ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" лютого 2025 р.м. ХарківСправа № 922/4400/24

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Юрченко В.С.

без повідомлення (виклику) учасників справи

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження справу

за позовом Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, місто Харків,

до Акціонерного товариства «Укрпошта», місто Київ,

про стягнення безпідставно збережених коштів, 3% річних та інфляційних втрат,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до відповідача, Акціонерного товариства «Укрпошта», про стягнення суми грошових коштів з яких: - орендна плата у сумі 129 400,32 грн. за період з 09 липня 2022 року 14 листопада 2024 року; - три проценти річних у сумі 4 354,03 грн. за період з 16 липня 2022 року по 14 листопада 2024 року; - інфляційні втрати у сумі 12 875,81 грн. за період з липня 2022 року по жовтень 2024 року.

11 грудня 2024 року ухвалою господарського суду Харківської області, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 922/4400/24. Постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

27 грудня 2024 року до суду від відповідача надійшов відзив (вх. № 32554) на позовну заяву. Документ сформований в системі «Електронний Суд» 26 грудня 2024 року.

31 грудня 2024 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив (вх. № 32776). Документ сформований в системі «Електронний Суд» 30 грудня 2024 року.

07 січня 2025 року до суду від відповідача надійшли заперечення (вх. № 272). Документ сформований в системі «Електронний Суд» 06 січня 2025 року.

09 січня 2025 року ухвалою господарського суду Харківської області, прийнято до розгляду із залученням до матеріалів справи відзив на позовну заяву (вх. № 32554 від 27 грудня 2024 року). Прийнято до розгляду із залученням до матеріалів справи відповідь на відзив (вх. № 32776 від 31 грудня 2024 року). Прийнято до розгляду із залученням до матеріалів справи заперечення (вх. № 272 від 07 січня 2025 року).

Частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд установив позицію позивача та відповідача, які ґрунтуються на наступному.

Як зазначає позивач, рішенням Харківської міської ради № 1623/19 від 19 червня 2019 року було затверджено Перелік об`єктів, які передаються в безоплатне користування за договором позички, в тому числі нежитлові приміщення, які підлягають передачі у безоплатне користування АТ «Укрпошта» строком на 2 роки та 11 місяців.

На підставі вищезазначеного рішення Харківської міської ради, між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради (далі позивач/позичкодавець) та акціонерним товариством «Укрпошта» (далі відповідач/користувач) було укладено договір позички № 1927 від 01 серпня 2019 року (далі договір позички), за умовами пункту 1.1 предметом договору є безоплатне користування майном. Право на укладання договору отримано користувачем на підставі рішення 27 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 19 червня 2019 року за № 1623/19 «Про комунальну власність м. Харкова».

Додаткгом до договору позички є акт приймання передачі об`єкту - нежитлові приміщення 1-го поверху № 28а, 29-:-47 загальною площею 169,4 кв.м. у житловому будинку літ. «А-9» (далі майно), розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач наголошує в позові, що під позитивним рішенням сесії Харківської міської ради слід розуміти рішення, аналогічне рішенню Харківської міської ради № 1623/19 від 19 червня 2019 року, яким би продовжили або встановили б новий термін для безоплатного користування відповідачем нежитловими приміщеннями. Однак, таких рішень Харківська міська рада не приймала.

Таким чином, на думку позивача, строк дії договору позички, тобто безоплатного користування нежитловими приміщеннями, закінчився 01 липня 2022 року, відповідно до пункту 5.1. договору позички.

Втім, після спливу 7 днів з моменту припинення дії договору (08 липня 2022 року), як на тому наголошено у пункті 3.1.7 договору позички, відповідач не повернув позивачу майно.

Також, позивач вказує, що з 01 лютого 2022 року введено в дію Закон України «Про оренду державного та комунального майна» від 03 жовтня 2019 року за № 157-ІХ (далі - Закон), зі змісту частини 2 статті 9 якого вбачається, що користування нерухомим майном комунальної власності може здійснюватися виключно на засадах платного користування, шляхом укладення в порядку, передбаченому чинним законодавством України, договору оренди.

