ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" січня 2025 р. Справа № 910/10548/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Демидової А.М.

суддів: Ходаківської І.П.

Владимиренко С.В.

за участю секретаря судового засідання: Мельничука О.С.

за участю представників учасників справи:

від позивача: Білоконь І.В.

від відповідача: Медведенко Т.М. (у режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка"

на ухвалу Господарського суду міста Києва від 13.11.2024 (суддя Бойко Р.В.)

у справі № 910/10548/24 Господарського суду міста Києва

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка"

до Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія."

про стягнення страхового відшкодування у розмірі 156 800,00 грн

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави позовних вимог

У серпні 2024 року Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Уніка" (далі - ПрАТ "СК "Уніка", позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Українська транспортна страхова компанія." (далі - ПрАТ "УТСК", відповідач) про стягнення страхового відшкодування у розмірі 156 800,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ПрАТ "СК "Уніка" на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту "КАСКО Corporate" № 030536/4100/0000110 від 15.11.2023 та внаслідок настання 10.06.2024 дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) виплачено страхове відшкодування власнику автомобіля Skoda Octavia A8, державний номерний знак НОМЕР_1 , а тому позивачем відповідно до положень ст. 27 Закону України "Про страхування" та статей 993, 1191 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) отримано право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду.

Відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля KIA Sportage, державний номерний знак НОМЕР_2 , водієм якого скоєно ДТП, станом на дату настання останньої була застрахована ПрАТ "УТСК" на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/6952841, а тому, як вважає позивач, обов`язок із відшкодування спричинених збитків у розмірі 156 800,00 грн покладається на відповідача.

У позовній заяві позивач також просив суд стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 2 422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000,00 грн.

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та мотиви її постановлення

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.11.2024 провадження у справі № 910/10548/24 закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Закриваючи провадження у справі, місцевий господарський суд виходив із того, що заборгованість з оплати страхового відшкодування сплачена відповідачем у повному обсязі.

Також, за висновками суду першої інстанції, фактично спір у справі № 910/10548/24 виник внаслідок неправильних дій позивача, а тому на підставі ч. 9 ст. 129 ГПК України судові витрати позивача на оплату судового збору та на професійну правничу допомогу судом покладено на позивача.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів

Не погодившись частково з ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.11.2024 у справі № 910/10548/24, ПрАТ "СК "Уніка" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказану ухвалу в частині залишення судових витрат за позивачем і ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким:

- повернути з Державного бюджету України на користь ПрАТ "СК "Уніка" судовий збір у розмірі 2 422,40 грн, сплачений відповідно до платіжної інструкції № 005223 від 02.08.2024;

- стягнути з ПрАТ "УТСК" на користь ПрАТ "СК "Уніка" витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000,00 грн.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, скаржник посилається на гарантовану законом можливість безпосереднього звернення до суду з вимогами про стягнення страхового відшкодування у порядку суброгації, як і відсутність законодавчо встановленого обов`язку досудового врегулювання спору шляхом звернення з відповідною заявою до особи, відповідальної за матеріальну шкоду. Зважаючи на викладене, а також поведінку як позивача, так і відповідача протягом судового розгляду справи, скаржник вважає, що судові витрати на професійну правничу допомогу мають бути покладені на відповідача, а судовий збір - повернутий.

Таким чином, за доводами скаржника, висновок суду першої інстанції про залишення судових витрат за позивачем є таким, що суперечить ст. 129 ГПК України та принципу рівності сторін перед законом та судом.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.12.2024 (колегія суддів у складі: Демидової А.М. - головуючого, Ходаківської І.П., Владимиренко С.В.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПрАТ "СК "Уніка" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 13.11.2024 у справі № 910/10548/24; призначено розгляд апеляційної скарги на 14.01.2025 об 11:40; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, пояснень, клопотань, заперечень - до 06.01.2025.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.01.2025 задоволено клопотання ПрАТ "УТСК" про здійснення судового засідання в режимі відеоконференції.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.01.2025 продовжено строк розгляду апеляційної скарги ПрАТ "СК "Уніка" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 13.11.2024 у справі № 910/10548/24; відкладено розгляд апеляційної скарги на 21.01.2025 об 11:20.

Позиції учасників справи

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу проти апеляційної скарги заперечує і просить суд залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.

Також, відповідачем подано до Північного апеляційного господарського суду заяву, до якої в порядку інформування та ознайомлення додано копію постанови Північного апеляційного господарського суду від 09.01.2025 у справі № 910/18927/23.

Явка представників учасників справи

У судовому засіданні 21.01.2025 взяли участь представники позивача (в залі суду) та відповідача (у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду).

