РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

13.02.2025Справа № 910/9529/24

Господарський суд міста Києва у складі судді Васильченко Т.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи №910/9529/24

За позовом Фізичної особи-підприємця Руснака Олександра Івановича

до Державного підприємства «Український державний науково-дослідний інститут проектування міст «Дніпромісто» імені Ю. Білоконя

про стягнення 26956,91 грн

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Руснак Олександр Іванович (далі - позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Державного підприємства «Український державний науково-дослідний інститут проектування міст «Дніпромісто» імені Ю. Білоконя (далі - відповідач) про стягнення 26956,91 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, в порушення взятих на себе зобов`язань за договором про виконання топографічних робіт №2023-127 від 05.10.2023 не в повному обсязі розрахувався за виконані роботи, у зв`язку з чим позивачем заявлено до стягнення основний борг у розмірі 25000,00 грн, інфляційні втрати у розмірі 1436,06 грн та 3% річних у розмірі 520,85 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.09.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №910/9529/24 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

01.10.2024 року через відділ діловодства суду від Державного підприємства «Український державний науково-дослідний інститут проектування міст «Дніпромісто» імені Ю. Білоконя надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач вказав, що ним після відкриття провадження у даній справі сплачено на користь позивача суму основного боргу у розмірі 25000,00 грн та заперечив проти стягнення 3% річних та інфляційних втрат так як несвоєчасна сплата заборгованості по договору була зумовлена скрутним фінансовим становищем відповідача, у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації проти України.

Позивач своїм правом на подання відповіді на відзив, як то передбачено приписами статті 166 Господарського процесуального кодексу України не скористався.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення до нього, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

05.10.2023 року між Фізичною особою-підприємцем Руснаком Олександром Івановичем (далі - виконавець) та Державним підприємством «Український державний науково-дослідний інститут проектування міст «Дніпромісто» імені Ю. Білоконя (далі - замовник) було укладено договір про виконання топографічних робіт №2023-127 (далі - договір), за умовами пункту 1.1 якого замовник в порядку та на умовах, визначених цим договором доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання виконати роботи по виготовленню топографічного плану масштабу 1:500 з погодженням місць розміщення інженерних комунікацій з відповідними експлуатуючими організаціями на земельну ділянку орієнтованою площею 1,1 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до пункту 1.2 договору строк здачі робіт за договором - 1 (один) місяць з дня підписання договору.

Згідно пункту 2.1 договору виконавець виготовляє топографічний план 1:500 на умовах визначених п. 1 цього договору.

Вартість робіт за цим договором становить 35000 (тридцять п`ять тисяч гривень 00 коп.) без ПДВ. Замовник авансом сплачує 70% (сімдесят відсотків - 24500 грн 00 коп. (двадцять чотири тисячі п`ятсот гривень 00 коп.) від суми вартості робіт. Інші 30% (тридцять відсотків - 10500 грн 00 коп. (десять тисяч п`ятсот гривень 00 коп.) від суми вартості робіт замовник сплачує протягом п`яти робочих днів з дня прийому-передачі виконаних робіт (пункт 2.2.1 договору).

За умовами пункту 3.1 договору сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором, якщо це невиконання або неналежне виконання є наслідком непереборної сили, що перешкоджає виконанню зобов`язань (форс-мажор). Сторона, що посилається на форс-мажорні обставини повинна надати іншій стороні довідку Торгово-Промислової палати України про настання таких обставин.

Пунктом 4.1 договору встановлено, що по завершенні робіт виконавець передає замовнику топографічний план масштабу 1:500 з погодженням місць розміщення інженерних комунікацій з відповідними експлуатуючими організаціями. Підтвердженням передачі замовнику результатів виконаних робіт є підписаний уповноваженими особами та скріплений печатками сторін акт прийому-передачі виконаних робіт.

У додатку №1 до договору №2023-127 від 05.10.2023 протокол погодження договірної ціни на виконання топографічних робіт (далі - додаток №1, протокол), сторонами було досягнуто угоди про розмір оплати робіт по розробці топографічного плану 1:500 на суму 35000,00 грн без ПДВ. Згідно розділу 2 договору №2023-127 від 05.10.2023 оплата робіт здійснюється поетапно: перший етап: 70 % вартості робіт, що становить 24500 грн 00 коп. без ПДВ від суми вартості робіт замовник сплачує авансом протягом 3-х банківських днів з моменту підписання сторонами договору; другий етап: 30% вартості робіт, що становить 10500 грн 00 коп. без ПДВ оплачується протягом 3-х банківських днів з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі виконаних робіт, передбаченого п. 4.1 цього договору.

На виконання умов договору, позивачем було виконано та передано замовнику топографічний плану масштабу 1:500 з погодженням місць розміщення інженерних комунікацій з відповідними експлуатуючими організаціями на земельну ділянку орієнтованою площею 1,1 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною вартістю 35000,00 грн без ПДВ, що підтверджується актом прийому-передачі виконаних робіт від 04.11.2023, який підписаний сторонами без зауважень та заперечень.

Про належне виконання позивачем своїх зобов`язань за договором свідчить і відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення позивачем умов договору.

Позаяк, відповідач свої зобов`язання щодо оплати отриманих послуг виконав частково, у зв`язку з чим виник борг в сумі 25000,00 грн, що і стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статей 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

При цьому, зобов`язання в силу вимог статті 525 та частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься у частині 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором надання послуг, а відповідно до частини 1 статті 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з частиною 1 статті 902 Цивільного кодексу України, виконавець повинен надати послугу особисто, а замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст. 903 Цивільного кодексу України).

