УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

м. Київ

05.02.2025Справа № 910/1226/25

За заявою Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д)

про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Фізичної особи-підприємця Павленка Олександра Віталійовича ( АДРЕСА_1 ) заборгованості у розмірі 40 851, 34 грн

Суддя Бондаренко - Легких Г. П.

Без виклику представників.

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (заявник) звернулось до Господарського суду міста Києва із заявлю про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Фізичної особи-підприємця Павленка Олександра Віталійовича (боржник) заборгованості у розмірі 40 851, 34 грн.

Заява про видачу судового наказу обґрунтована неналежним виконанням боржником грошових зобов`язань за кредитною послугою «Кредитний ліміт на поточний рахунок фізичної особи-підприємця «Підприємницький» згідно заявки №-L3F від 27.09.2023.

Розглянувши подану заяву про видачу судового наказу та додані до неї документи, суд дійшов до висновку про відмову у видачі судового наказу, з огляду на наступне.

Згідно пунктів 1, 8 ч. 1 ст. 152 ГПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушенням вимог статті 150 цього Кодексу та із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Відповідно до ч. 1 та ч.3 ст. 150 Господарського процесуального кодексу України заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником. До заяви про видачу судового наказу додаються:

1) документ, що підтверджує сплату судового збору;

2) документ, що підтверджує повноваження представника, - якщо заява підписана представником заявника;

3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості;

4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Суд звертає увагу заявника на положення ч. 2 ст. 12 ГПК України, відповідно до яких наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Наявність спору про право, яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб`єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб`єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов`язок перед заявником (кредитором); із доданих документів вбачається пропуск позовної давності. Така вимога може бути вирішена лише у позовному провадженні. Разом із тим лише той факт, що договірні зобов`язання не виконуються, без обґрунтування причин, не вважається наявністю спору про право.

Таким чином, для задоволення заяви про видачу судового наказу, суд повинен перевірити виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу, на підставі викладених у ній обставин та доданих до заяви доказів. Звертаючись із заявою про видачу судового наказу, заявник повинен, в тому числі, подати документи, що свідчать про безспірність його вимог.

Наведене зумовлено тим, що під час розгляду заяви про видачу судового наказу суд не розглядає справу по суті, не встановлює обставин справи та не здійснює оцінку доказів щодо їх змагальності та достовірності, адже наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у господарському судочинстві, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Заявник стверджує, що 27.09.2023 ФОП Павленко Олександр Віталійович підписав заяву про надання Кредиту за послугою "Кредитний ліміт на поточний рахунок фізичної особи-підприємця "Підприємницький" шляхом встановлення кредитного ліміту на рахунку НОМЕР_1 на умовах, які зазначені в заяві №-L3F від 27.09.2023.

Підписанням цієї заяви Клієнт на підставі ст. 634 Цивільного кодексу України у повному обсязі приєднується до Умов та Правил надання послуги "Кредитний ліміт на поточний рахунок фізичної особи-підприємця "Підприємницький", що розміщені на офіційному сайті АТ КБ "Приватбанк" у мережі Інтернет за адресою https://privatbank.ua/terms, та які разом із Заявою на відкриття рахунку та анкетою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (далі - Умови), цією заявкою становлять кредитний договір між Банком та Клієнтом, примірник якого Клієнт отримав шляхом самостійного роздрукування.

Таким чином, заявник у заяві про видачу судового наказу зазначив, що виконав свої зобов`язання згідно Кредитного договору надавши боржнику кредитний ліміт у розмірі 25 000, 00 грн з 12.09.2024 строком на 12 місяців з можливістю пролонгації, з урахуванням пунктів 3.2.6.5.1. та 3.2.6.5.3. Заявки.

Далі по тексту заяви про видачу судового наказу заявник зазначає: «…починаючи з 09.07.2024, у Боржника 27.09.2024 виникло зобов`язання повернути Банку всю суму фактично отриманого кредиту…».

Однак, матеріали заяви про видачу судового наказу не містять жодних доказів на підтвердження надання боржнику кредитного ліміту у розмірі 25 000, 00 грн як 27.09.2023 так і 12.09.2024.

Згідно наданої суду Виписки по рахунку боржника з 27.09.2023 по 14.01.2025 вбачається, що 01.02.2024 проведено платіж з призначенням «Винесення кред. на простр. згідно договору реф. 9RK9L3FOZNRO» у розмірі 100 000, 00 грн. Втім, стягнення заборгованості по договору, що зазначений у призначенні такого платежу не є предметом стягнення за заявою про видачу судового наказу.

Більше того, зазначаючи про надання кредитного ліміту у розмірі 25 000, 00 грн заявник просить стягнути по тілу кредиту (тобто без процентів за користування кредитом тощо) суму коштів у розмірі 40 851, 34 грн, що значно перевищує суму кредитного ліміту про яку зазначає заявник у заяві про видачу судового наказу.

Таким чином, матеріали поданої заяви не містять доказів виконання заявником обов`язку з надання кредитного ліміту у заявленому розмірі, настання строку виконання обов`язку боржника щодо повернення кредиту, а відтак із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги заявника на суму 40 851, 34 грн, що згідно з п. 8 ч. 1 ст. 152 ГПК України є підставою для відмови заявнику у видачі судового наказу.

У відповідності до ч. 2 ст. 152 ГПК України передбачено, що про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Згідно з приписів ст. 153 ГПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Керуючись ст. ст. 150, 152, 153, 234 ГПК України, господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити Акціонерному товариству комерційний банк "ПриватБанк" у видачі судового наказу.

2. Дана ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею. Ухвалу може бути оскаржено у встановленому законодавством України порядку.

Суддя Г. П. Бондаренко - Легких