ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" лютого 2025 р. Справа№ 910/5842/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Суліма В.В.

Майданевича А.Г.

без виклику сторін,

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство Паритет-К"

на рішення Господарського суду міста Києва від 07.11.2024

у справі № 910/5842/24 (суддя - Мудрий С.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство Паритет-К"

до Фізичної особи-підприємця Кеби Дмитра Анатолійовича,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Фізична особа-підприємець Плахута Сергій Федорович,

про стягнення 195 000,00 грн.

Відповідно до ч. 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімум для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Розглянувши справу в порядку ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст поданої заяви та рух справи

Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство Паритет-К" (далі - Товариство) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Фізичної особи-підприємця Кеби Дмитра Анатолійовича (далі - ФОП Кеба Д.А., Підприємець) 195 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані ненаданням відповідачем послуг за договором про надання консультаційних послуг №01/07-21 від 01.07.2021, вартість яких була повністю сплачена позивачем у вищезазначеному розмірі.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.11.2024 в позові відмовлено повністю.

При цьому, суд першої інстанції зазначив, що саме позивач повинен довести факт спричинення збитків, обґрунтувати їх розмір, довести безпосередній причинний зв`язок між правопорушенням та заподіянням збитків і розмір відшкодування. Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення зв`язку між протиправною поведінкою та збитками потерпілої сторони. Тоді як судом встановлено, що позивачем не доведено складу цивільного правопорушення, а тому, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства про стягнення 195 000,00 грн заборгованості - є необґрунтованими.

3. Надходження апеляційної скарги на розгляд Північного апеляційного господарського суду

Не погодившись з ухваленим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство Паритет-К" 26.11.2024 (через Електронний суд) звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (була зареєстрована 27.11.2024), в якій просить прийняти апеляційну скаргу до розгляду та відкрити апеляційне провадження у справі. Рішення Господарського суду міста Києва № 910/5842/24 від 07.11.2024 скасувати повністю та ухвалити нове, яким позов задовольнити, а саме: стягнути з фізичної особи-підприємця - КЕБИ ДМИТРА АНАТОЛІЙОВИЧА на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ВИРОБНИЧО-КОМЕРЦІЙНЕ ПІДПРИЄМСТВО ПАРИТЕТ-К" 195 000 грн 00 коп та суму сплаченого судового збору в розмірі 3 028 грн 00 коп. Судові витрати покласти на відповідача.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.12.2024 було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство Паритет-К" на рішення Господарського суду міста Києва від 07.11.2024 у справі № 910/5842/24, розгляд якої призначено у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників. Відмовлено в клопотання про розгляд справи за участю представників сторін через необгрунтованість.

12.12.2024 від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу у даній справі (з доказами надсилання відповідачу в особистий кабінет Електронного суду), який було прийнято та долучено до матеріалів справи в порядку ст. 263 ГПК України.

24.12.2024 від позивача надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу.

03.01.2025 надійшли пояснення третьої особи Фізичної особи-підприємця Плахути Сергія Федоровича по суті спору.

09.01.2025 від відповідача надійшли заперечення проти відповіді на відзив.

Також 21.01.2025 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство Паритет-К" надійшли додаткові пояснення у даній справі.

Окрім цього 03.02.2025 від відповідача надійшли заперечення на додаткові пояснення апелянта. Всі пояснення, додаткові пояснення, заяви розглядаються судом апеляційної інстанції лише в межах вимог та доводів апеляційної скарги в розумінні ч. 1 ст. 269 ГПК України.

Справа була розглянута в розумний строк в розумінні ст. 6 Конвенції з незалежних від суду причин: в тому числі через активну процесуальну поведінку сторін, з метою забезпечення рівності сторін в частині надання сторонам рівних процесуальних можливостей надати свої заперечення (враховуючи, що останні заперечення від відповідача надійшли до суду 03.02.2025); враховуючи дію воєнного стану в Україні, обставини оголошення сигналу "повітряна тривога" та інші чинники.

