперечує, заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі, наполягає на їх задоволенні.

У підготовчому засіданні цього ж дня суд без виходу до нарадчої кімнати постановив протокольну ухвалу про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21 листопада 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 9 січня 2025 року.

7 січня 2025 року через систему "Електронний суд" від Підприємства надійшла заява від вказаної дати про закриття провадження у справі в частині спірної суми основного боргу в загальному розмірі 411 554,18 грн у зв`язку з відсутністю предмета спору.

У судовому засіданні 9 січня 2025 року судом було оголошено перерву до 30 січня 2025 року.

У судовому засіданні 30 січня 2025 року представник Товариства підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечував з підстав, зазначених у відзиві та запереченнях, просив у задоволенні позову відмовити, а у разі його задоволення - зменшити розмір заявлених до стягнення з відповідача компенсаційних виплат.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позов та заперечення відповідача, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Постановами НКРЕКП від 14 січня 2020 року № 107 та від 24 січня 2020 року № 216 видано Товариству ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва енергії у межах місць провадження господарської діяльності з виробництва енергії та встановлено "зелений" тариф на електричну енергію, вироблену позивачем на об`єктах електроенергетики, що використовують альтернативні джерела енергії, до 1 січня 2030 року.

20 лютого 2024 року між Підприємством та Товариством укладено договір про надання послуги із забезпечення підтримки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел за механізмом ринкової премії № 2027/07/24, за умовами якого останнє зобов`язалося надавати за механізмом ринкової премії, а Підприємство - купувати, послугу із забезпечення підтримки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел за механізмом ринкової премії відповідно до умов цього договору та чинного законодавства України, у тому числі Порядку.

Вищевказаний правочин підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений їх печатками.

Згідно з пунктами 2.2. та 2.3. договору придбання послуги Підприємством за механізмом ринкової премії здійснюється за цим правочином. Вартість послуги визначається відповідно до Закону й Порядку та сплачується Підприємством за механізмом ринкової премії або переможцем аукціону у випадках, визначених цим договором, Законом та Порядком.

Пунктом 3.1. вказаного правочину передбачено, що розрахунок вартості послуги здійснюється Підприємством відповідно до Порядку на підставі погодинних даних щодо обсягу відпущеної електричної енергії генеруючою одиницею, наданих адміністратором комерційного обліку, даних оператора ринку про середньозважені значення індексів ціни на ринку "на добу наперед" для періоду базового навантаження за розрахунковий період (місяць) та місяць, який йому передує, середньозважених цін на ринку "на добу наперед" за відповідну годину за розрахунковий місяць та місяць, який йому передує, даних організатора електронного аукціону про середньозважені значення індексів ціни за двосторонніми договорами, що укладаються на виконання пунктів 6 і 6-1 частини 2 статті 66 Закону, крім договорів, що укладаються для виконання спеціальних обов`язків для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії та договорів купівлі-продажу електричної енергії, укладених за результатами проведення електронного аукціону у формі спеціальної сесії за розрахунковий період (місяць) та місяць, який йому передує, для періоду базового навантаження, а також даних оператора системи передачі (далі - ОСП) щодо обсягів проданої за двосторонніми договорами, на ринку "на добу наперед", на внутрішньодобовому ринку у кожному розрахунковому періоді (годині), кожною генеруючою одиницею продавця за механізмом ринкової премії.

Оплата послуги здійснюється виключно грошовими коштами, що перераховуються на поточний рахунок відповідної сторони цього договору, з урахуванням ПДВ. Форма акта приймання-передачі наданих послуг за механізмом ринкової премії, що сплачується Підприємством, визначена в додатку № 1 до цього договору, а форма акта коригування до акта приймання-передачі наданих послуг за механізмом ринкової премії - у додатку № 2. Оплата вартості послуги здійснюються у порядку та строки, передбачені Порядком (пункти 3.2. та 3.3. договору).

Відповідно до підпункту 3 пункту 4.4. вказаного правочину Підприємство зобов`язане своєчасно та у повному обсязі здійснювати оплату вартості послуг.

За умовами пункту 10.1. договору для виробників за "зеленим" тарифом цей правочин набирає чинності з дня його підписання сторонами та діє на строк дії такого тарифу.

Відповідно до пункту 12.14. Порядку (у редакції постанови НКРЕКП від 24 січня 2024 року № 178) гарантований покупець не пізніше 5-го календарного дня місяця, наступного за розрахунковим, здійснює розрахунок вартості послуги за механізмом ринкової премії у розрахунковому місяці та направляє продавцям за механізмом ринкової премії підписані зі своєї сторони два примірники акта приймання-передачі послуги за механізмом ринкової премії.

