ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.01.2025м. ДніпроСправа № 904/5114/24

За позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

до Фізичної особи підприємця Нечитайла Сергія Михайловича ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 )

про стягнення 47 913,47 доларів США (1 978 735,27 гривень)

Суддя Дичко В.О.

Секретар судового засідання Жукова К.Д.

Представники:

від позивача: Терехов М.С., адвокат (ордер серії АІ № 1747834 від 13.11.2024)

від відповідача: Ямковий В.І., адвокат (ордер серії АЕ № 1337584 від 05.12.2024)

СУТЬ СПОРУ:

ОСОБА_1 звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Фізичної особи - підприємця Нечитайла Сергія Михайловича про стягнення 47 913,47 доларів США (1 978 735,27 грн), у тому числі збитків у сумі 44 000 доларів США та 3% річних у сумі 3 913,47 доларів США.

Судові витрати просить покласти на відповідача.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що Фізичною особою - підприємцем Нечитайлом Сергієм Михайловичем не виконано належним чином договір транспортного перевезення вантажу (транспортного експедирування), а саме: відповідач отримав вантаж на перевезення, проте грошові кошти, одержані від покупців, не передав позивачу.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 04.12.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 904/5114/24, підготовче засідання призначено на 19.12.2024 о 10:30 год.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 19.12.2024 відкладено підготовче засідання у справі № 904/5114/24 на 14.01.2025 о 10:30 год.

20 грудня 2024 року через підсистему «Електронний суд» до Господарського суду Дніпропетровської області від Фізичної особи підприємця Нечитайла Сергія Михайловича надійшов відзив на позовну заяву, в якому заперечує щодо наведених Буцьким Євгенієм Володимировичем обставин та правових підстав позову. Відповідач повідомляє, що не укладав договір транспортного експедирування з позивачем, оскільки сторони не досягли згоди з усіх істотних умов договору транспортного експедирування як господарського договору, а тому такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Указує, що істотні умови, передбачені законом, відсутні в наданих Буцьким Євгенієм Володимировичем скриншотах листувань, що свідчить про їх неузгодження сторонами. Також Фізична особа підприємець Нечитайло Сергій Михайлович заперечує факт перебування у трудових відносинах з водієм ОСОБА_2 та наголошує, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження цього факту. Щодо опитування відповідача в порядку ст. 90 Господарського процесуального кодексу Фізична особа підприємець Нечитайло Сергій Михайлович вважає за необхідне скористатися своїм правом не давати показання стосовно себе, оскільки наявні законні підстави для відмови від давання показань та надання відповідей на питання, поставлені позивачем у порядку письмового опитування.

26 грудня 2024 року через підсистему «Електронний суд» до Господарського суду Дніпропетровської області від Буцького Євгенія Володимировича надійшла відповідь на відзив, у якій повідомляється, що під час звернення до поліції на лінію 102 відповідач повідомив саме про зникнення водія ОСОБА_2 , який працював у Нечитайла Сергія Михайловича.

Крім того, 26.12.2024 через підсистему «Електронний суд» до Господарського суду Дніпропетровської області від позивача надійшло клопотання про зобов`язання Фізичної особи підприємця Нечитайла Сергія Михайловича надати відповіді на питання в порядку статей 88, 90 Господарського процесуального кодексу України. Наполягає, що відповідно до ч. 6 ст. 90 Господарського процесуального кодексу України за наявності підстав для відмови від відповіді учасник справи повинен повідомити про відмову іншого учасника та суд у строк для надання відповіді на запитання; суд за клопотанням іншого учасника справи може визнати підстави для відмови відсутніми та зобов`язати учасника справи надати відповідь. Оскільки відповідач не надав заяву свідка та особисто не повідомив причини відмови в наданні відповідей, Буцький Євгеній Володимирович просить суд постановити ухвалу про зобов`язання Фізичної особи підприємця Нечитайла Сергія Михайловича виконати вимоги статей 88, 90 Господарського процесуального кодексу України.

