cправа № 907/13/21
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Зуєва В.А. (головуючого), Берднік І.С., Случа О.В.
розглянувши у письмовому проваджені заяву Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Левченко Яни Олександрівни
про ухвалення додаткового рішення
до постанови Верховного Суду від 13.10.2023 у справі № 907/13/21
за скаргою Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Закарпатгаз"
про визнання неправомірними дій приватного виконавця
за позовом Акціонерного товариства "Укртрансгаз"
до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Закарпатгаз"
про стягнення 1 836 282,71 грн
1.Короткий виклад обставин справи, що передували поданню заяви про ухвалення додаткового рішення.
1.1. Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 11.05.2021 у справі № 907/13/21 з Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Закарпатгаз" (далі - АТ "ОГС "Закарпатгаз") на користь Акціонерного товариства "Укртрансгаз" (далі - АТ "Укртрансгаз") стягнуто 1 836 282,71 грн заборгованості, у тому числі 1 494 622,86 грн основного боргу, 168 527,42 грн пені, 85 613,46 грн 3% річних, 87 518,97 грн інфляційних втрат.
1.2. Вказане рішення постановою Західного апеляційного господарського суду від 14.02.2022 скасовано та прийнято нове, яким у задоволені позову відмовлено.
1.3. У подальшому постановою Верховного Суду від 15.06.2022 у справі № 907/13/21 вказану постанову скасовано, а рішення Господарського суду Закарпатської області від 11.05.2021 залишено в силі.
1.4. 27.07.2022 місцевим господарським судом видано накази на примусове виконання судового рішення.
1.5. Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 01.08.2022 відмовлено у задоволенні заяви АТ "ОГС "Закарпатгаз" про відстрочення виконання рішення Господарського суду Закарпатської області від 11.05.2021 у справі №907/13/21.
1.6. Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 24.11.2022, залишеною без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 26.06.2023:
- відмовлено у задоволенні скарги АТ "ОГС "Закарпатгаз" в частині вимог про визнання неправомірними дій приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Левченко Яни Олександрівни (далі - Приватний виконавець) щодо стягнення та перерахування стягувачу коштів у сумі 2 050 609,64 грн у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 після добровільного виконання боржником рішення у справі № 907/13/21;
- закрито провадження з розгляду скарги АТ "ОГС "Закарпатгаз" в частині вимог про визнання незаконною та зобов`язання Приватного виконавця скасувати постанову від 01.08.2022 про стягнення з боржника основної винагороди в частині стягнення суми у розмірі 186 382,69 грн; визнання неправомірними дій зазначеного приватного виконавця щодо стягнення основної винагороди у розмірі 186 382,69 грн; зобов`язання приватного виконавця повернути на рахунок Відповідача суму стягнутої основної винагороди у розмірі 186 382,69 грн.
1.7. Вищевказані постанову Західного апеляційного господарського суду від 26.06.2023 та ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 24.11.2022 у справі № 907/13/21 постановою Верховного Суду від 13.10.2023 залишено без змін, а касаційну скаргу АТ "ОГС "Закарпатгаз" - без задоволення.
1.8. При цьому у відзиві на касаційну скаргу (перший документ, поданий до Верховного Суду у касаційному провадженні) Приватний виконавець заявляла про розмір витрат на правову допомогу у сумі 10 000 грн та про подальший намір просити Суд покласти ці витрати на Скаржника.
1.9. 26.10.2023 до Касаційного господарського суду від представника Приватного виконавця надійшла заява (направлена засобами поштового зв`язку 23.10.2023) про ухвалення додаткового рішення у справі № 907/13/21 про стягнення з АТ "ОГС "Закарпатгаз" понесених витрат на професійну правничу допомогу в суді касаційної інстанції у розмірі 10 000 грн.
2. Розгляд заяви Верховним Судом
2.1. Ухвалою від 15.11.2023 заяву Приватного виконавця про ухвалення додаткового рішення до постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.10.2023 у справі № 907/13/21 прийнято до розгляду у письмовому провадженні.
2.2. У подальшому з метою дотримання єдиної правозастосовної практики ухвалою від 23.11.2023 розгляд заяви було зупинено на підставі пункту 7 частини першої статті 228 Господарського процесуального кодексу України до закінчення перегляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи № 921/357/20.
Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду ухвалою від 16.08.2024 справу № 921/357/20 було передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду, яка 18.12.2024 ухвалила постанову, повний текст якої оприлюднено в Єдиному державному реєстрі судових рішень 25.12.2024.
2.3. 14.01.2025 через систему "Електронний суд" до суду касаційної інстанції надійшло клопотання представника Приватного виконавця про поновлення провадження у справі з розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення.
2.4. Відповідно до статті 230 Господарського процесуального кодексу України провадження у справі ухвалою від 24.01.2025 поновлено. Одночасно учасникам справи запропоновано надати письмові пояснення з урахуванням правової позиції, сформованої у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2024 у справі № 921/357/20, до 31.01.2025.
У визначений Судом строк письмові пояснення надійшли від Приватного виконавця, інші учасники справи наданим правом не скористалися.
2.5. З огляду на зупинення розгляду заяви, з метою дотримання єдності судової практики, врахування позиції Великої Палати Верховного Суду у справі № 921/357/20 та для забезпечення учасникам справи можливості надати Суду пояснення по суті касаційної скарги, колегія суддів розглядає справу в розумний строк.
3. Позиція Верховного Суду
3.1. Розглянувши у письмовому провадженні доводи заяви Приватного виконавця, заслухавши суддю-доповідача, Верховний Суд приходить до висновку про її задоволення з таких підстав.