Пунктом 12.15. Порядку передбачено, що після отримання акта приймання-передачі послуги за механізмом ринкової премії продавець за механізмом ринкової премії у дводенний строк направляє гарантованому покупцю примірник акта приймання-передачі послуги за механізмом ринкової премії, підписаний зі своєї сторони уповноваженою особою із застосуванням засобів кваліфікованого електронного підпису. Гарантований покупець упродовж двох днів з дня отримання акта приймання-передачі послуги за механізмом ринкової премії підписує його із застосуванням засобів кваліфікованого електронного підпису та надсилає продавцю за механізмом ринкової премії.

Гарантований покупець щомісяця не пізніше 25-го календарного дня місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), здійснює 100% оплату вартості послуги за механізмом ринкової премії, що надається продавцями за механізмом ринкової премії (пункт 12.20. Порядку).

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору позивачем у період з лютого 2024 року по серпень 2024 року було надано, а відповідачем прийнято послуги за механізмом ринкової премії на загальну суму 3 949 858,70 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями актів приймання-передачі наданих послуг: за лютий 2024 року - від 29 лютого 2024 року на суму 68 100,25 грн, за березень 2024 року - від 31 березня 2024 року на суму 343 453,93 грн, за квітень 2024 року - від 30 квітня 2024 року на суму 705 291,88 грн, за травень 2024 року - від 31 травня 2024 року на суму 837 707,46 грн, за червень 2024 року - від 30 червня 2024 року на суму 666 208,18 грн, за липень 2024 року - від 31 липня 2024 року на суму 770 466,84 грн та за серпень 2024 року - від 31 серпня 2024 року на суму 558 630,16 грн.

Про належне виконання позивачем своїх зобов`язань за спірним договором також свідчить відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення Товариством умов даної угоди.

Звертаючись до суду з даним позовом, Товариство зазначало про порушення Підприємством своїх зобов`язань за договором у частині повної та своєчасної оплати наданих ним послуг. На дату звернення Товариства до суду з цим позовом загальний розмір заборгованості Підприємства з придбаних відповідачем послуг за механізмом ринкової премії у спірний період становив 3 949 858,70 грн.

Разом із цим, пунктом 2 частини 1 статті 231 ГПК України встановлено, що господарський суд закриває провадження у справі в разі відсутності предмету спору.

Під час розгляду даної справи по суті відповідачем у добровільному порядку була сплачена на рахунок позивача сума спірної основної заборгованості в загальному розмірі 411 554,18 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних інструкцій від 24 грудня 2024 року: № 431 808 - на суму 68 100,25 грн, № 431 835 - на суму 343 453,93 грн.

Оскільки судом встановлено, що Підприємство під час розгляду даної справи частково погасило суму спірної основної заборгованості в загальному розмірі 411 554,18 грн, що свідчить про відсутність предмету спору у частині зазначеної суми боргу, провадження у справі в частині цих вимог підлягає закриттю на підставі вищевказаної норми.

Частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно з частиною 1 статті 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (частина 1 статті 903 ЦК України).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини 1 статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Суд вважає необґрунтованими доводи відповідача про те, що строк оплати наданих позивачем послуг не настав, з огляду на положення пункту 12 частини 9 статті 65 Закону.

Відповідно до вказаної норми вищезазначеної статті Закону Підприємство зобов`язане здійснювати своєчасно та в повному обсязі оплату затвердженої регулятором послуги за механізмом ринкової премії, що надається виробниками, яким встановлено "зелений" тариф або які за результатами аукціону набули право на підтримку.

Пунктом 12.19. Порядку передбачено, що гарантований покупець не пізніше 18-го календарного дня місяця, наступного за розрахунковим, забезпечує подання Регулятору для затвердження розміру вартості послуги за механізмом ринкової премії, погодженого ОСП.

17 липня 2024 року НКРЕКП було прийнято постанову № 1331, якою затверджено розмір вартості послуги за механізмом ринкової премії, придбаної Підприємством: у лютому 2024 року - в розмірі 880,93145 тис. грн (без ПДВ); у березні 2024 року - в розмірі 13 229,07322 тис. грн (без ПДВ); у квітні 2024 року - в розмірі 39 561,61345 тис. грн (без ПДВ); у травні 2024 року - в розмірі 52 352,08214 тис. грн (без ПДВ).