4. Вимоги апеляційної скарги та короткий зміст наведених у ній доводів

Апелянт не погоджується з оскаржуваним рішенням, вважає його таким, що прийнято з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, при неповному з`ясуванні судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених в рішенні, обставинам справи, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права, апелянт зазначив, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.06.2024 встановлено відповідачу строк на подання відзиву: протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення даної ухвали а також всі докази, що підтверджують заперечення проти позову, а третій особі - подати пояснення до 11.07.2024, тоді як вказана ухвала отримана ФОП Кебою Д.А. 28.06.2024, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення за трек-номером №960, а ФОП Плахутою С.Ф. - 26.06.2024. Тобто, останнім днем строку для подання відзиву було 15.07.2024, а письмових пояснень - 11.07.2024. В той час, як відзив на позовну заяву останній подав до Господарського суду м. Києва нарочно 16.09.2024, тобто після спливу встановленого двомісячного строку судом. Аналогічно склалась ситуація в третьої особи - Плахути С.Ф. - ухвалу про відкриття провадження отримав 26.06.2024, додаткові пояснення ним подані 01.11.2024. Водночас, спірним рішенням Господарського суду міста Києва №910/5842/24 від 07.11.2024 відмовлено в поновленні процесуальних строків на подання відзиву відповідачу та письмових пояснень третьої особи, водночас суд продовжив встановлений в ухвалі строк за власною ініціативою: відзиву до 16.09.2024, письмових пояснень третьої особи - 01.10.2024.

Таким чином, апелянт вважає, що у відповідача, третьої особи була достатня кількість часу для подання відзиву на позовну заяву та надання необхідних доказів на підтвердження своєї позиції, чим останні не скористались.

Окрім цього, скаржник зазначив щодо не дослідження судом суті спірного договору. Так, стосовно невиконаних зобов`язань виконавцем відповідно до договору №01/07-21 сторона зазначила, що: відповідно до п. 1.2 не було передано практику використання впровадження ТОС для виробництва під замовлення; відповідно до п. 1.3 не було надано серії кастомізованих навчально-консультаційних сесій та методологічних консультацій (консалтинг), що поєднані загальною темою «Практичні питання використання концепцій та механізмів Теорії Обмежень для ефективного управління, синхронізації виробничого управління та забезпечення матеріалами в компанії Замовника» для групи узгоджених виробничих менеджерів та фахівців замовника; не було надано практичного використання концепцій, передбачених в п. 1.4. договору; відповідно до п. 1.6. виконавцем не були надані деталі та кроки, їх обґрунтування, не було роз`яснено механіку впровадження та не було надано міні-план впровадження ін`єкцій, не надано загального плану послідовного впровадження всього рішення, не було роз`яснено про технічні компоненти, забезпечення управлінських та технічних процедур; практичних консультацій відповідно до п. 1.2, п. 1.3 по восьми ін`єкціям практично не надано (частково було надано по 1 та 5 ін`єкції, як описано вище), по яких було передбачено надання конкретних кроків та деталей, їх обґрунтування та перевірку на можливі негативні ефекти. Відсутні погоджені міні плани та плани впровадження кожної ін`єкції, визначеної в тексті договору.

Щодо наявності в діях відповідача складу цивільного правопорушення, апелянт зазначив, що виконавець за договором про надання консультаційних послуг не надав послуги в повному обсязі та належній якості, що прямо передбачено умовами договору. В цій аспекті варто зазначити, що на замовника покладалися обов`язки щодо оплати послуги, що було реалізовано на початку виконання договору у 100% авансуванні. Тоді як ТОВ "ВКП ПАРИТЕТ-К" не отримав очікуваного результату від виконання договору - впровадження рішення ТОС для виробництва під замовлення (МТО).

Щодо наявності збитків, скаржник зазначив, що замовник фактично сплатив авансовий платіж за послугу, яка не була надана. Таким чином, він зазнав матеріальних збитків у розмірі сплаченої суми. Окрім того, змушений звернутися за правовою допомогою для захисту свого права та інтересу в суді, адже сторонам не вдалося дійти до домовленостей в порядку досудового врегулювання спору. Факт завдання матеріальних збитків є встановленим, адже самим відповідачем не заперечується факт того, що послуга надана не була. Також скаржник зазначив, що між протиправною поведінкою Кеби Д.А. , як виконавця спірного договору, та завданими збитками (неотримання послуг, матеріальні витрати) існує прямий причинний зв`язок. Саме невиконання договору призвело до виникнення матеріальних збитків для замовника. В рамках спірних правовідносин, відсутні інші фактори, які б могли сприяти завданню збитків позивачу, адже однозначно можна стверджувати, що до небажаних наслідків для позивача призвело неналежне виконання умов спірного договору. Тоді як вина Кеби Д.А. виявляється в умисному невиконанні договірних зобов`язань, недбалому відношенні до поставлених в договорі обов`язків та свідомій бездіяльності.