Таким чином, позивач наголошував, що після 08 липня 2022 року у відповідача відсутні правові підстави для безоплатного користування нежитловими приміщеннями, які були передані згідно договору позички. З боку відповідача, як вказує позивач, не було вчинено після 08 липня 2022 року будь-яких дій, спрямованих на повернення нерухомого майна (нежитлових приміщень).

Лише 14 листопада 2024 року, за актом приймання-передачі об`єкт позички - нежитлові приміщення 1-го поверху № 28а, 29-:-47 загальною площею 169,4 кв.м. у житловому будинку літ. «А-9» (далі майно), розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , були повернуті від відповідача позивачу.

Позивач стверджував, що відповідач за його рахунок зберіг (набув) кошти, які мав би сплатити за користування нежитловими приміщеннями, які були передані (та не повернуті після 08 липня 2022 року) згідно договору позички. При цьому, збереження (набуття) вищезазначених коштів відбулося за відсутності правової підстави, адже підстави для безоплатного користування майном за договором позички після 08 липня 2022 року - відпала.

Таким чином, на думку позивача, сума коштів орендної плати за фактичне користування відповідачем нерухомим майном (нежитловими приміщеннями) після 08 липня 2022 року без належним на те правових підстав підлягає стягненню на підставі частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України.

Спираючись на балансову вартість нежитлових приміщень, якими, на думку позивача, фактично та безпідставно користувався відповідач, яка становить 1 149 463,75 грн, що підтверджується Довідкою КП «Жилкомсервіс» № 6690/2/07-05 від 05 липня 2024 року, річний індекс інфляції 2022 року становить 126,6%, а 2023 року 105,1%, відтак, за розрахунками позивача місячна орендна плата становить:

- за період з 09 липня 2022 року по 31 липня 2022 року 2 754,02 грн.

- за період з серпня по грудень 2022 року 3 711,94 грн.

- за період з січня по грудень 2023 року 4 699,32 грн.

- за період з січня по жовтень 2024 року 4 938,99 грн.

- за період з 01 листопада 2024 року по 14 листопада 2024 року 2 304,86 грн.

Загальна сума орендної плати за фактичне користування відповідачем нерухомим майном (нежитловими приміщеннями) за період з 09 липня 2022 року по 14 листопада 2024 року без належних на те правових підстав, становить 129 400,32 грн. Крім того, у зв`язку із безпідставним збереженням (набуттям) відповідачем коштів позивача, керуючись частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, позивачем були нараховані три проценти річних у сумі 4 354,03 грн. за період з 16 липня 2022 року по 14 листопада 2024 року та інфляційні втрати у сумі 12 875,81 грн. за період з липня 2022 року по жовтень 2024 року.

Заперечуючи проти заявлених позовних вимог відповідач вказує, що фактично майно не поверталося власнику, акти повернення майна сторонами не підписувалися оскільки обидві сторони на підставі пункту 5 Постанови Кабінету міністрів України від 27 травня 2022 року за № 634 вважали договори позички продовженим на період дії воєнного стану та протягом чотирьох місяців з дати припинення чи скасування воєнного стану. Для продовження договору оренди на зазначений строк заява орендаря та окреме рішення орендодавця не вимагається. Виключеннями є лише випадки, коли балансоутримувач повідомив орендодавцю та орендарю про непродовження такого договору за 30 к.д. до дати завершення його строку дії з підстав, визначених статтею 19 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» № 157-ІХ від 03 жовтня 2019 року.

Крім того, відповідач вказує, що листом від 24 серпня 2023 року за № 4686 Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради проінформувало Акціонерне товариство «Укрпошта» стосовно необхідності укладення договору оренди через систему Прозорро. У відповідь Акціонерне товариство «Укрпошта» підтвердило готовність щодо участі у торгах. Однак аукціони до цього часу так і не оголошені. Відповідно, як стверджує відповідач, будь-які договори оренди чи інші правочини щодо згаданого майна з Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, чи іншим уповноваженим органом місцевої влади, не укладалися.