Разом із цим, ні умовами договору, ні положеннями Порядку не передбачено того, що оплата послуг із забезпечення підтримки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел за механізмом ринкової премії здійснюється саме з дати затвердження Регулятором розміру вартості цієї послуги.

Натомість, абзацом 2 пункту 3.3. договору сторони чітко визначили, що оплата вартості послуги здійснюються у порядку та строки, передбачені Порядком.

Пункт 12.20. Порядку визначає присічний строк оплати Підприємцем послуг за механізмом ринкової премії - не пізніше 25 календарного дня місяця, наступного за розрахунковим, у розмірі 100 % оплати вартості таких послуг.

При цьому, у своїх заявах по суті справи відповідач не заперечував проти визначеної в актах вартості наданих послуг, а лише вказував на ненастання строку їх оплати.

Більш того, відповідачем не доведено жодними належними та допустимими доказами того, що внаслідок затвердження Регулятором розміру вартості послуги за механізмом ринкової премії, придбаної Підприємством, розмір вартості наданих послуг за договором зазнав змін (у бік зменшення або збільшення).

У свою чергу, умовами спірного договору прямо передбачено, що вартість наданих за ним послуг визначається саме в актах приймання-передачі наданих послуг, які є невід`ємною частиною договору.

Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Доказів визнання в установленому законом порядку укладеного між сторонами договору або його окремих положень недійсними матеріали справи не містять і сторонами надані не були.

Відтак, суд дійшов висновку про те, що строк виконання Підприємством своїх зобов`язань за договором в частині оплати наданих у спірний період послуг настав.

Враховуючи те, що сума основного боргу відповідача за актами приймання-передачі наданих послуг за період з лютого 2024 року по серпень 2024 року, яка загалом складає 3 538 304,52 грн, підтверджена належними доказами, наявними у матеріалах справи, і відповідач на момент прийняття рішення не надав документів, які свідчать про погашення вказаної заборгованості перед позивачем, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимоги позивача до Підприємства в частині стягнення з останнього вказаної суми основного боргу, а відтак позов у цій частині підлягає задоволенню.

Крім того, Товариство просило стягнути з відповідача три проценти річних у загальному розмірі 24 753,11 грн та 42 900,71 грн інфляційних втрат, нарахованих на відповідні суми боргу за загальний період прострочення з 26 березня 2024 року по 27 вересня 2024 року.

Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки заявлені Підприємством до стягнення розміри трьох процентів річних та інфляційних втрат є арифметично вірними та відповідають вимогам чинного законодавства, позовні вимоги про стягнення з відповідача вказаних сум також підлягають задоволенню.

Клопотання відповідача про зменшення розміру трьох процентів річних та інфляційних втрат, сплата яких передбачена частиною 2 статті 625 ЦК України, не підлягає задоволенню, оскільки останні не є штрафною санкцією, а входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Вони виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року в справі № 703/2718/16-ц.

Три проценти річних та інфляційні втрати не відносяться до неустойки, а тому до цих компенсаційних виплат не застосовуються положення статтей 233 ГК України, 551 ЦК України, на які посилався відповідач у своєму відзиві на позовну заяву.

При цьому, суд також вважає необґрунтованими доводи відповідача щодо наявності підстав для звільнення його від відповідальності за невиконання своїх зобов`язань за договором, у зв`язку з настанням форс-мажорних обставин з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

За змістом частини 2 статті 218 ГК України підставою для звільнення від відповідальності є тільки непереборна сила, що одночасно має ознаки надзвичайності та невідворотності.

Таким чином, для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання згідно з вищенаведеними нормами особа, яка порушила зобов`язання, повинна довести: наявність обставин непереборної сили; їх надзвичайний характер; неможливість попередити за даних умов завдання шкоди; причинний зв`язок між цими обставинами і понесеними збитками.

Окрім того, повинен бути наявний елемент неможливості переборення особою перешкоди або її наслідків (альтернативне виконання). Відтак, для звільнення від відповідальності сторона також повинна довести неможливість альтернативного виконання зобов`язання.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 1 жовтня 2020 року в справі № 904/5610/19.