31 грудня 2024 року через підсистему «Електронний суд» до Господарського суду Дніпропетровської області від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких звертає увагу суду, що позивач жодним чином не спростував доводи Фізичної особи підприємця Нечитайла Сергія Михайловича щодо відсутності згоди з усіх істотних умов договору транспортного експедирування як господарського договору та не надав доказів погодження сторонами істотних умов, узгодження яких було обов`язковим.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 14.01.2025 відмовлено в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зобов`язання Фізичної особи підприємця Нечитайла Сергія Михайловича надати відповіді на питання в порядку статей 88, 90 Господарського процесуального кодексу України, закрито підготовче провадження у справі №904/5114/24 та призначено справу до розгляду по суті в судовому засіданні на 30.01.2025 о 12:00год.

17 січня 2025 року через підсистему «Електронний суд» до Господарського суду Дніпропетровської області від ОСОБА_1 надійшла заява про відвід судді Дичку Володимиру Олександровичу у справі № 904/5114/24.

Розпорядженням керівника апарату Господарського суду Дніпропетровської області № 17 від 20.01.2025 на підставі п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначений повторний автоматизований розподіл зазначеної вище заяви про відвід судді.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.01.2025 справу № 904/5114/24 передано судді Мельниченко І.Ф. для вирішення питання про відвід.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 21.01.2025 відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Дичку Володимиру Олександровичу у справі № 904/5114/24.

У судовому засіданні 30.01.2025 протокольними ухвалами задоволено клопотання позивача від 29.01.2025 про поновлення строку на подання додаткових доказів та долучення їх до матеріалів справи, а також відповідно до ч. 2 ст. 87, ч. 1 ст. 89 Господарського процесуального кодексу України відмовлено в задоволенні усного клопотання представника Буцького Євгенія Володимировича про виклик як свідка відповідача.

У судовому засіданні 30.01.2025 присутній у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та просив задовольнити позов у повному обсязі.

Представник Фізичної особи підприємця Нечитайла Сергія Михайловича, присутній у судовому засіданні 30.01.2025 у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, заперечував проти позовних вимог та просив відмовити в позові в повному обсязі.

Ураховуючи предмет та підстави позову в даній справі, суд дійшов висновку, що матеріали справи містять достатньо доказів, необхідних для вирішення спору по суті та прийняття обґрунтованого рішення.

У порядку ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України в судовому засіданні 30.01.2025 проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши подані документи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Предметом доказування в даній справі є обставини, пов`язані з належним укладенням договору транспортного експедирування, погодженням умов договору, строку його дії, порядку та строків наданих послуг, порядку та строків оплати, підтвердження виконання робіт, підтвердження факту отримання відповідачем товару, допущення невиконання зобов`язань, настання строку оплати, наявність підстав для стягнення збитків і 3% річних.

08 вересня 2021 року між Фізичною особою підприємцем Буцьким Євгенієм Володимировичем (далі постачальник) та Карчистистим Юрієм Леонідовичем (далі замовник) укладено договір постачання сонячної електростанції № 08092021 (а.с. 27-30, далі Договір від 08.09.2021), згідно з пунктом 1.1 якого в порядку та на умовах даного договору постачальник зобов`язується продати замовнику, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити систему сонячної електростанції.

Відповідно до пункту 1.2 Договору від 08.09.2021 кількість, асортимент і технічні характеристики обладнання вказуються у специфікації № 1, яка є невід`ємним додатком даного договору.

Згідно з пунктом 2.1 Договору від 08.09.2021 вартість обладнання вказується у специфікації № 1, яка є невід`ємною частиною даного договору.

Відповідно до пункту 3.1 Договору від 08.09.2021 оплата обладнання здійснюється наступним чином:

Протягом 1 (одного) банківського дня від дати підписання даного договору замовник оплачує постачальнику передплату в розмірі 10% вартості обладнання та додаткових послуг, наприклад, збільшення вхідної потужності (якщо такі є). Решта вартості обладнання оплачується постачальнику по факту його отримання замовником. Будівельні роботи та витратні матеріали замовник оплачує по факту закінчення монтажу та запуску станції.