Також, відповідач заперечував щодо застосування до спірних відносин положень статті 1212 Цивільного кодексу України та щодо правильності наданих Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради розрахунків сум безпідставно збережених коштів, а саме орендної плати, інфляції та правомірності нарахування вказаних у вимогах розрахунків. На думку відповідача, Акціонерне товариство «Укрпошта», здійснюючи підтримку засобів масової інформації шляхом розповсюдження періодичних друкованих видань, має право на отримання в оренду комунального майна, на тих самих умовах, що й бюджетні установи, тобто зі сплатою оренди в розмірі 1 грн на рік. Разом з цим, після оголошення аукціонів Акціонерне товариство «Укрпошта» готове прийняти участь у аукціонах, організованих Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради з дотриманням чинного законодавства, за результатами яких укласти договори оренди.

При цьому, обґрунтовуючи свою позицію по справі, відповідач наполягає на тому, що до договору позички застосовуються положення глави 58 Цивільного кодексу України, якою врегулюванні відносини найму (оренди) майна стаття 827 Цивільного кодексу України.

У відповіді на відзив позивач зазначає, що відповідно до статті 3 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» № 2269-ХІІ від 10 квітня 1992 року (далі Закон № 2269-ХІІ), який був чинним станом на момент укладення договору позички, відносини щодо оренди державного майна, майна, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності, регулюються договором оренди, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. В подальшому, 01 лютого 2020 року набув чинності Закон України «Про оренду державного та комунального майна» № 157-ІХ від 03 жовтня 2019 року (далі - Закон № 157-ІХ), яким в пункті 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону, визнано таким, що втратив чинність Закону України «Про оренду державного та комунального майна» № 2269-ХІІ від 10 квітня 1992 року.

При цьому, як зазначає позивач, Закон № 2269-ХІІ так і Закон № 157-ІХ були єдиними спеціальними нормативно-правовими актами, які визначали правові засади оренди комунального майна. Таким чином, на думку позивача, норми Глав 58 (оренда), 60 (позичка) Цивільного кодексу України, в тому числі частина 3 статті 827 ЦК України, не підлягають застосуванню до правовідносин оренди комунального майна, які врегульовані спеціальним Законом № 157-ІХ (Законом № 2269-ХІІ до 01 лютого 2020 року). Відтак, на думку позивача, аналогічно, до правовідносин з позички не підлягають застосуванню спеціальні нормативно-правові акти, що регулюють оренду комунального майна Закон № 157-ІХ і Закон № 2269-ХІІ (до 01 лютого 2020 року).

У запереченнях відповідач вказує, що сторонами цього спору 12 червня 2019 року було підписано меморандум про взаєморозуміння та співробітництво між Харківською міською радою, ПАТ "Укрпошта" та Благодійною організацією "Благодійний фонд Олександра Грановського" відповідно до якого основною ціллю було співробітництво та консолідація зусиль у напрямку створення належних умов та рівня надання послуг особам з особливими потребами на території міста Харків.

На виконання вказаного меморандуму було укладено більше 60-ти договорів позички для відділень поштового зв`язку та за час дії договорів позички АТ «Укрпошта» виконало ремонти та здійснило модернізацію відділень поштового зв`язку на загальну суму 8 530 000 грн., що в свою чергу покращило якість обслуговування мешканців у тому числі і людей з обмеженими можливостями.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає наступне.

Предметом доказування у цій справі є обставини, пов`язані з наявністю/відсутністю підстав для стягнення з відповідача грошових коштів з яких:

- орендна плата у сумі 129 400,32 грн. за період з 09 липня 2022 року по 14 листопада 2024 року, нарахована в порядку статті 1212 Цивільного кодексу України;

- три проценти річних у сумі 4 354,03 грн. за період з 16 липня 2022 року по 14 листопада 2024 року;

- інфляційні втрати у сумі 12 875,81 грн. за період з липня 2022 року по жовтень 2024 року.

Згідно з нормами статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статей 628, 629 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина 1 статті 509 Цивільного кодексу України, частина 1 статті 173 Господарського кодексу України).