А тому апелянт просив рішення суду першої інстанції скасувати з прийняттям нового - про задоволення позову повністю.

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

У поданому відзиві на апеляційну скаргу, відповідач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, посилаючись на те, що позивач не надав доказів порушень зобов`язань відповідачем.

Окрім цього, скаржник зазначив про відсутність протиправної поведінки виконавця, оскільки, за доводами відповідача, останній надав всі необхідні докази надання обумовлених договором послуг. Таким чином, відповідач вважає, що здійснені позивачем платежі - є належною оплатою наданих ним послуг. Також позивач не спростовуючи факту отримання послуг за договором, безпідставно вимагає повернення сплачених за такі послуги коштів.

Також відповідач зазначив про неналежне виконання професійних обов`язків представника позивача. Зокрема, відповідач зазначив, що Іщенко Г.М., яка виступала як незалежний та безсторонній медіатор фактично всупереч положенням про медіації подала апеляційну скаргу у даній справі, чим порушила довіру, пов?язану зі статусом медіатора.

А тому відповідач просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги через необґрунтованість.

В поданих 03.01.2025 письмових поясненнях третя особа просила апеляційну скаргу у даній справі як безпідставну залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

6. Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини справи; обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначення відповідно до них правовідносин

Як правомірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 01.07.2021 між позивачем (далі за текстом договору - замовник, Товариство) та відповідачем (далі за текстом договору - виконавець, підприємець) було укладено договір про надання консультаційних послуг №01/07-21, відповідно до пункту 1.1. якого замовник доручає та сплачує, а виконавець - бере на себе зобов`язання надати замовнику навчально-консультаційні та консалтингові (методологічні консультаційні) послуги із питань управління виробництвом: підходом Теорії Обмежень (ТОС).

Згідно з пунктом 1.2. договору сторони визначили, що метою надання виконавцем навчально-консультаційних та консалтингових послуг по даному договору є передача спеціальних звань, практики їх використання та методологічного забезпечення впровадження рішення ТОС для виробництва під замовлення (МТО), що є передумовою для визнання ринком компанії замовника надійною (забезпечення високого рівня виконання потреб ринку), а саме виконання всіх зобов`язань по виготовленню та поставці в строк при конкурентному строку поставки в середовищі виробництва під замовлення.

Пунктом 1.5. передбачено, що для документації того, як система функціонує зараз виконавець разом із представниками замовника розробляє блок-схему розгортання бізнес-процесів. Блок-схема призначена описати та забезпечити усвідомлення того як система працює в даний момент - розгортання бізнес-процесів та взаємодію функцій від отримання замовлення від клієнта - зовнішнього чи внутрішнього - до відвантаження готової продукції; ідентифікацію області проведення необхідних змін та визначення, в яких конкретних місцях процесів будуть застосовані нові процедури.

У пункті 1.11. договору сторони дійшли згоди, що виконавець для реалізації послуг додатково самостійно залучає Платуху Сергія Федоровича , практика-консультанта з ТОС.

Сукупна вартість послуг становить 195 000,00 грн (без ПДВ) (пункт 2.1. договору).

Згідно з пунктом 2.2. договору замовник здійснює оплату послуг шляхом внесення (перерахування) передоплати, що поділена на три рівні частини відповідно до графіку: до 07.07.2021 - 65 000,00 грн (без ПДВ); до 21.07.2021 - 65 000,00 грн (без ПДВ);до 18.08.2021 - 65 000,00 грн (без ПДВ).

Умовами пункту 2.4. встановлено, що до вартості послуг включені всі витрати, вартість наданих послуг фіксується в рахунках на оплату замовлення та в актах приймання-передачі наданих послуг.

Пунктами 2.5., 2.6. договору визначено, що по результатам наданих послуг, передбачених пунктами 1.3.-1.7. підписуються акти приймання-передачі наданих послуг протягом 10 робочих днів. Рахунки на оплату замовлення та акти приймання-передачі наданих послуг підписуються сторонами та стають невід`ємними частинами договору.

Розділом 3 договором визначені права та обов`язки сторін:

виконавець зобов`язаний: якісно та в повному об`ємі виконати та повністю завершити всі послуги у відповідності до умов договору (підпункт 3.1.1.);

не пізніше десяти днів після завершення надання послуг надати замовнику акт наданих послуг, зазначеною у пункті 1.2. цього правочину (підпункт 3.1.2.).