Згідно з пунктом 4.1 Договору від 08.09.2021 постачальник зобов`язується поставити замовникові систему сонячної електростанції відповідно до умов даного договору в строки, які вказані в специфікації № 1. Як правило, термін поставки обладнання та будівельні роботи становить орієнтовно 30 робочих днів з моменту внесення замовником передоплати (п. 3.1) за обладнання за умови погодження термінів із замовником.

Згідно з пунктом 4.2 Договору від 08.09.2021 поставка обладнання буде виконуватися за адресою і на умовах, зазначених в специфікації № 1 до цього договору.

Відповідно до пункту 9.1 Договору від 08.09.2021 цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до закінчення гарантійного терміну обслуговування протягом 36 місяців, який набуває чинності з дня підписання акта виконаних робіт. У будь-якому випадку договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Суд зауважує, що в розділі «Реквізити сторін» Договору від 08.09.2021 замовником указаний «Карчистий Юрій Леонідович» замість «Карчистистий Юрій Леонідович», який зазначений на початку даного договору.

Крім того, копії специфікації № 1 до Договору від 08.09.2021 та акта виконаних робіт за цим договором позивачем до суду не надані.

07 листопада 2021 року між Фізичною особою підприємцем Буцьким Євгенієм Володимировичем (далі постачальник) та Дяковим Віктором Михайловичем (далі замовник) укладено договір постачання сонячної електростанції № 07112021.01 (а.с. 34-35, далі Договір від 07.11.2021), згідно з пунктом 1.1 якого в порядку та на умовах даного договору постачальник зобов`язується продати замовнику, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити систему сонячної електростанції.

Відповідно до пункту 1.2 Договору від 07.11.2021 кількість, асортимент і технічні характеристики обладнання вказуються у специфікації № 1, яка є невід`ємним додатком даного договору.

Згідно з пунктом 2.1 Договору від 07.11.2021 вартість обладнання вказується у специфікації № 1, яка є невід`ємною частиною даного договору.

Відповідно до пункту 3.1 Договору від 07.11.2021 оплата обладнання здійснюється наступним чином:

Протягом 1 (одного) банківського дня від дати підписання даного договору замовник оплачує постачальнику передплату в розмірі 10% вартості обладнання та додаткових послуг, наприклад, збільшення вхідної потужності (якщо такі є). Решта вартості обладнання оплачується постачальнику по факту його отримання замовником. Будівельні роботи та витратні матеріали замовник оплачує по факту закінчення монтажу та запуску станції.

Згідно з пунктом 4.1 Договору від 07.11.2021 постачальник зобов`язується поставити замовникові систему сонячної електростанції відповідно до умов даного договору в строки, які вказані в специфікації № 1. Як правило, термін поставки обладнання та будівельні роботи становить орієнтовно 30 робочих днів з моменту внесення замовником передоплати (п. 3.1) за обладнання за умови погодження термінів із замовником.

Згідно з пунктом 4.2 Договору від 07.11.2021 поставка обладнання буде виконуватися за адресою і на умовах, зазначених в специфікації № 1 до цього договору.

Відповідно до пункту 9.1 Договору від 07.11.2021 цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до закінчення гарантійного терміну обслуговування протягом 36 місяців, який набуває чинності з дня підписання акта виконаних робіт. У будь-якому випадку договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Згідно зі специфікацією № 1 до Договору від 07.11.2021 (а.с. 36) сторонами погоджено 12позицій на загальну суму 19 635 (дев`ятнадцять тисяч шістсот тридцять п`ять) доларів США. Указана специфікація скріплена підписами сторін. Відповідно до зазначеної специфікації обладнання доставляється замовнику за адресою: м. Лиман, вул. Запорізька, 118; орієнтовна дата поставки обладнання: 10 грудня 2021 року.

Суд зауважує, що копія акта виконаних робіт за даним договором позивачем до суду не надана.