Відповідно до статті 638 Цивільного кодексу України, яка кореспондується зі статтею 180 Господарського кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Як свідчать матеріали справи, рішенням Харківської міської ради № 1623/19 від 19 червня 2019 року було затверджено Перелік об`єктів, які передаються в безоплатне користування за договором позички, в тому числі нежитлові приміщення, які підлягають передачі у безоплатне користування АТ «Укрпошта» строком на 2 роки та 11 місяців.

На підставі вищезазначеного рішення Харківської міської ради, 01 серпня 2019 року між Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та Комунального майна Харківської міської ради (далі позивач/позичкодавець) та Акціонерним Товариством «Укрпошта» (далі відповідач/користувач) було укладено договір позички № 1927 (далі договір позички), за умовами пункту 1.1. якого предметом договору є безоплатне користування майном. Право на укладання договору отримано користувачем на підставі рішення 27 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 19 червня 2019 року за № 1623/19 «Про комунальну власність м. Харкова».

Згідно пункту 1.2. договору об`єктом договору позички є нежитлові приміщення 1-го поверху № 28а, 29-:-47 загальною площею 169,4 кв. м. у житловому будинку літ. «А-9» (далі майно), розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , та знаходиться на балансі КП «Жилкомсервіс».

Додатками до договору позички є акт приймання передачі об`єкту - нежитлові приміщення 1-го поверху № 28а, 29-:-47 загальною площею 169,4 кв.м. у житловому будинку літ. «А-9» (далі майно), розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до пункту 1.3. договору позички, позичкодавець передає користувачу вищевказане майно у безоплатне користування на умовах, викладених в цьому договорі строком на 2 (два) роки 11 (одинадцять) місяців, для розміщення відділення поштового зв`язку.

Пунктом 1.4. договору позички передбачено, що майно, що передається у користування, є об`єктом комунальної власності територіальної громади міста Харкова. Передача майна у безоплатне користування не припиняє право комунальної власності територіальної громади міста Харкова.

У відповідності до пункту 3.1.7 договору позички, користувач зобов`язаний протягом 7 днів з моменту припинення дії договору, повернути за актом передане майно позичкодавцю у тому ж стані, в якому це майно йому передавалось, з урахуванням нормального зносу майна.

Згідно з пунктом 5.1. та 5.2. договору позички цей договір діє з 01 серпня 2019 року до 01 липня 2022 року. Договір може бути продовжений на новий термін тільки за умови позитивного рішення сесії Харківської міської ради.

Рішення сесії Харківської міської ради, яким би продовжили або встановили б новий термін для безоплатного користування відповідачем нежитловими приміщеннями не приймала. Протилежного жодна із сторін не довела.

Втім, після спливу 7 днів з моменту припинення дії договору (08 липня 2022 року), як на тому наголошено у пункті 3.1.7 договору позички, відповідач не повернув позивачу майно.

При цьому, ані чинне законодавство, ані договір позички, не вимагає від позивача вчинення будь-яких додаткових дій, необхідних для виконання відповідачем свого зобов`язання за договором позички в частині повернення нерухомого комунального майна.

З 01 лютого 2022 року введено в дію Закон України «Про оренду державного та комунального майна» від 03 жовтня 2019 року за № 157-ІХ (далі Закон № 157-ІХ), зі змісту частини 2 статті 9 якого вбачається, що користування нерухомим майном комунальної власності може здійснюватися виключно на засадах платного користування, шляхом укладення в порядку, передбаченому чинним законодавством України, договору оренди.

Таким чином, після 08 липня 2022 року у відповідача відсутні правові підстави для безоплатного користування нежитловими приміщеннями, які були передані згідно договору позички.

Разом з тим, визначена у відзиві готовність відповідача на укладення договору оренди в порядку, передбаченому Законом № 157-ІХ, шляхом проведення аукціону, повинна була бути підкріплена певними його активними діями, як-то повернення нерухомого майна позивачу за актом приймання-передачі.

Однак, лише 14 листопада 2024 року (тобто після більше ніж двох років) за актом приймання-передачі об`єкт позички - нежитлові приміщення 1-го поверху № 28а, 29-:-47 загальною площею 169,4 кв.м. у житловому будинку літ. «А-9» (далі майно), розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , були повернуті від відповідача позивачу, що підтверджується матеріалами справи.

