04.02.2025Справа № 910/1791/24
За заявою Приватного підприємства "Екопром";
про ухвалення додаткового рішення.
За зустрічним позовом Приватного підприємства "Екопром";
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Векто" в особі "Представництво "Векто" СП. З О.О.";
про стягнення 60 697,05 грн.
Суддя Мандриченко О.В.
Секретар судового засідання Рябий І.П.
Представники за зустрічним позовом:
Від позивача: Смоляк О. А., адвокат, ордер серії АВ № 1118834 від 26.02.2024;
Від відповідача: не з`явилися.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Представництво "Векто" СП. З О.О." звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом, в якому просить стягнути з Приватного підприємства "Екопром" 24 738,25 грн авансу, який підлягає поверненню, у зв`язку із припиненням дії договору поставки та підключення обладнання № 17.05/2021 від 17.05.2021.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.02.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/1791/24 та, зокрема, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.03.2024 прийнято зустрічну позовну заяву Приватного підприємства "Екопром" до Представництва "Векто" СП. З О.О." про стягнення 60 697,05 грн до спільного розгляду з первісним позовом, а зустрічний позов Приватного підприємства "Екопром" до Представництва "Векто" СП. З О.О." про стягнення 60 697,05 грн об`єднано в одне провадження з первісним позовом Представництва "Векто" СП. З О.О." до Приватного підприємства "Екопром" про стягнення 24 738,25 грн.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.04.2024 позов Представництва "Векто" СП. З О.О." до Приватного підприємства "Екопром" про стягнення 24 738,25 грн залишено без розгляду.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.01.2025 позов Приватного підприємства "Екопром" задоволено повністю, а саме стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Векто" в особі "Представництво "Векто" СП. З О.О." на користь Приватного підприємства "Екопром" 17 089 (сімнадцять тисяч вісімдесят дев`ять) грн 15 коп. пені, 10 600 (десять тисяч шістсот) грн 98 коп. інфляційних втрат, 3 179 (три тисячі сто сімдесят дев`ять) грн 15 коп. 3% річних, 29 827 (двадцять дев`ять тисяч вісімсот двадцять сім) грн 77 коп. упущеної вигоди, та 3 028 (три тисячі двадцять вісім) грн 00 коп. судового збору.

20.01.2025 до суду від Приватного підприємства "Екопром" надійшла заява, в якій заявник просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Векто" в особі "Представництво "Векто" СП. З О.О." на користь Приватного підприємства "Екопром" витрати на правничу допомогу у розмірі 68 625,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.01.2025 розгляд заяви Приватного підприємства "Екопром" про ухвалення додаткового рішення призначено на 04.02.2025.

04.02.2025 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Векто" в особі "Представництво "Векто" СП. З О.О." до господарського суду надійшло заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення, в якому відповідач просить зменшити суму відшкодування судових витрат до 5 751,00 грн, а судове засідання проводити без участі його уповноваженого представника.

У судовому засіданні 04.02.2025 представник Приватного підприємства "Екопром" просив заяву про ухвалення додаткового рішення задовольнити повністю.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Векто" в особі "Представництво "Векто" СП. З О.О." у судове засідання 04.02.2025 не з`явився, просив розгляд справи проводити без його участі.

Суд вказує, що відповідно до частини 4 статті 244 Господарського процесуального кодексу України, у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Таким чином, суд вважає за можливе розглянути заяву Приватного підприємства "Екопром" про ухвалення додаткового рішення без участі представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Векто" в особі "Представництво "Векто" СП. З О.О.".

Розглянувши у судовому засіданні 04.02.2025 заяву Приватного підприємства "Екопром" про ухвалення додаткового рішення, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Приватне підприємство "Екопром" у своїй заяві про ухвалення додаткового рішення просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Векто" в особі "Представництво "Векто" СП. З О.О." понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 68 625,00 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 124 Господарського процесуального кодексу України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Як вбачається з відзиву на первісний позов, Приватним підприємством "Екопром" визначено орієнтовний розмір понесених судових витрат, а саме витрати на професійну правничу допомогу від 10 000,00 гривень.

В свою чергу, Приватним підприємством "Екопром" по тексту відзиву на первісний позов також вказано, що протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду ним будуть подані докази (договір про надання правової допомоги, платіжні документи про оплату таких послуг, акт приймання-передачі наданих послуг, тощо) та остаточний розрахунок суми витрат на професійну правничу допомогу.