3.2. Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четверті статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
3.3. Разом з тим, у частині п`ятій статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
3.4. Зокрема, відповідно до частини п`ятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) пов`язаність цих витрат з розглядом справи; 2) обґрунтованість та пропорційність розміру таких витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
3.5. За змістом частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
3.6. Крім того, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20).
3.7. За приписами частини п`ятої статті 126 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. У розумінні положень цієї норми зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
3.8. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
3.9. Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
3.10. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
3.11. Зважаючи на наведені положення чинного законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.
3.12. Отже, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою та дев`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
3.13. У такому випадку суд, керуючись наведеними положеннями статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Висновки, аналогічні наведеним вище, викладені в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та у постанові Верховного Суду від 12.01.2023 у справі № 910/8342/21.
3.14. Також колегія суддів враховує висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 18.12.2024 у справі № 921/357/20, до розгляду якої зупинявся розгляд заяви Приватного виконавця у цій справі № 907/13/21.
3.15. Вказана постанова винесена у справі, де предметом касаційного перегляду є питання наявності/відсутності підстав для відшкодування витрат, понесених приватним виконавцем під час розгляду скарги на його дії, підприємством-боржником у справі.
3.16. При цьому Велика Палата Верховного Суду прийшла до наступних висновків.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2022 у справі № 357/380/20).
Згідно з частинами першою - четвертою статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Стаття 129 Господарського процесуального кодексу України регламентує розподіл судових витрат (як судового збору, так і інших витрат), визначаючи загальне правило, згідно з яким інші (крім судового збору) судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на сторони справи (позивача та відповідача) залежно від результатів розгляду позовних вимог за вирішенням спору по суті.
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (пункт 112 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21).
Отже, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що як стаття 129 Господарського процесуального кодексу України, так і стаття 130 Господарського процесуального кодексу України містяться в главі 8 "Судові витрати", яка є частиною розділу I "Загальні положення" Господарського процесуального кодексу України, що вказує на те, що правила зазначених статей стосуються усіх стадій процесу, в яких такі витрати можуть виникнути.
3.17. Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Статтею 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
3.18. Правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати (рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 у справі № 23-рп/2009).
3.19. Як вбачається з матеріалів справи, у відзиві на касаційну скаргу Приватний виконавець заявив попередній розрахунок суми судових витрат, які він очікує понести в зв`язку з розглядом справи в суді касаційної інстанції, у розмірі 10 000 грн.
У подальшому в порядку, передбаченому статтями 42, 46, 123, 126, 129 Господарського процесуального кодексу України, Приватним виконавцем подано до Суду заяву про стягнення понесення судових витрат на професійну правничу допомогу. При цьому до заяви Приватного виконавця додано докази на підтвердження понесених витрат та на обґрунтування їх розміру:
- договір від 25.09.2023 № 38/23 про надання правової (правничої) допомоги;
- акт від 21.10.2023 № 22/23 приймання-передачі наданих послуг;
- платіжна інструкція № 23/10/2023 про сплату 10 000 грн з призначенням платежу "професійна правнича допомога за договором № 38/23 від 25.09.2023".
3.20. У заяві Приватного виконавця та у доданому акті приймання-передачі наданих послуг розраховано та обґрунтовано розмір саме такого гонорару за надання правничої допомоги шляхом множення загальної кількості годин, затрачених адвокатом на надання правничої допомоги, на вартість однієї години надання правничої допомоги, а також визначено вартість однієї години надання правничої допомоги. Приватний виконавець та адвокат також визначили, що оплата гонорару здійснюється шляхом перерахування відповідної суми коштів на рахунок адвоката не пізніше п`яти днів з дати підписання акту приймання-передачі наданої правничої допомоги.
3.21. Згідно акта приймання-передачі наданої правничої допомоги від 21.10.202 зміст оплаченої наданої правничої допомоги складає ознайомлення з матеріалами справи, формування правової позиції щодо касаційної скарги, складання відзиву на касаційну скаргу, підготовку та подання заяви про ухвалення додаткового рішення. З урахуванням узгодженої сторонами вартості однієї години роботи загальна сума гонорару становить 10 000 грн.
3.22. За таких обставин колегія суддів зазначає, що Приватним виконавцем дотримано вимоги процесуального законодавства щодо заявлення про понесення судових витрат на професійну правничу допомогу та подальшого подання заяви про стягнення таких витрат з додаванням необхідних документів на їх підтвердження в порядку, передбаченому статтями 42, 46, 123, 126, 129 Господарського процесуального кодексу України.
3.23. При цьому Відповідачем не надано Суду заперечень проти заяви Приватного виконавця, тобто не наведено обґрунтованих доводів про необхідність зменшення розміру заявлених витрат.
3.24. За таких обставин Суд не вбачає підстав для зменшення заявленого Приватним виконавцем до стягнення розміру витрат на професійну правничу допомогу та вважає його відповідним складності справи, ціні позову та в цілому обсягу виконаної адвокатом роботи (витраченого часу) для надання правничої допомоги у суді касаційної інстанції.
3.25. Враховуючи зазначене заява Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Левченко Яни Олександрівни про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правову допомогу, пов`язаних з розглядом у суді касаційної інстанції справи № 907/13/21, підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 123, 126, 129, 244, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд,-
1. Заяву Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Левченко Яни Олександрівни про ухвалення додаткового рішення у справі № 907/13/21 задовольнити.
3. Доручити Господарському суду Закарпатської області видати відповідний наказ.
Додаткова постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий В. Зуєв
Судді І. Берднік