Суд не погоджується з доводами відповідача з приводу того, що на підставі пункту 5 Постанови Кабінету міністрів України від 27 травня 2022 року за № 634 договір позички є продовженим на період дії воєнного стану та протягом чотирьох місяців з дати припинення чи скасування воєнного стану, оскільки правовідносини з оренди комунального майна з 01 лютого 2022 року врегулюванні Законом України «Про оренду державного та комунального майна» від 03 жовтня 2019 року за № 157-ІХ частина 2 статті 9 якого забороняють передачу комунального майна в безоплатне користування або позичку.

Крім того, суд погоджується із позицією позивача з приводу того, що Закон № 2269-ХІІ так і Закон № 157-ІХ є єдиними спеціальними нормативно-правовими актами, які визначали правові засади оренди комунального майна, а відтак норми Глав 58 (оренда), 60 (позичка) Цивільного кодексу України, в тому числі частина 3 статті 827 ЦК України, не підлягають застосуванню до правовідносин оренди комунального майна, які врегульовані спеціальним Законом № 157-ІХ (Законом № 2269-ХІІ до 01 лютого 2020 року).

Таким чином, фактичне користування відповідачем нерухомим комунальним майном без укладеного договору оренди, де позивач не отримав доходів у вигляді орендної плати, є за своїм змістом кондиційним зобов`язанням. Відтак, відповідач, як фактичний користувач комунального майна, без достатньої правової підстави, за рахунок позивача, як власника комунального майна, зберіг у себе кошти, які мали б заплатити за користування нерухомим комунальним майном після 08 липня 2022 року, а відтак зобов`язаний повернути ці кошти Управлінню комунального майна та приватизації Харківської міської ради, на підставі частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України.

Посилання відповідача на висновки, викладені в постановах Верховного Суду є не актуальними до правовідносин, які розглядаються в межах цієї справи, оскільки в цих постановах предметом розгляду були обставини, в яких позивачем (з тих або інших причин) перераховані (передані) кошти відповідачу.

Проте, у даних правовідносинах предметом є стягнення суми орендної плати, яку відповідач безпідставно зберіг за рахунок позивача попри відсутність у останнього жодного договірного обов`язку перед відповідачем на момент (період) такого збереження.

Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (яке іменується також зобов`язанням із безпідставного збагачення) полягає у вилученні в особи-набувача (зберігача) її майна, - яке вона набула (зберегла) поза межами правової підстави у випадку, якщо така підстава для переходу майна (його збереження) відпала згодом, або взагалі без неї, якщо цей перехід (збереження) не ґрунтувався на правовій підставі від початку правовідношення, - та у переданні відповідного майна тій особі-потерпілому, яка має належний правовий титул на нього (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 жовтня 2021 року у справі № 910/17324/19, провадження № 12-12гс21).

Стаття 1212 Цивільного кодексу України досить широко визначає підстави виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави.

У зобов`язанні з безпідставного набуття, збереження майна підлягають доведенню: а) факт набуття або збереження майна за рахунок іншої особи, б) відсутність для цього підстав, встановлених договором, законом або іншими правовими актами, в) вартість безпідставного збагачення.

Тягар доказування відсутності підстав для збереження майна лежить на власнику майна. При цьому, під набуттям майна в даних правовідносинах слід розуміти збільшення вартості власного майна набувача; приєднання до нього нових цінностей, внаслідок чого потерпілий несе додаткові витрати або втрачає належне йому майно, тобто збереження майна однією особою відбувається за рахунок іншої.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

В даному випадку, відповідач, не сплачуючи орендну плату за користування комунальною власністю, за відсутності укладеного договору, збільшує вартість власного майна, а позивач (потерпілий) втрачає належне йому майно (кошти від орендної плати), тобто відбувається факт безпідставного збереження саме орендної плати відповідачем за рахунок позивача.

Збереження (набуття) вищезазначених коштів відбулося за відсутності правової підстави, адже підстави для безоплатного користування майном за договором позички після 08 липня 2022 року - відпала.