Такі докази Приватним підприємством "Екопром" було надано суду 06.05.2024.

Також Приватним підприємством "Екопром" у зустрічному позові визначено орієнтовний розмір понесених судових витрат, а саме витрати на професійну правничу допомогу від 15 000,00 гривень, а докази понесення таких витрат будуть надані суду в строки встановлені процесуальним законодавством.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви (ч. 3,4 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригінала ордеру адвоката, виданого відповідним адвокатським об`єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

У разі неподання відповідних документів у господарського суду відсутні підстави для покладення на іншу сторону зазначених сум.

Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.11.2018 по справі №910/23210/17 та від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17.

У пункті 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Наведена правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та в додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 775/9215/15ц від 19.02.2020.

20.02.2024 між Приватним підприємством "Екопром" (далі також - клієнт) та Адвокатським об`єднанням "Сетес" (далі також - об`єднання) укладено договір № 1/ППЕ/О-юо000016 (далі - договір), відповідно до п. 1.1. якого, об`єднання на умовах визначених в договорі зобов`язується надати Клієнту правничу допомогу щодо здійснення представництва інтересів Клієнта в Господарському суді міста Києва у справі № 910/1791/24 за позовом "Представництво "Векто" СП. з О.О.", надання комплексного правового супроводу (підготовка всіх необхідних процесуальних документів з правом підпису, у т.ч. зустрічного позову, але не обмежуючись цим, участь у судових засіданнях тощо) (далі - послуги), а клієнт зобов`язується прийняти та оплатити їх.

Згідно з п. 1.2. договору, обсяг та вартість наданих послуг становить сукупність виставлених клієнту рахунків на оплату згідно з актом.

Як визначено розділом 4 договору, вартість послуг складається з розрахунку фактичної кількості часу витраченого адвокатом(ами) об`єднання та їх погодинних ставок. Загальна вартість договору (ціна договору) складає сукупність вартості всіх наданих послуг, відповідно до рахунків на оплату, актів та звітів (за потреби).Клієнт відшкодовує витрати, що були понесені об`єднанням у зв`язку з наданням послуг. Витрати можуть включати: вартість поштових (кур`єрських) відправлень, державні реєстраційні збори, нотаріальні послуги, дорожні витрати (у т.ч. витрати на відрядження), послуги перекладача, послуги судових експертів, оціночних експертів тощо. Погодинна ставка адвоката за надання юридичних послуг (послуг) складає 2500 грн за одну годину. Ставка організаційно-технічних послуг складає 1250 грн за одну годину. Оплата за договором здійснюється на підставі виставленого рахунку на оплату. Об`єднання може виставити рахунок на попередню оплату послуг, що надаються та (або) будуть надані. У разі збільшення кількості фактично витраченого адвокатом(ами) об`єднання часу (обсяг) на надання послуг, або кількості наданих послуг, Клієнт зобов`язується здійснити доплату, відповідно до виставленого рахунку на оплату.

Пунктом 5.2. договору передбачено, що по закінченню надання всіх послуг за договором, об`єднання складає акт прийому-передачі наданих послуг, та направляє клієнту на підпис. Якщо протягом чотирнадцяти календарних днів (від дня отримання) клієнт не направив акт прийому-передачі наданих послуг з підписом, або зауваженнями, вважається акт підписаний, а послуги прийняті клієнтом у повному обсязі без зауважень.

Договір вступає в дію з моменту його підписання сторонами, і діє до 31.05.2024, а за невиконаними сторонами зобов`язання - до повного їх виконання (п. 9.1. договору).

Додатковою угодою № 1 від 31.05.2024 сторони погодили строк дії договору до 31.03.2025.

Заявником додано до матеріалів справи акти прийому-передачі наданих послуг: № 000030/03/2024 від 15.03.2024 на суму 25 700,00 грн; № 000035/05/2024 від 02.05.2024 на суму 13 300,00 грн, № 108/01/2025 від 17.01.2025 на суму 29 625,00 грн.

Також до матеріалів справи долучено платіжну інструкцію № 33 від 06.03.2024 на суму 10 700,00 грн.