Разом із цим, за умовами пунктів 6.1.- 6.4. договору обставинами непереборної сили є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору, обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи, але не обмежуючись, ворожі атаки, військове ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха, що спричиняють неможливість виконання однією зі сторін зобов`язань за договором. При настанні обставин непереборної сили сторони звільняються від виконання зобов`язань за цим договором на термін дії обставин непереборної сили й усунення їх наслідків. Наявність обставин непереборної сили підтверджується відповідним документом Торгово-промислової палати України або її територіальних підрозділів відповідно до законодавства. Потерпіла сторона негайно надсилає будь-яким доступним засобом зв`язку повідомлення другій стороні про подію, що оголошується обставиною непереборної сили, і якомога швидше подає інформацію про вжиті заходи щодо усунення наслідків цієї події.

Частиною 1 статті 14-1 Закону "Про торгово-промислові палати в Україні" встановлено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Отже, тільки відповідний сертифікат торгово-промислової палати є документом, який підтверджує виникнення форс-мажорних обставин та строк їх дії.

Проте, у порушення приписів чинного законодавства та умов договору, на підтвердження форс-мажорних обставин відповідач не надав відповідного документа.

У свою чергу, повідомлення Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1 не є належним та допустимим доказом, що підтверджує наявність обставин непереборної сили, оскільки у ньому не зазначено, яким чином відповідні форс-мажорні обставини впливають на спірне зобов`язання.

Крім того, судом встановлено, що всупереч вищезазначених пунктів договору в матеріалах даної справи відсутні будь-які докази повідомлення позивача у визначеному цим правочином порядку про настання форс-мажорних обставин, на які посилався відповідач у своєму відзиві.

За таких обставин, доводи відповідача про настання форс-мажорних обставин є необґрунтованими.

Інші доводи, на які посилалися сторони під час розгляду даної справи, залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги, як необґрунтовані та такі, що не спростовують висновків суду щодо часткового задоволення позову.

Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин, позов Товариства підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За пунктом 1 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" (далі - Закон) сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема, внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Згідно з підпунктом 1 пункту 2 статті 4 Закону за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" станом на 1 січня 2024 року прожитковий мінімум для працездатних осіб у місячному розмірі становив 3 028,00 грн.

При цьому, за частиною 3 статті 4 Закону при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Оскільки ціна даного позову, поданого в електронній формі через систему "Електронний суд", становить 4 017 512,52 грн, позивач на підставі вищезазначеної статті Закону мав сплатити судовий збір у розмірі 48 210,15 грн (4 017 512,52 грн х 1,5% х 0,8).

Водночас з наявної в матеріалах справи копії платіжної інструкції від 11 жовтня 2024 року № 8126 вбачається, що за подачу даної позовної заяви позивач перерахував до Державного бюджету України судовий збір у загальному розмірі 60 262,69 грн.

Відтак, переплачена Товариством сума судового збору становить 12 052,54 грн.

Крім того, відповідно до пунктів 5 частини 1 статті 7 Закону сплачена сума судового збору також повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом).

Отже, враховуючи закриття провадження у даній справі в частині стягнення з Підприємства на користь Товариства 411 554,18 грн основного боргу в зв`язку з відсутністю предмета спору, суд дійшов висновку про те, що сплачена останнім сума судового збору в розмірі 4 938,65 грн також підлягає поверненню позивачу.

Разом із тим, за приписами частини 1 статті 7 наведеного Закону сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду лише за клопотанням особи, яка його сплатила.

Зважаючи на відсутність в матеріалах справи клопотання позивача про повернення йому вказаної суми судового збору, суд позбавлений можливості вирішити вказане питання по суті.

Відтак, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 43 271,50 грн.

Керуючись статтями 86, 129, 231, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства "Гарантований покупець" (01032, місто Київ, вулиця Симона Петлюри, будинок 27; ідентифікаційний код 43068454) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Зелена енергія Черкащини" (19715, Черкаська область, Золотоніський район, село Гельмязів, вулиця Корольова, будинок 119А; ідентифікаційний код 42951200) 3 538 304 (три мільйони п`ятсот тридцять вісім тисяч триста чотири) грн 52 коп. основного боргу, 24 753 (двадцять чотири тисячі сімсот п`ятдесят три) грн 11 коп. трьох процентів річних, 42 900 (сорок дві тисячі дев`ятсот) грн 71 коп. інфляційних втрат та 43 271 (сорок три тисячі двісті сімдесят одну) грн 50 коп. судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Провадження у справі в частині стягнення з Державного підприємства "Гарантований покупець" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Зелена енергія Черкащини" 411 554 (чотириста одинадцять тисяч п`ятсот п`ятдесят чотири) грн 18 коп. основного боргу закрити у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 5 лютого 2025 року.

Суддя Є.В. Павленко