Замовник зобов`язаний: прийняти від виконавця послуги, якщо вони відповідають умовам договору (підпункт 3.1.3.);

У разі відсутності зауважень щодо якості, повноти наданих послуг, підписати акт прийому-передачі наданих послуг (підпункт 3.3.4.).

У відповідності з пунктом 4.1. договору у випадку порушення своїх зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність, визначену цим правочином та чинним законодавством. Порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов договору замовником було сплачену на користь виконавця 195000,00 грн, що підтверджується платіжними інструкціями: від 07.07.2021 №3483 на суму 65 000,00 грн, від 21.07.2021 №3675 на суму 65 000,00 грн, від 18.08.2021 №4176 на суму 65000,00 грн.

В подальшому, замовник звернувся до виконавця із претензією №25 від 05.02.2024, в якій запропонував у добровільному порядку в строк протягом 10 днів з моменту отримання вказаної претензії сплатити Товариству заборгованість за договором №01/07-21 від 01.07.2021 у розмірі 195 000,00 грн.

У відповіді №01/2024 від 06.03.2024 на вказану претензію відповідач повідомив, що претензія знаходиться на розгляді, відповідь на яку буде надана у встановлений частиною 6 статті 222 ГК України строк.

ПОЗИЦІЯ ПІВНІЧНОГО АПЕЛЯЦІЙНОГО ГОСПОДАРСЬКОГО СУДУ

7. Мотиви, з яких виходить Північний апеляційний господарський суд, та застосовані ним положення законодавства

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст.903 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

За приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до пункту 1.8. договору послуги надаються в такому порядку та у вказані строки:

- 1.8.1. послуги, передбачені пунктом 1.5. до 01.08.2021;

- 1.8.2. навчально-консультаційні послуги, передбачені пунктами 1.3.-1.4. до 01.08.2021;

- 1.8.3. консалтингові послуги, передбачені пунктом 1.6 та підпунктом 1.7.1. до 01.08.2021;

- 1.8.4. консалтингові послуги, передбачені пунктом 1.6 та підпунктом 1.7.2. до 15.08.2021;

- 1.8.5. консалтингові послуги, передбачені пунктом 1.6 та підпунктом 1.7.3. до 15.08.2021.

При цьому, згідно з пунктом 2.2. договору замовник здійснює оплату послуг шляхом внесення (перерахування) передоплати, що поділена на три рівні частини відповідно до графіку. Судом першої інстанції правомірно встановлено, що загальна вартість послуг була повністю сплачена Товариством, що підтверджується наступними платіжними інструкціями: від 07.07.2021 №3483 на суму 65 000,00 грн, від 21.07.2021 №3675 на суму 65 000,00 грн, від 18.08.2021 №4176 на суму 65 000,00 грн.

Разом з цим, пунктами 2.5., 2.6. договору чітко визначено, що за результатами наданих послуг, передбачених пунктами 1.3.-1.7., підписуються акти приймання-передачі наданих послуг протягом 10 робочих днів. Рахунки на оплату замовлення та акти приймання-передачі наданих послуг підписуються сторонами та стають невід`ємними частинами договору.

Судом першої інстанції правомірно зазначено, що у матеріалах справи відсутні акти приймання-передачі наданих послуг. Більше того, в матеріалах справи відсутні будь-які докази виконання відповідачем умов договору. Тоді як висновок суду першої інстанції про визнання позивачем факту часткового виконання договору (в частині надання послуг) з посиланням на одне речення позовної заяви - не є доказами належного виконання умов договору. Більше того, зазначеному судом першої інстанції помилково надано тлумачення як обставинам, які не підлягають доказуванню, в розумінні ч. 1 ст. 75 ГПК України. Тому в даному випадку судом першої інстанції було допущено невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи в розумінні п. 3 ч. 1 ст. 277 ГПК України.

Вказаний висновок суду першої інстанції суперечить як суті заявленого позову у даній справі, усім поданим поясненням, так і матеріалам справи.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків (ч. 1, 3 ст. 612 ЦК України).

В цій частині суд апеляційної інстанції зазначає, що тлумачення змісту статті 79 ГПК України свідчить про те, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.