09 листопада 2021 року між Фізичною особою підприємцем Буцьким Євгенієм Володимировичем (далі постачальник) та Щегловим Дмитром Олександровичем (далі замовник) укладено договір постачання сонячної електростанції № 09112021.02 (а.с. 31-32, далі Договір від 09.11.2021), згідно з пунктом 1.1 якого в порядку та на умовах даного договору постачальник зобов`язується продати замовнику, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити систему сонячної електростанції.

Відповідно до пункту 1.2 Договору від 09.11.2021 кількість, асортимент і технічні характеристики обладнання вказуються у специфікації № 1, яка є невід`ємним додатком даного договору.

Згідно з пунктом 2.1 Договору від 09.11.2021 вартість обладнання вказується у специфікації № 1, яка є невід`ємною частиною даного договору.

Відповідно до пункту 3.1 Договору від 09.11.2021 оплата обладнання здійснюється наступним чином:

Протягом 1 (одного) банківського дня від дати підписання даного договору замовник оплачує постачальнику передплату в розмірі 10% вартості обладнання та додаткових послуг, наприклад, збільшення вхідної потужності (якщо такі є). Решта вартості обладнання оплачується постачальнику по факту його отримання замовником. Будівельні роботи та витратні матеріали замовник оплачує по факту закінчення монтажу та запуску станції.

Згідно з пунктом 4.1 Договору від 09.11.2021 постачальник зобов`язується поставити замовникові систему сонячної електростанції відповідно до умов даного договору в строки, які вказані в специфікації № 1. Як правило, термін поставки обладнання та будівельні роботи становить орієнтовно 30 робочих днів з моменту внесення замовником передоплати (п. 3.1) за обладнання за умови погодження термінів із замовником.

Згідно з пунктом 4.2 Договору від 09.11.2021 поставка обладнання буде виконуватися за адресою і на умовах, зазначених в специфікації № 1 до цього договору.

Відповідно до пункту 9.1 Договору від 09.11.2021 цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до закінчення гарантійного терміну обслуговування протягом 36 місяців, який набуває чинності з дня підписання акта виконаних робіт. У будь-якому випадку договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Згідно зі специфікацією № 1 до Договору від 09.11.2021 (а.с. 33) сторонами погоджено 12позицій на загальну суму 21 413 (двадцять одна тисяча чотириста тринадцять) доларів США. Указана специфікація скріплена підписами сторін. Відповідно до зазначеної специфікації обладнання доставляється замовнику за адресою: м. Дружківка, вул. Белякова (Пасічна), 67; орієнтовна дата поставки обладнання: 20 листопада 2021 року.

Суд зауважує, що копія акта виконаних робіт за даним договором позивачем до суду не надана.

За твердженням Буцького Євгенія Володимировича, для поставки товару, який є предметом наведених договорів, позивач залучив Фізичну особу підприємця Нечитайла Сергія Михайловича. Буцький Євгеній Володимирович указує, що з відповідачем склались довготривалі господарські відносини, а саме: Фізична особа підприємець Нечитайло Сергій Михайлович виконував замовлення позивача щодо перевезення сонячних панелей територією України. За поставлені сонячні панелі від замовників Буцького Євгенія Володимировича відповідач отримував грошові кошти, які потім передавав позивачу. За свої послуги з перевезення вантажу Фізична особа підприємець Нечитайло Сергій Михайлович отримував плату. Отже, Буцький Євгеній Володимирович стверджує, що зазначені правовідносини містять усі елементи договору транспортного перевезення вантажу (транспортного експедирування).

За твердженням позивача, листування між Буцьким Євгенієм Володимировичем та відповідачем здійснювалось з використанням месенджера «Viber» (а.с. 38-40). У матеріалах справи наявні скриншоти (знімки зображень екрану мобільного телефону) листування з «Рохла Машина Сергей», «Сергей Машина Р…».

Позивач стверджує, що в повідомленнях месенджера «Viber» (а.с. 38-40) містяться істотні умови виконання договору транспортного експедирування, передбаченого ст. 929 Цивільного кодексу України: адреси доставки, вантаж, сума, яка підлягає отриманню за вантаж та поверненню, а також розмір вартості послуг за виконання договору. Буцький Євгеній Володимирович стверджує, що вказані умови відповідач погодив, оскільки підтвердив маршрут (а.с. 38-39).