Відповідно до ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Згідно ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Отже, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має право його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Водночас, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий, що передбачено у ст. 30 Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України"). (Аналогічна правова позиція викладена у постанові Вищого господарського суду України від 22.11.2017 у справі № 914/434/17).

Суд зазначає, що у розумінні положень ч. 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

В свою чергу суд вказує, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Векто" в особі "Представництво "Векто" СП. З О.О." подало до господарського суду заперечення проти заяви про ухвалення додаткового рішення, в якій просило зменшити суму витрат на професійну правничу допомогу до 5 751,00 грн.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 13.12.2018 у справі №816/2096/17, від 16.05.2019 у справі №823/2638/18, від 09.07.2019 у справі № 923/726/18, від 26.02.2020 у справі № 910/14371/18, від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то зі змісту норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, що саме така кількість часу витрачена на відповідні дії.

Відповідно до ч. 5, 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч. 5-7, 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

З врахуванням викладеного, у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, - яка вказує на неспівмірність витрат, - доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям (аналогічна правова позиція викладена в додатковій постанові Верховного Суду від 05.03.2020 у справі № 911/471/19).

Крім того, за змістом п. 1 ч. 2 ст. 126, ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Натомість положеннями п. 2 ч. 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України регламентовано порядок компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги (витрати на проїзд, проживання, поштові послуги тощо), для розподілу яких необхідною умовою є надання відповідних доказів, які підтверджують здійснення таких витрат.

Аналогічних висновків дійшла Об`єднана палата Верховного Суду в постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19.

За таких обставин, враховуючи те, що судом задоволено позовні вимоги, перевіривши подані позивачем докази на підтвердження обсягу виконаних робіт на надання правової допомоги, дослідивши співмірність заявленої позивачем суми із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), суд зазначає, що заявлений позивачем до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката не є співмірним із складністю даної справи, а надані послуги вказаною вартістю, на думку суду, не були неминучими.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, у тому числі в рішенні від 28.11.2002 "Лавентс проти Латвії" (Lavents v. Latvia) за заявою № 58442/00 щодо судових витрат, зазначено що за ст. 41 Конвенції суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму (рішення ЄСПЛ у справах "Ніколова проти Болгарії" та "Єчюс проти Литви", п.п. 79 і 112).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Тобто, нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін (п.п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом на підставі укладеного ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і їх необхідність (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, у постанові Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 912/1025/20).

Крім того, за змістом пункту 1 частини 2 статті 126, частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Натомість положеннями пункту 2 частини 2 статті 126 Господарського процесуального кодексу України регламентовано порядок компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги (витрати на проїзд, проживання, поштові послуги тощо), для розподілу яких необхідною умовою є надання відповідних доказів, які підтверджують здійснення таких витрат.

Аналогічних висновків дійшла Об`єднана палата Верховного Суду в постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19.

Суд звертає увагу, що Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis рішення ЄСПЛ у справі "East/West" проти України" від 23 січня 2014 року).

Тож, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат, неспівмірність заявлених витрат на правничу допомогу із складністю даної справи, критерію розумності їхнього розміру, з огляду на предмет спору та з врахуванням заперечення проти заяви про ухвалення додаткового рішення, суд вважає за можливе покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Векто" в особі "Представництво "Векто" СП. З О.О." витрати, понесені Приватним підприємством "Екопром" на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000, 00 грн.

Керуючись ст. 129, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Заяву Приватного підприємства "Екопром" про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Векто" (вул. Вапєнна, 36, населений пункт Піла, воєводство Вєлькопольське, повят Пільський, поштовий індекс 64-920, пошта Піла, Республіка Польща) в особі "Представництво "Векто" СП. З О.О." (02192, місто Київ, бульвар Дарницький, 8-В, офіс 180, ідентифікаційний код 26617324 ) на користь Приватного підприємства "Екопром" (04073, місто Київ, бульвар Кольцова, 15-А, квартира 88, ідентифікаційний код 30433514) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 (двадцять тисяч) грн 00 коп.

3. У задоволенні іншої частини вимог відмовити повністю.

Додаткове судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до Господарського процесуального кодексу України подається до Північного апеляційного господарського суду протягом 20 (двадцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини додаткового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного додаткового рішення.

Повний текст додаткового судового рішення складено 06.02.2025.

Суддя О.В. Мандриченко