Одночасно статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, з`ясування фактичних обставин справи має здійснюватися судом із застосуванням критеріїв оцінки доказів, передбачених статтею 86 ГПК України щодо відсутності у доказів заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо та їх сукупності в цілому.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень, неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Близький за змістом висновок щодо застосування норм процесуального права, який має загальний (універсальний) характер викладений у постановах Верховного Суду від 08.07.2021 у справі 915/1889/19, від 15.07.2021 у справі № 916/2586/20, від 16.06.2022 у справі № 910/366/21.

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який у рішенні від 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" зазначив, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом" ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішенні справи. Стандарт доказування - це та ступінь достовірності наданих стороною доказів, за яких суд має визнати тягар доведення знятим, а фактичну обставину - доведеною. Тобто в цьому разі мається на увазі достатній рівень допустимих сумнівів, при якому тягар доведення вважається виконаним.

Водночас, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В цій частині суд апеляційної інстанції зазначає, що в даному випадку в розумінні 2.5., 2.6. договору доказами надання відповідачем послуг - є підписані акти приймання-передачі наданих послуг протягом 10 робочих днів. А тому суд апеляційної інстанції зазначає про передчасність висновків суду першої інстанції про наявність доказів навіть часткового виконання договору.

Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Як вже зазначалось вище, відповідно до п.1.8 договору відповідач повинен був надати послуги в обумовлені договором строки. Тому також відхиляються як доводи відповідача, так і доводи третьої особи як безпідставні.

Водночас, замовник звертався до виконавця із претензією №25 від 05.02.2024, в якій запропонував у добровільному порядку в строк протягом 10 днів з моменту отримання вказаної претензії сплатити Товариству заборгованість за договором №01/07-21 від 01.07.2021 у розмірі 195 000,00 грн.

Зобов`язання з повернення суми попередньої оплати відповідно до положень частини першої статті 530 ЦК України, фактично виникло у відповідача у зв`язку із закінченням обумовленого сторонами у договорі строку надання послуг (15.10.2021), який виходячи із суті зобов`язання сторін є тим строком, після настання якого виконавець усвідомлював протиправний характер неповернення грошових коштів.

Таким чином, у відповідача виникло зобов`язання повернути позивачу суму попередньої оплати (тобто сплатити грошові кошти) відповідно до частини другої статті 693 ЦК України, частини першої статті 530 ЦК України з наступного дня після спливу строку надання послуг, тобто з 16.10.2021. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 918/631/19).

Отже, як вірно встановлено судом першої інстанції, позивачем доведена обставина ненадання відповідачем оплачених послуг, а відповідачем на спростування зазначеного належних доказів не надано. Відповідно, позивач має право вимагати від відповідача повернення сплаченої ним попередньої оплати в сумі 195 000,00 грн. за послуги, які надані не були. А тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з прийняттям нового - про задоволення позову про стягнення з Фізичної особи-підприємця Кеби Дмитра Анатолійовича 195 000,00 грн.

Щодо доводів відповідача про конфлікті інтересів учасників справи (ФОП Платуха С.Ф. та ОСОБА_2 та адвокаткою Іщенко М.М., яка була медіатором сторін), суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Правові засади та порядок проведення медіації як позасудової процедури врегулювання конфлікту (спору), принципи медіації, статус медіатора, вимоги до його підготовки та інші питання, пов`язані з цією процедурою, врегульовано Законом України "Про медіацію".

Статтею 1 Закону України "Про медіацію" визначено, що договір про проведення медіації - угода про надання послуг з проведення медіації з метою запобігання виникненню або врегулювання конфлікту (спору), укладена сторонами можливого або наявного конфлікту (спору) та медіатором (медіаторами) у погодженій ними усній чи письмовій формі, яка відповідає вимогам закону;

медіатор - спеціально підготовлена нейтральна, незалежна, неупереджена фізична особа, яка проводить медіацію;

медіаційна угода - письмова угода учасників правовідносин про спосіб врегулювання всіх або певних конфліктів (спорів), які виникли або можуть виникнути між ними, шляхом проведення медіації. Медіаційна угода може укладатися у формі медіаційного застереження в договорі або у формі окремої угоди;

медіація - позасудова добровільна, конфіденційна, структурована процедура, під час якої сторони за допомогою медіатора (медіаторів) намагаються запобігти виникненню або врегулювати конфлікт (спір) шляхом переговорів;

Частиною 1 статті 7 Закону України "Про медіацію" визначено, що під час проведення медіації медіатор повинен бути нейтральним у ставленні до сторін медіації та незалежним від сторін медіації, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, інших фізичних і юридичних осіб.