За твердженням позивача, 23.11.2021 залучений водій Червотока Сергій Борисович, який на автомобілі DAF, реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 , мав виконати замовлення. Далі 25.11.2021 Фізична особа підприємець Нечитайло Сергій Михайлович повідомленням месенджера «Viber» (а.с. 40) підтвердив виконання зобов`язання та отримання грошових коштів, які мав передати 26.11.2021 Буцькому Євгенію Володимировичу. Як стверджує позивач, спілкування відбувалось за раніше узгодженою формою.

Буцький Євгеній Володимирович повідомив суду, що відповідач грошові кошти, отримані від замовників, не передав, натомість повідомив, що водій Червотока Сергій Борисович залишив відчиненим автомобіль та зник, грошових коштів у салоні автомобіля не було.

Позивач стверджує, що наведені обставини свідчать про укладення між Фізичною особою підприємцем Буцьким Євгенієм Володимировичем та Фізичною особою підприємцем Нечитайлом Сергієм Михайловичем договору транспортного експедирування. Оскільки умови даного договору не виконано в повному обсязі, а саме: не передано грошові кошти замовнику послуг, це і стало причиною звернення до суду з позовною заявою.

Відповідач з доводами позивача не погоджується та заперечує проти позовних вимог у повному обсязі.

Фізична особа - підприємець Нечитайло Сергій Михайлович оспорює факт укладання договору транспортного експедирування з Фізичною особою підприємцем Буцьким Євгенієм Володимировичем, оскільки не укладав з позивачем зазначений договір, сторони не досягли згоди з усіх істотних умов договору транспортного експедирування як господарського договору, а тому такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Відповідач указує, що норми Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» вимагають укладання договору про транспортне експедирування саме в письмовій формі. При цьому на підтвердження обставин укладення такого виду договору доказуванню підлягають 2 основні обставини: або наявність у сторін єдиного документа у вигляді письмового договору, або наявність належним чином оформлених письмових доказів укладення такого договору у спрощеній формі, а також виконання договору експедитором і прийняття виконання замовником, належних та допустимих доказів чого Буцьким Євгенієм Володимировичем не надано.

На доводи позивача, що в листуванні в месенджері «Viber», яке відображено на скриншотах, перелічені істотні умови договору транспортного експедирування, передбачені ст. 929 Цивільного кодексу України, Фізична особа підприємець Нечитайло Сергій Михайлович посилається на ст.9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність», згідно з якою за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договір транспортного експедирування укладається у письмовій формі. Істотними умовами договору транспортного експедирування є: відомості про сторони договору: …для фізичних осіб громадян України: прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання із зазначенням адреси та індивідуальний ідентифікаційний номер у Державному реєстрі фізичних осіб платників податків та інших обов`язкових платежів…; вид послуги експедитора; вид та найменування вантажу; права, обов`язки сторін; відповідальність сторін, у тому числі в разі завдання шкоди внаслідок дії непереборної сили; розмір плати експедитору; порядок розрахунків; пункти відправлення та призначення вантажу; порядок погодження змін маршруту, виду транспорту, вказівок клієнта; строк (термін) виконання договору; а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Таким чином, відповідач вважає, що законом чітко визначено перелік істотних умов, узгодження яких є обов`язковим та має відбуватись лише в письмовій формі при укладанні договору транспортного експедирування, проте всі такі умови, передбачені законом, відсутні в наданих Буцьким Євгенієм Володимировичем скриншотах листування, що свідчить про їх неузгодження сторонами.

Фізична особа підприємець Нечитайло Сергій Михайлович також зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази погодження істотних умов договору: електронні листи, телефонограми, довіреність про передачу товарно-матеріальних цінностей, акти надання послуг, рахунки на оплату, інвойси, інші товаросупровідні документи.