Представник позивача (скаржника) в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав і просив суд її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував і просив суд залишити її без задоволення.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції

Позовні вимоги при зверненні з позовом у даній справі обґрунтовані тим, що у ПрАТ "УТСК" є обов`язок із виплати страхового відшкодування на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/6952841 у розмірі 156 800,00 грн

Відповідач у додаткових поясненнях, поданих до суду першої інстанції, зазначив, що ним сплачено позивачу страхове відшкодування в розмірі 156 800,00 грн, на підтвердження чого надано платіжні інструкції № 9115 від 24.09.2024 на суму 10 000,00 грн, № 9198 від 27.09.2024 на суму 10 000,00 грн, № 9382 від 10.10.2024 на суму 10 000,00 грн, № 9415 від 10.10.2024 на суму 10 000,00 грн, № 9678 від 23.10.2024 на суму 47 000,00 грн, № 9703 від 24.10.2024 на суму 27 000,00 грн, № 9729 від 25.10.2024 на суму 25 000,00 грн, № 9761 від 28.10.2024 на суму 17 800,00 грн (призначення платежу - СТРАХ.ВІДШК-ННЯ ЗГ.АКТУ №776-1-24 ВІД 24.09.24Р., АР-6952841, ПОТЕРПІЛИЙ-ТІМАК АГРО Україна ТОВ. Без ПДВ).

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку із цим не залишилося неврегульованих питань. Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК України можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 13/51-04.

Встановивши на підставі наявних у матеріалах справи доказів, що заборгованість з оплати страхового відшкодування сплачена відповідачем у повному обсязі (що підтверджується платіжними інструкціями), місцевий господарський суд дійшов висновку про необхідність закриття провадження у даній справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України у зв`язку з відсутністю предмета спору.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги, в частині висновків суду щодо закриття провадження у даній справі ухвала суду не оскаржується, відтак, відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України в цій частині ухвала місцевого господарського суду в апеляційному порядку не переглядається. При цьому, підстав для виходу за межі доводів та вимог апеляційної скарги судом апеляційної інстанції не встановлено.

Частиною четвертою статті 231 ГПК України передбачено, що про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

Як вказує відповідач, він здійснив виплату страхового відшкодування у строк, встановлений спеціальними нормами чинного законодавства, а звернення позивача із заявою безпосередньо до суду не пов`язане з труднощами подачі заяви про страхове відшкодування відповідачу, істотними обмеженнями чи повним нівелюванням прав позивача на судовий захист у господарському процесі, а пов`язаний із наданням фінансової допомоги адвокатському бюро, яке отримує за свої послуги 7 000,00 грн.

Зазначений підхід відповідач вважає несправедливим, оскільки стягнення з відповідача витрат на правову допомогу є додатковим фінансовим тягарем, позаяк при безпосередньому зверненні позивача до суду в межах річного строку його права не є порушеними, невизнаними чи оспорюваними й такими, що потребують правового захисту.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач не звертався до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, а одразу звернувся до суду з даним позовом, оскільки досудовий порядок для спірних правовідносин не є обов`язковим.

Пунктом 35.1 статті 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (який був чинний до 01.01.2025) передбачено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Таким чином, з огляду на норми статті 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що право кредитора (потерпілого) на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що, в свою чергу, законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП.

Закон передбачає, що потерпілий, який володіє правом на майнове відшкодування заподіяної йому шкоди, повинен вчинити ряд активних дій, які б свідчили про його волевиявлення щодо здійснення цього права. Вказані активні дії потерпілого закон пов`язує, зокрема, із поданням заяви про страхове відшкодування впродовж визначеного законом строку (підп. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Відтак, право отримати відшкодування завданої шкоди шляхом виконання страховиком за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів узятих на себе зобов`язань виникає виключно за умови подання потерпілим у визначений законодавством строк заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування) та пов`язаного із цим ризику, який полягає у можливості реалізації страховиком наданого йому положеннями підп. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" права на відмову у виплаті страхового відшкодування в разі неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених строків; зазначений у підп. 37.1.4 ст. 37 Закону строк є присічним і поновленню не підлягає.

Такі правові висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 910/7449/17, від 03.10.2018 у справі № 753/5293/16-ц, від 20.02.2019 у справі № 201/8286/16-ц, від 01.07.2019 у справі № 513/1275/14-ц, від 11.12.2019 у справі № 465/4287/15, а також Верховним Судом у постановах від 21.03.2019 у справі № 758/16132/16-ц, від 01.07.2019 у справі № 513/1275/14-ц, від 05.02.2020 у справі № 748/1893/18, від 22.04.2021 у справі № 754/5626/19, від 25.05.2020 у справі № 910/10075/19 та від 25.11.2021 у справі № 204/5314/18.