Медіатор не може бути представником або захисником будь-якої із сторін у досудовому розслідуванні, судовому, третейському чи арбітражному провадженні у конфлікті (спорі), в якому він є чи був медіатором (пункт 4 частини 2 статті 7 Закону України "Про медіацію").

Відповідно до приписів частини 3 статті 59 ГПК України особа не може бути представником, якщо вона є чи була медіатором під час проведення медіації щодо спору, пов`язаного із справою, що розглядається в суді.

Статтею 16 Закону України "Про медіацію" передбачено, що перед початком проведення медіації медіатор або суб`єкт, що забезпечує проведення медіації, здійснює підготовчі заходи із сторонами наявного або можливого конфлікту (спору), разом або окремо, для з`ясування можливості проведення медіації з метою запобігання виникненню або врегулювання конфлікту (спору), зокрема зустрічі, збирання та обмін інформацією, документами, необхідними для прийняття рішення сторонами конфлікту (спору) та рішення медіатора про участь в медіації, а також інші заходи, узгоджені між сторонами конфлікту (спору) та медіатором або суб`єктом, що забезпечує проведення медіації.

Медіація проводиться медіатором (медіаторами) з дотриманням вимог закону, договору про проведення медіації, правил проведення медіації та норм професійної етики медіатора (частина 1 статті 17 Закону України "Про медіацію").

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позов подано від імені Товариства адвокаткою Іщенко Ганною Михайлівною, повноваження якої підтверджується ордером серії АА №1430783 від 09.08.2024.

Водночас, матеріали справи не містять ані належних доказів, які б підтверджували проведення процедури медіації між сторони, як це передбачено спеціальним нормативно-правовим актом - Законом України "Про медіацію", зокрема відповідного договору, ані доказів про те, що Іщенко Ганна Михайлівна є саме медіатором у розумінні чинного законодавства України.

Тоді як проведення онлайн зустрічей та підготовка попереднього висновку щодо результатів переговорного процесу та варіантів реального вирішення спору (ТОС, Паритет) - не вважається проведенням медіації у розумінні чинного законодавства України.

З огляду на вищезазначене, доводи відповідача та третьої особи щодо порушення позивачем пункту 4 частини 2 статті 7 Закону України "Про медіацію" та частини 3 статті 59 ГПК України - відхиляються через необґрунтованість.

Інші доводи, зокрема про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції. А тому відхиляються судом апеляційної інстнції. Суд апеляційної інстанції зазначає, що підстав для виходу за межі вимог та доводів апеляційної скарги (в розумінні ч. 4 ст. 269 ГПК України) не встановив.

8. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Відповідно до ч. 2 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення. Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є п. 3, 4 ч. 1 ст. 277, ч. 2 ст. 277 ГПК України: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права, зокрема ст. 612 ЦК України. .

Отже, Північний апеляційний господарський суд зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про необґрунтованість позовних вимог. А тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового - про задоволення позову повністю.

Таким чином, на підставі ст. 2, 269, 270, п. 2 ч. 1 ст. 275, ст. 277 ГПК України - суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство Паритет-К" на рішення Господарського суду міста Києва від 07.11.2024 у справі № 910/5842/24.

9. Судові витрати

Згідно з положеннями ст. 129 ГПК України судовий збір за розгляд справи покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нового - про задоволення позову, судовий збір за розгляд позову та апеляційної скарги покладається на відповідача.

Керуючись ст. 2, 129, 269, 270, п. 2 ч. 1 ст. 275, ст. 277, 281, 282 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство Паритет-К" на рішення Господарського суду міста Києва від 07.11.2024 у справі № 910/5842/24 - задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 07.11.2024 у справі № 910/5842/24 - скасувати, з прийняттям нового - про задоволення позову повністю.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Кеби Дмитра Анатолійовича ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство Паритет-К" (04123, м. Київ, вул. Світлицького, 35, ) 195 000 (сто дев`яносто п`ять тисяч) 00 грн заборгованості.

3. Судовий збір за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції покласти на відповідача.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Кеби Дмитра Анатолійовича ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство Паритет-К" (04123, м. Київ, вул. Світлицького, 35, ) 6 661 (шість тисяч шістсот одну) грн. 60 коп судового збору за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції.

4. Видачу відповідного наказу доручити суду першої інстанції.

5. Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді В.В. Сулім

А.Г. Майданевич