Відповідач наполягає на тому, що особисто не вчиняв жодних дій та не погоджував усі істотні умови договору, особисто не виконував зобов`язання перед позивачем щодо перевезення зазначених у скриншотах вантажів, які фактично перевозила інша особа Червотока Сергій Борисович, з яким Фізична особа підприємець Нечитайло Сергій Михайлович не перебував у жодних офіційних договірних відносинах.

Відповідач звертає увагу на положення п. 3.1 договорів постачання сонячних електростанцій № 08092021 від 08.09.2021, № 07112021.01 від 07.11.2021 та № 09112021.02 від 09.11.2021 (а.с. 27-36), наполягаючи, що докази будь-яких розрахунків за договорами постачання, в тому числі сплати передоплати, у справі відсутні, а також відсутні докази сплати покупцями грошових сум як позивачу, так і експедитору, якими можуть бути у випадку готівкових розрахунків фіскальні чи товарні чеки, квитанції до прибуткових касових ордерів.

Ураховуючи вищевикладене, Фізична особа підприємець Нечитайло Сергій Михайлович просить відмовити в задоволенні позовних вимог Буцького Євгенія Володимировича.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Основними видами господарських зобов`язань є майново-господарські зобов`язання та організаційно-господарські зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов`язання, які виникають між суб`єктами господарювання або між суб`єктами господарювання і негосподарюючими суб`єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов`язаннями.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства.

Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Згідно з ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір укладається в порядку, встановленому Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 203 Цивільного кодексу України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Згідно з ч. 1 ст. 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 208 Цивільного кодексу України у письмовій формі належить вчиняти:

1) правочини між юридичними особами;

2) правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу;

3) правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу;

4) інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

Згідно з ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Згідно зі ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення.

Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно зі ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі.

Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.

Отже, Цивільний кодекс України встановлює, що перевезення вантажу здійснюється за письмовим договором перевезення, його укладення підтверджується складенням транспортної накладної, а особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу встановлені законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Господарського кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Договором транспортного експедирування може бути встановлений обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, укладати від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечувати відправку і одержання вантажу, а також виконання інших зобов`язань, пов`язаних із перевезенням.

Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

Згідно зі ст. 929 Цивільного кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов`язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов`язання, пов`язані з перевезенням.

Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

Положення глави 65 Цивільного кодексу України поширюються також на випадки, коли обов`язки експедитора виконуються перевізником.

Умови договору транспортного експедирування визначаються за домовленістю сторін, якщо інше на встановлено законом, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 930 Цивільного кодексу України договір транспортного експедирування укладається у письмовій формі.

Клієнт повинен видати експедиторові довіреність, якщо вона є необхідною для виконання його обов`язків.

Правові та організаційні засади транспортно-експедиторської діяльності в Україні визначає Закон України «Про транспортно-експедиторську діяльність».

Згідно з ч. 3 ст. 4 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» транспортно-експедиторську діяльність можуть здійснювати як спеціалізовані підприємства (організації), так і інші суб`єкти господарювання.

Відповідно до ч.ч. 1-3, 11-13 ст. 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу.

Договір транспортного експедирування укладається у письмовій формі.

Істотними умовами договору транспортного експедирування, серед іншого, є:

відомості про сторони договору:

для фізичних осіб громадян України: прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання із зазначенням адреси та індивідуальний ідентифікаційний номер у Державному реєстрі фізичних осіб платників податків та інших обов`язкових платежів;

вид послуги експедитора;

вид та найменування вантажу;

права, обов`язки сторін;

відповідальність сторін, у тому числі в разі завдання шкоди внаслідок дії непереборної сили;

розмір плати експедитору;

порядок розрахунків;

пункти відправлення та призначення вантажу;

порядок погодження змін маршруту, виду транспорту, вказівок клієнта;

строк (термін) виконання договору;

а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні.

Такими документами можуть бути:

авіаційна вантажна накладна (Air Waybill);

міжнародна автомобільна накладна (CMR);

накладна СМГС (накладна УМВС);

коносамент (Bill of Lading);

накладна ЦІМ (CIM);

вантажна відомість (Cargo Manifest);

інші документи, визначені законами України.