Згідно з частиною 2 статті 1212 Цивільного кодексу України положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Отже, обов`язок сплатити суму безпідставного збагачення виникає в силу самого факту такого збагачення і не залежить від того чи стало воно результатом поведінки набувача чи потерпілого або третіх осіб, або сталось поза волею останніх. При цьому має значення лише сам об`єктивний результат: наявність безпідставного збагачення.

У постанові від 12 жовтня 2021 року у справі № 910/17324/19 Велика Палата Верховного Суду вказала, що сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (яке іменується також зобов`язанням із безпідставного збагачення) полягає у вилученні в особи-набувача (зберігача) майна, яке вона набула (зберегла) поза межами правової підстави, у випадку, якщо така підстава для переходу майна (його збереження) відпала згодом, або взагалі без неї, якщо цей перехід (збереження) не ґрунтувався на правовій підставі від початку правовідношення, та у переданні відповідного майна тій особі-потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.

Тобто, в даному випадку, незалежно від наявності вини в поведінці відповідача, сам факт несплати відповідачем після 08 липня 2022 року коштів за користування нерухомим комунальним майном, без укладення договору оренди, свідчить про збереження відповідачем за рахунок позивача майна (грошові кошти плати за землю), яке належить власнику землі.

Оскільки відповідач не є власником комунального нерухомого майна, єдиною формою здійснення оплати за користування цим майном для відповідача є орендна плата.

Згідно з частиною 2 статті 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» № 157-ІХ орендна плата визначається за результатами аукціону.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону № 157-ІХ стартова орендна плата за об"єкт оренди визначається згідно з Порядком передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 червня 2020 року за № 483 (надалі Порядок).

Пунктом 52 Порядку передбачено, що стартова орендна плата на першому аукціоні для аукціонів з оренди майна, строк оренди якого перевищує один місяць, зазначається в розрахунку за місяць оренди та становить 1 відсоток вартості об`єкта оренди, визначеної відповідно до статті 8 Закону.

Згідно з частиною 1 статті 8 Закону № 157-ІХ вартістю об`єкта оренди для цілей визначення стартової орендної плати є його балансова вартість станом на останнє число місяця, який передує даті визначення стартової орендної плати.

Відповідно до частини 3 статті 17 Закону № 157-ІХ орендна плата підлягає коригуванню на індекс інфляції згідно з Методикою розрахунку орендної плати, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 28 квітня 2021 року (надалі Методика).

Пунктом 18 Методики передбачено, що якщо орендна плата визначена за результатами аукціону, орендна плата за січень-грудень року оренди, що настає за роком, на який припадає перший місяць оренди, визначається шляхом коригування орендної плати за перший місяць оренди на річний індекс інфляції року, на який припадає перший місяць оренди.

Орендна плата за січень-грудень третього року оренди і кожного наступного календарного року оренди визначається шляхом коригування місячної орендної плати, що сплачувалась у попередньому році, на річний індекс інфляції такого року.

В матеріалах справи наявна балансова вартість нежитлових приміщень, якими фактично та безпідставно користувався відповідач, яка становить - 1 149 463,75 грн, що підтверджується Довідкою КП «Жилкомсервіс» № 6690/2/07-05 від 05 липня 2024 року.

Річний індекс інфляції 2022 року становить 126,6%, а 2023 року 105,1%. Відтак, за розрахунками Позивача місячна орендна плата становить:

- за період з 09 липня 2022 року по 31 липня 2022 року 2 754,02 грн.

- за період з серпня по грудень 2022 року 3 711,94 грн.

- за період з січня по грудень 2023 року 4 699,32 грн.

- за період з січня по жовтень 2024 року 4 938,99 грн.

- за період з 01 листопада 2024 року по 14 листопада 2024 року 2 304,86 грн.

Загальна сума орендної плати за фактичне користування відповідачем нерухомим майном (нежитловими приміщеннями) за період з 09 липня 2022 року по 14 листопада 2024 року без належних на те правових підстав, становить 129 400,32 грн.

Перевіривши правильність визначення позивачем розміру доходу, суд зазначає, що при складанні розрахованих сум позивачем вірно розраховано загальну суму безпідставно набутого майна, з урахуванням дати повернення за актом від 14 листопада 2024 року комунального нерухомого майна від відповідача позивачу.

