ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

(додаткове)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2025 року м. ХарківСправа № 922/1558/24

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Погорелової О.В

при секретарі судового засідання Федоровій К.О.

розглянувши заяву ОСОБА_1 про стягнення витрат на правову допомогу, понесених відповідачем у справі

за позовом Керівника Салтівської окружної прокуратури міста Харкова в інтересах держави, в особі Харківської міської ради, м. Харків
до фізичної особи ОСОБА_1 , м. Харків
про розірвання договору та зобов`язання повернути земельну ділянку

за участю представників учасників справи:

прокурор - Кадацька Д.М.

позивача - не з`явився

відповідача - ОСОБА_2,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Харківської області від 07.01.2025 у справі №922/1558/24 у задоволенні позову відмовлено повністю.

10.01.2025 до суду від ОСОБА_1 надійшла заява про стягнення витрат на правову допомогу, понесених відповідачкою у зв`язку з розглядом справи, в якій остання просить суд стягнути з Харківської обласної прокуратури понесені витрати на правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції у розмірі 23 152,00 грн.

Ухвалою суду від 13.01.2025 заява прийнята судом та призначена до розгляду у судовому засіданні на 21.01.2025 о 10:45.

21.01.2025 до суду від прокурора надійшли заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення у справі № 922/1558/24 (щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу), в яких прокурор просить суд у задоволені заяви представника відповідача - ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі № 922/1558/24 про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 23 152,00 грн відмовити повністю. В обґрунтування заперечень прокурор вказує на те, що відповідачкою не доведено належним чином розумності, реальності та співмірності розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, які були заявлені. Позовні вимоги заявлені прокурором до ОСОБА_1 мали нематеріальний характер, тобто не були пов`язані зі стягненням будь-яких коштів з останньої. Позов прокурора спрямовано на розірвання договору оренди землі та повернення земельної ділянки, що є типовим засобом захисту порушених прав територіальної громади та не належить до категорії складних господарських справ. Таким чином, встановлення представнику відповідача гонорару на суму 23 152,00 грн за надання послуг при розгляді однієї судової справи, який складався лише з двох судових засідань та трьох складених адвокатом процесуальних документів, у даному випадку є необґрунтованим. У даній справі з позовом в інтересах держави в особі Харківської міської ради звернувся керівник Салтівської окружної прокуратури м. Харкова у порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру". Отже, позивачем у справі є не прокурор, а Харківська міська рада, а тому і відповідний розподіл судових витрат повинен здійснюватися з урахуванням належного позивача.

Ухвалою суду від 22.01.2025 учасників справи було повідомлено про те, що судове засідання, призначене на 21.01.2025 не відбулось у зв`язку з перебуванням судді О.В. Погорелової на лікарняному та повідомлено, що судове засідання відбудеться 30.01.2025 о 09:30.

У судовому засіданні 30.01.2025 прокурор проти задоволення заяви заперечував та просив суд відмовити у її задоволенні.

Присутній у судовому засіданні представник відповідачки підтримав заяву та просив суд її задовольнити.

Представник позивача у судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 244 ГПК України неприбуття в судове засідання, осіб, які належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи.

Суд враховує, що учасники справи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, що підтверджується довідками про доставлення ухвали суду до їх електронних кабінетів в підсистемі "Електронний суд" ЄСІТС.

Розглянувши подану заяву, суд дійшов висновку про її задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (стаття 16 ГПК України).

Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості; ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Згідно зі ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Згідно з ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, відповідачем надано до суду ордер серії АХ №1226436 від 13.12.2024, свідоцтво серії ДН №5289 від 17.12.2018 про право на зайняття адвокатською діяльністю, договір про надання правової (правничої) допомоги від 14.09.2023, додаткова угода до договору про надання правової (правничої) допомоги №922-1558-24 від 05.12.2024, акт виконаних робіт №INV-000017 від 24.12.2024, акт виконаних робіт №INV-000030 від 07.01.2025, детальний опис наданих послуг (правової допомоги) від 07.01.2025, рахунок №INV-000017 від 24.12.2024, платіжна інструкція №@2PL803782 від 24.12.2024 на суму 18 000,00 грн, рахунок №INV-000030 від 07.01.2025, платіжна інструкція №0.0..1 від 07.01.2025 на суму 5 152,00 грн, рішення №13/17 від 21.07.2021 Ради адвокатів Харківської області про розгляд звернень адвокатів Харківщини стосовно необхідності перегляду розробки (мінімальних) ставок адвокатського гонорару.

Дослідивши зазначені докази, суд вважає їх достатніми для підтвердження факту надання адвокатом професійної правничої допомоги.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 126 ГПК України).

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 ГПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 ГПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 126 ГПК України).

Загальне правило розподілу судових витрат визначене у частині 4 статті 129 ГПК України, згідно приписів якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Разом із тим, у частині 5 статті 129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема, відповідно до частини 5 статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Разом з цим, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 126 ГПК України). Така правова позиція викладена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 05.11.2019 у справі № 908/2348/18.

Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

Отже, для встановлення розумного розміру наданих послуг адвоката слід надати належну правову оцінку договору у сукупності з іншими доказами, складністю справи та виконання адвокатом робіт (наданих послуг), витраченим часом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг та виконання робіт, ціною позову та (або) значення справи. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Подані відповідачкою до суду документи досліджені судом та визнаються належними доказами понесених відповідачкою судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 23 152,00 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У даному випадку, при вирішенні питання щодо стягнення витрат на правову допомогу, суд враховує категорію справи, предмет спору, складність справи, здійсненні адвокатом відповідача дії та складені документи у справі.

Враховуючи принципи співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг, беручи до уваги критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, суд вважає, що 23 152,00 грн відповідних витрат становлять співмірні і розумні витрати відповідачки на професійну правничу допомогу у даній справі.

При цьому, суд відхиляє заперечення прокурора щодо покладення на нього судових витрат, оскільки положення статей 123, 129 ГПК України визначають загальний порядок розподілу судових витрат між сторонами у справі та іншими учасниками справи, що ґрунтується на засаді обов`язковості відшкодування судових витрат особи, на користь якої ухвалено судове рішення, за рахунок іншої особи, яка в цьому спорі виступає її опонентом. За змістом статей 42, 46, 53, 56 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, набуває статусу сторони у справі - позивача лише у випадках, передбачених процесуальним законом, однак у разі відкриття провадження у справі за поданим ним позовом він має ті ж права та обов`язки, що їх має позивач, за винятком права укладати мирову угоду. Звертаючись із позовом в інтересах держави, прокурор є суб`єктом сплати судового збору та самостійно здійснює права та виконує обов`язки, пов`язані з розподілом судових витрат (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05.10.2022 у справі №923/199/21).

Керуючись ст. ст. 123, 126, 129, 232-235, 240, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 про стягнення витрат на правову (правничу) допомогу - задовольнити.

Стягнути з Харківської обласної прокуратури (61001, м. Харків, вул. Богдана Хмельницького, 4, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) 23 152,00 грн. судових витрат, понесених відповідачкою на надання правничої допомоги.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ст.ст. 256, 257 ГПК України, рішення може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Прокурор - Керівник Салтівської окружної прокуратури м. Харкова (61038, м. Харків, вул. Маршала Батицького, 23).

Позивач - Харківська міська рада (61003, м. Харків, м. Конституції, 7, ).

Відповідач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ).

Повне рішення підписано 05 лютого 2025 року.

Суддя О.В. Погорелова