Поряд із цим, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справі № 465/4621/16-к зазначено, що законодавець передбачає дві підстави для виплати страхового відшкодування потерпілому. Перша з них передбачена ст. 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", а саме шкода може бути відшкодована на підставі звернення потерпілого до МТСБУ за умови подання ним відповідної заяви про таке відшкодування. Інший спосіб передбачає можливість звернення за відшкодуванням до суду з вимогою до МТСБУ про відшкодування шкоди та ухвалення відповідного судового рішення. Так, згідно з п. 36.1 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду у разі, якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

При цьому, дані приписи мають на меті надання можливості страховику за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів реалізувати закріплені в Законі права на отримання інформації та витребування документів задля встановлення всіх обставин страхового випадку, адже останній не є його учасником, а тим більше - суб`єктом правовідносин з виплати потерпілому відшкодування за договором добровільного майнового страхування (КАСКО) (в тому числі, направивши на огляд пошкодженого майна (транспортних засобів) свого працівника, аварійного комісара або експерта).

Виключно за наслідками вчинення вказаних дій, які зумовлюють початок перебігу встановленого законодавцем у положеннях статті 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" строку на прийняття страховиком рішення щодо відповідного страхового випадку, та у випадку нездійснення страхової виплати (неповної її виплати) за спливом такого строку чи повідомлення про прийняття рішення щодо відмови у виплаті страхового відшкодування взагалі, може йтися про існування порушених прав потерпілого або іншої особи, яка має право на отримання страхового відшкодування за договором (полісом), що підлягає судовому захисту.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25.05.2020 у справі № 910/10075/19.

У статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено випадки, з настанням яких страховик набуває правових підстав для відмови у здійсненні такої виплати, зокрема, у випадку, коли потерпілим чи особою, яка має право на отримання відшкодування, не було протягом року з моменту скоєння ДТП подано заяви про виплату страхового відшкодування.

З огляду на вищенаведені приписи законодавства та з урахуванням того, що спірна ДТП сталася 10.06.2024, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач має право звернутись до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування у строк до 10.06.2025.

За змістом п. 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його.

Отже, як правильно зазначив суд першої інстанції, настання строку здійснення відповідачем виплати страхового відшкодування за договором (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/6952841 обумовлене закінченням дев`яностоденного строку з дня отримання ним заяви про страхове відшкодування та документів, визначених статтею 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Строк виконання зобов`язання може бути встановлений як договором, так і законом.

У даному випадку п. 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено строк виконання зобов`язання з виплати страхового відшкодування - 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування та документів, зазначених у статті 35 цього Закону.

Відтак законодавець, встановлюючи відповідні строки (строк в один рік з дати настання ДТП для звернення із заявою про виплату страхового відшкодування; 90 днів з моменту одержання заяви для здійснення виплати страхового відшкодування та відповідних документів), мав на меті забезпечити можливість страховику (який, на відміну від страховика за договором КАСКО, не є обізнаним про настання страхового випадку до звернення до нього із заявою про страхове відшкодування та не є суб`єктом правовідносин із виплати потерпілому відшкодування за договором добровільного майнового страхування (КАСКО)) перевірити відомості щодо обставин настання страхового випадку (наприклад, перевірити, чи не є такий випадок "страховим шахрайством") та перевірити правильність визначеного розміру шкоди.

Відповідачем здійснено страхове відшкодування матеріального збитку, завданого автомобілю Skoda Octavia A8, державний номерний знак НОМЕР_1 , внаслідок спірної ДТП, у період з 24.09.2024 по 28.10.2024, тобто у строк, встановлений п. 36.2 ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Таким чином, як обґрунтовано зазначив суд першої інстанції, станом на дату розгляду даного спору права позивача не були порушені, а відповідачем не було прострочено виконання свого обов`язку із здійснення страхового відшкодування, оскільки ПрАТ "СК "Уніка" не зверталось до ПрАТ "УТСК" із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку ст. 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Отже, позивач мав право звернутися безпосередньо до суду без попереднього звернення до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, втім на момент такого звернення відповідачем не порушувалися, не не визнавалися та не оспорювалися права та законні інтереси позивача.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно із ч. 1, 4 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого статтею 129 ГПК України, визначені, зокрема, положеннями частин шостої, сьомої та дев`ятої статті 129 цього Кодексу.

Так, відповідно до частини дев`ятої статті 129 ГПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Суд першої інстанції, дійшовши висновку, що фактично спір у справі № 910/10548/24 виник внаслідок неправильних дій ПрАТ "СК "Уніка" (позивача), керуючись ч. 9 ст. 129 ГПК України, поклав судові витрати позивача на оплату судового збору та на професійну правничу допомогу на позивача.