Оскільки спір сторонами справи не врегульовано, доказів погашення боргу у добровільному порядку відповідач суду не надав, то до стягнення з відповідача на користь позивача належить 129 400,32 грн. безпідставно набутих грошових коштів за період з 09 липня 2022 року по 14 листопада 2024 року за фактичне користування об`єктом нерухомого майна комунальної власності без укладання відповідного договору оренди, а отже позов підлягає до повного задоволенню.

Суд, ураховуючи встановлені фактичні обставини справи, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, повно та всебічно дослідивши обставини справи, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах, дійшов висновку про повне задоволення позову.

При цьому суд бере до уваги заперечення відповідача щодо розрахунку суми безпідставно збережених коштів, та зазначає наступне.

Заперечуючи проти розрахунку суми безпідставно збережених коштів, відповідач зазначає, що розмір річної плати за оренду комунального майна відповідачу має становити 1 грн, що узгоджується із висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 914/707/17, де Велика Палата Верховного Суду дійшла висновків, що з огляду на те, що АТ «УКРПОШТА», здійснюючи підтримку засобів масової інформації шляхом розповсюдження періодичних друкованих видань, має право на отримання в оренду комунального майна, на тих самих умовах, що й бюджетні установи, тобто зі сплатою оренди в розмірі 1 грн на рік. Мотивуючи своє рішення, Велика Палата Верховного Суду посилається на Закон № 2269-ХІІ та методику розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади м. Львова, затвердженої ухвалою Львівської міської ради від 07 червня 2007 року за № 897.

Водночас, як вже було зазначено, 01 лютого 2020 року введений в дію Закон № 157-ІХ, відповідно до частини 2 статті 17 якого орендна плата визначається за результатами аукціону. У разі передачі майна в оренду без проведення аукціону орендна плата визначається відповідно до Методики розрахунку орендної плати, яка затверджується Кабінетом Міністрів України щодо державного майна та представницькими органами місцевого самоврядування - щодо комунального майна. У разі якщо представницький орган місцевого самоврядування не затвердив Методику розрахунку орендної плати, застосовується Методика, затверджена Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, у разі укладання договору оренди комунального майна шляхом проведення аукціону, орендна плата визначається виключно за його результатами. Тобто, орендна плата визначається шляхом автоматичної оцінки електронною торговою системою цінових пропозицій учасників після завершення останнього раунду електронного аукціону (пункт 73 Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 червня 2020 року за № 483).

Обґрунтовуючи свої заперечення, відповідач посилається на нормативно-правові акти, які не підлягають застосуванню до правовідносин, які є предметом спору у даній справі. Так, Методика розрахунку орендної плати за державне майно та пропозиції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04 жовтня 1995 року за № 786 втратила чинність 19 червня 2021 року; Методика розрахунку орендної плати за майно, що знаходиться в комунальній власності територіальної громади м. Харкова та пропозиції її розподілу, затвердженої рішенням Харківської міської ради від 23 грудня 2011 року за № 566/11 втратила чинність 01 жовтня 2017 року.

Тому, враховуючи частину 2 статті 17 Закону № 157-ІХ, який введений в дію 01 лютого 2020 року, правові підстави для застосування для відповідача орендної плати в розмірі 1 грн на рік, як вказує сам відповідач відсутні. У зв`язку з вище викладеними обставинами, також, висновки Великої Палати Верховного Суду, на які посилається Відповідач, не підлягають врахуванню під час розгляду даної справи.

Посилання відповідача на той факт, що 12 червня 2019 року було підписано меморандум про взаєморозуміння та співробітництво між Харківською міською радою, ПАТ "Укрпошта" та Благодійною організацією "Благодійний фонд Олександра Грановського" відповідно до якого основною ціллю було співробітництво та консолідація зусиль у напрямку створення належних умов та рівня надання послуг особам з особливими потребами на території міста Харків, не нівелює обовязок Акціонерного товариства "Укрпошта" здійснювати свою господарську діяльність в межах законодавства, в даному разі спираючись на Закон України "Про оренду державного або комунального майна" № 157-ХІ, який передбачає виключно договірні правовідносини щодо використання комунального майна.