Факт надання послуги експедитора при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.

На підставі ч. 1 ст. 11 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» експедитор зобов`язаний надавати транспортно-експедиторські послуги згідно з договором транспортного експедирування і вказівками клієнта, погодженими з експедитором у встановленому договором порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» клієнт зобов`язаний своєчасно надати експедитору повну, точну і достовірну інформацію щодо найменування, кількості, якості та інших характеристик вантажу, його властивостей, умов його перевезення, іншу інформацію, необхідну для виконання експедитором своїх обов`язків за договором транспортного експедирування, а також документи, що стосуються вантажу, які потрібні для здійснення митного, санітарного та інших видів державного контролю і нагляду, забезпечення безпечних умов перевезення вантажу.

Суд звертає увагу, що фізичні особи підприємці, які здійснюють діяльність на території України, не наділені повноваженнями на власний розсуд обирати норми законів, яких вони будуть дотримуватись у своїй господарській діяльності, а які можуть ігнорувати, перекручувати зміст або безпідставно тлумачити на свою користь.

Договір транспортного експедирування має бути укладений у письмовій формі. Такий договір повинен містити істотні умови, визначені ч. 3 ст. 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність».

Таким чином, спеціальним законом визначено, що підприємницька діяльність із надання транспортно-експедиторських послуг з організації та забезпечення перевезень вантажів зобов`язує як клієнта, так і експедитора діяти згідно із законом.

Судом досліджені наявні в матеріалах справи № 904/5114/24 докази та встановлено, що до справи не долучено копію договору транспортного експедирування, укладеного між позивачем та відповідачем.

Суд звертає увагу, що ОСОБА_1 не подані документи, які би підтверджували факт передачі для перевезення систем сонячних електростанцій від позивача до Фізичної особи підприємця Нечитайла Сергія Михайловича, також відсутні будь-які товарно-транспортні документи.

Надані Буцьким Євгенієм Володимировичем скриншоти листування в месенджері «Viber» не підтверджують досягнення домовленостей щодо всіх істотних умов, необхідних для укладення договору транспортного перевезення вантажу (транспортного експедирування).

Згідно з ч. 8 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, виправдувальним вироком суду у кримінальному провадженні, ухвалою про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, підлягають доказуванню в загальному порядку при розгляді справи господарським судом.

З огляду на це, будь-які обставини, встановлені в межах закритого (у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення) кримінального провадження № 0000714, відомості про яке внесені 23.06.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 Кримінального кодексу України, підлягають доказуванню в загальному порядку при розгляді даної справи господарським судом.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 73, ч.ч. 1, 3 ст. 74, ст. 76, ч. 1 ст. 77, ст.ст. 78, 79, ч. 2 ст. 87 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.

Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

На підставі показань свідків не можуть встановлюватися обставини (факти), які відповідно до законодавства або звичаїв ділового обороту відображаються (обліковуються) у відповідних документах.

Отже, обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену у процесуальному законодавстві міру належної поведінки особи, яка бере участь у судовому процесі, зі збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає у правовідносинах, у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд установив, що позивач не довів належними та допустимими доказами, що укладено договір транспортного експедирування між Фізичною особою підприємцем Буцьким Євгенієм Володимировичем та відповідачем із дотриманням визначеної законодавством України процедури.

Ураховуючи вищевикладене, відсутні підстави для задоволення позовної заяви Буцького Євгенія Володимировича до Фізичної особи підприємця Нечитайла Сергія Михайловича про стягнення 47 913,47 доларів США (1 978 735,27 гривень).

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись статтями 2, 3, 20, 73-79, 86, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовної заяви Буцького Євгенія Володимировича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Фізичної особи підприємця Нечитайла Сергія Михайловича ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про стягнення 47 913,47 доларів США (1 978 735,27 грн) відмовити.

2. Витрати зі сплати судового збору покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 10.02.2025.

Суддя В.О. Дичко