Положенням статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У додатку №1 до договору №2023-127 від 05.10.2023 протокол погодження договірної ціни на виконання топографічних робіт, сторонами було погоджено порядок оплати, а саме: перший етап: 70 % вартості робіт, що становить 24500 грн 00 коп. без ПДВ від суми вартості робіт замовник сплачує авансом протягом 3-х банківських днів з моменту підписання сторонами договору; другий етап: 30% вартості робіт, що становить 10500 грн 00 коп. без ПДВ оплачується протягом 3-х банківських днів з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі виконаних робіт, передбаченого п. 4.1 цього договору.

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України та змісту умов договору, строк виконання відповідачем грошового зобов`язання з оплати наданих послуг за на момент розгляду справи настав.

Втім, відповідач свого обов`язку щодо повної та своєчасної оплати наданих послуг за договором не виконав, сплативши лише 10000,00 грн.

Тоді як, частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Порушенням зобов`язання, у відповідності до статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відтак, враховуючи, що факт порушення відповідачем своїх зобов`язань за договором в частині своєчасної та повної оплати отриманих послуг підтверджений матеріалами справи, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги в частині стягнення основного боргу в розмірі 25000,00 грн.

У той же час, у вересні 2024 року відповідач сплатив за договором про виконання топографічних робіт №2023-127 від 05.10.2023 - 25000,00 грн, про що свідчить платіжна інструкція №802 від 03.09.2024.

За приписами пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, те благо (річ, право, інше майно), з приводу якого виник спір.

У даному випадку, предметом спору є стягнення з відповідача наявної заборгованості за надані послуги в розмірі 25000,00 грн.

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми Господарського процесуального кодексу можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи.

Враховуючи, що предмет спору (в частині стягнення наявного боргу в розмірі 25000,00 грн) припинив своє існування (у вересні 2024) після звернення позивача з даним позовом до суду (позов поданий до Господарського суду міста Києва 01.08.2024), суд дійшов висновку про закриття провадження у справі в частині стягнення основного боргу у розмірі 25000,00 грн.

При цьому, закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України можливе, якщо предмет спору був відсутній як на момент звернення з позовом, так і на момент ухвалення судом першої інстанції судового рішення.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20.09.2021 у справі № 638/3792/20 та від 14.09.2022 у справі №914/3112/20.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховний Суд №910/12604/18 від 01.10.2019).

Відтак, оскільки відповідач прострочив оплату за отримані послуги, позивачем нараховано та заявлено до стягнення 3% річних у розмірі 520,85 грн та інфляційні втрати у розмірі 1436,06 грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних, у визначений період, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині, в сумі 515,55 грн, за розрахунком суду, оскільки позивачем не було враховано положення статей 253, 254 Цивільного кодексу України та обрахунок строку на оплату здійснювався у календарних днях, а не у банківських, як передбачено умовами договору, в іншій частині цих позовних вимог позивачу належить відмовити.

У той же час, за розрахунком суду, розмір інфляційних втрат за заявлений позивачем період є більшим ніж заявлено останнім, однак, враховуючи принцип диспозитивності господарського процесу та те, що при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог, інфляційні втрати підлягають стягненню у заявленому позивачем розмірі.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків, як і не надано належних доказів на підтвердження відсутності прострочення сплати боргу.

При цьому, суд відхиляє доводи відповідача про те, що прострочення оплати отриманих послуг відбулося через повномасштабну збройну агресію Російської Федерації проти України, оскільки станом на момент укладення договору та надання позивачем обумовлених договором послуг, обставини збройної агресії Російської Федерації вже існували і відповідач мав враховувати це укладаючи договір та погоджуючи строки виконання своїх зобов`язань щодо оплати отриманих послуг. До того ж, посилаючись на скрутний фінансовий стан відповідачем не подано суду жодних доказів в його підтвердження.

Приймаючи до уваги наведене вище у сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Руснака Олександра Івановича підлягають частковому задоволенню.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Водночас, під час розподілу судових витрат судом враховано, що оскільки відповідач сплатив суму основного боргу після пред`явлення позову, що й стало підставою для закриття провадження у справі в цій частині, витрати зі сплати судового збору в частині основного боргу, понесені позивачем, покладаються на відповідача.

Аналогічна за змістом позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.10.2024 у справі №910/13208/23.

Керуючись статтями 13, 74, 76-80, 129, 232, 236-242, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Провадження у справі в частині стягнення основного боргу в розмірі 25000,00 грн закрити.

2. В іншій частині позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Руснака Олександра Івановича до Державного підприємства «Український державний науково-дослідний інститут проектування міст «Дніпромісто» імені Ю. Білоконя задовольнити частково.

3. Стягнути з Державного підприємства «Український державний науково-дослідний інститут проектування міст «Дніпромісто» імені Ю. Білоконя (01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 26; ідентифікаційний код 02497720) на користь Фізичної особи-підприємця Руснака Олександра Івановича ( АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) 3% річних у розмірі 515 (п`ятсот п`ятнадцять) грн 55 коп., інфляційні втрати у розмірі 1436 (одна тисяча чотириста тридцять шість) грн 06 коп. та судовий збір у розмірі 3027 (три тисячі двадцять сім) грн 40 коп.

4. Видати наказ позивачу після набрання рішенням суду законної сили.

5. В решті позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржено до апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 13.02.2025.

СуддяТ.В. Васильченко