Разом із тим, у постановах від 19.02.2020 у справі № 903/181/19 та від 06.09.2021 у справі № 910/8775/20 Верховний Суд вказав, що норма ч. 9 ст. 129 ГПК України не застосовується, якщо Закон України "Про судовий збір" передбачає повернення судового збору з Державного бюджету України.

Зокрема, у п. 5 ч. 1 ст. 7 цього Закону прямо встановлено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Не врахувавши викладеного, суд першої інстанції без достатніх правових підстав застосував положення ч. 9 ст. 129 ГПК України, поклавши на підставі цієї норми на позивача його судові витрати на оплату судового збору.

Натомість у даному випадку позивач має право на повернення судового збору за його клопотанням, поданим у порядку п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" до суду першої інстанції.

Проте, як свідчать матеріали справи, станом на момент постановлення оскаржуваної ухвали позивач клопотання про повернення судового збору з державного бюджету на підставі п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" не заявляв, відтак при закритті провадження у даній справі у суду першої інстанції були відсутні підстави для повернення судового збору на підставі вказаної норми.

Оскільки згідно з приписами ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає законність та обґрунтованість судового рішення, виходячи з обставин, які існували саме на момент його прийняття, а станом на момент постановлення оскаржуваної ухвали клопотання про повернення судового збору позивачем не заявлялось, відповідно, відсутнє порушення судом першої інстанції норм процесуального права, пов`язане з неповерненням судового збору, - питання про повернення судового збору за вимогою скаржника, викладеною в прохальній частині апеляційної скарги, апеляційним господарським судом не вирішується.

Разом із тим, позивач не позбавлений права звернутись до суду першої інстанції з відповідним клопотанням про повернення судового збору.

Стосовно клопотання позивача про стягнення з відповідача 7 000,00 грн витрат на професійну правову допомогу, заявленого в позовній заяві, слід зазначити таке.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на правничу допомогу або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою та дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Враховуючи добросовісну поведінку відповідача у даній справі, яка полягає у виплаті заявленого позивачем страхового відшкодування до ухвалення рішення та протягом строку встановленого законом, а також враховуючи те, що ініціювання судового процесу виникло не через дії чи бездіяльність відповідача, необізнаність відповідача про наявність страхового відшкодування до подачі позову, заперечення відповідача проти стягнення з нього витрат на професійну правничу допомогу, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правомірно покладено витрати позивача на професійну правничу допомогу на позивача, оскільки відповідач мав право уникнути понесення судових витрат (витрат на професійну правничу допомогу) у разі отримання від позивача заяви про виплату страхового відшкодування.

Відтак, оскільки фактично спір у даній справі виник внаслідок неправильних дій позивача, які полягали у неповідомленні відповідача про наявність страхового відшкодування, яке відповідач повинен був виплатити протягом 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування та міг уникнути судового процесу, однак був позбавлений права на його уникнення та виплату суми страхового відшкодування у встановленому законом порядку, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про покладення на підставі ч. 9 ст. 129 ГПК України витрат ПрАТ "СК "Уніка" на професійну правничу допомогу на позивача.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Статтею 277 ГПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Доводи апеляційної скарги позивача підтвердились частково - в частині відсутності підстав для покладення на позивача витрат на оплату судового збору в порядку ч. 9 ст. 129 ГПК України, відтак, апеляційна скарга ПрАТ "СК "Уніка" підлягає частковому задоволенню.

На підставі встановлених обставин, ухвала Господарського суду міста Києва від 13.11.2024 у справі № 910/10548/24 підлягає зміні шляхом викладення мотивувальної частини зазначеної ухвали в редакції цієї постанови.

З огляду на висновки суду апеляційної інстанції про те, що питання повернення судового збору в порядку п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" підлягає вирішенню судом першої інстанції в разі подання позивачем відповідного клопотання, а також про відсутність правових підстав для покладення на відповідача витрат позивача на професійну правничу допомогу, - резолютивна частина оскаржуваної ухвали зміні не підлягає. Таким чином, в іншій частині зазначену ухвалу слід залишити без змін.

Керуючись ст. 74, 129, 269, 271, 275-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" задовольнити частково.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 13.11.2024 у справі № 910/10548/24 змінити.

3. Викласти мотивувальну частину ухвали Господарського суду міста Києва від 13.11.2024 у справі № 910/10548/24 в редакції цієї постанови.

4. В іншій частині ухвалу Господарського суду міста Києва від 13.11.2024 у справі № 910/10548/24 залишити без змін.

5. Матеріали даної справи повернути до місцевого господарського суду.

6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строк, передбачені ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

У зв`язку з тривалими повітряними тривогами по місту Києву, повний текст постанови складено та підписано - 05.02.2025.

Головуючий суддя А.М. Демидова

Судді І.П. Ходаківська

С.В. Владимиренко