Відповідач, свідомо усвідомлюючи свій обов`язок щодо повернення нерухомого майна за договором позички, а також зміну у законодавстві, що регулює передачу у користування комунального майна, несправедливо та недобросовісно наразі продовжував використовувати таке нерухоме майно, отримуючи дохід від статутної діяльності. Така суперечлива, недобросовісна, нерозумна, а також несправедлива поведінка відповідача свідчить про усвідомлення ним факту тривалого невиконання власного зобов`язання з повернення майна, порушення прав та інтересів територіальної громади м. Харкова, а також безпідставне збереження відповідних коштів.

Крім суми у вигляді орендної плати за фактичне користування відповідачем без належних на те правових підстав, нерухомим майном (нежитловими приміщеннями комунальної форми власності) за період з 09 липня 2022 року до 14 листопада 2024 року у сумі 129 400,32 грн., позивач просить стягнути 3% річних у сумі 4 354,03 грн. за період з 16 липня 2022 року по 14 листопада 2024 року, а також інфляційні втрати у сумі 12 875,81 грн. за період з липня 2022 року по жовтень 2024 року.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних на суму боргу відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

Передбачений частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України обов"язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми виникає виходячи з наявності самого факту прострочення, який має місце, зокрема, з моменту безпідставного збереження (набуття) Відповідачем коштів Позивача.

Такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 лютого 2024 року у справі № 910/3831/22.

При цьому, суд зазначає, що похідні вимоги розраховується з урахуванням визначених періодів, за які стягуються 3% річних та інфляційні втрати.

Відповідно до частини 1 статті 16 Закону України "Про оренду державного або комунального майна" № 157-ХІ, договір оренди формується на підставі примірного договору оренди, що затверджується:

Кабінетом Міністрів України щодо майна державної власності;

представницькими органами місцевого самоврядування щодо майна комунальної власності.

Якщо представницький орган місцевого самоврядування не затвердив примірний договір оренди комунального майна, застосовується примірний договір оренди державного майна.

Так, згідно з пунктом 5 Рішення Харківської міської ради № 2308/20 від 02 грудня 2020 року до затвердження Харківською міською радою примірного договору оренди майна територіальної громади міста Харкова керуватися в роботі примірним договором, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України.

Відповідно до пункту 3.3. примірного договору оренди, орендар сплачує орендну плату щомісяця до 15 числа поточного місяця оренди для орендарів, які отримали майно в оренду за результатами аукціону.

Тобто, у разі укладення за звичайних умов між позивачем та відповідачем договору оренди, останній сплачував би орендну плату до 15 числа поточного місяця. Відтак, вбачається, що момент прострочення виконання грошового зобов"язання зі сплати орендної плати, яку відповідач безпідставно зберіг за рахунок позивача, виникає з 16 числа відповідного (поточного) місяця безпідставного користування нерухомим майном (нежитловими приміщеннями).

Перевіривши наданий розрахунок похідних вимог, з урахування визначеного вище алгоритму нарахування сум оренди, який би ставився за звичайних умов (сплата орендних платежів до 15 числа кожного місяця), суд вважає, що позивачем було вірно нараховані 3% річних у сумі 4 354,03 грн за період 16.07.2022 14.11.2024, а також інфляційні втрати у сумі 12 875,81 грн за період липень 2022 р. жовтень 2024 року, а відтак позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що повністю задовольняються судом.

У відповідності до частини 1 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до частини 4 статті 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя має ґрунтуватись на повному з`ясуванні того, чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у справі, якими доказами вони підтверджуються та чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

У пункті 58 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2010 року "Справа "Серявін та інші проти України"" (заява N 4909/04) Європейський суд з прав людини наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії", № 37801/97, пункт 36, від 01 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", № 49684/99, пункт 30, від 27 вересня 2001 року).

З огляду на вищевикладене, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Згідно зі статтею 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених вимог.

Щодо визначеної позивачем суми витрат на правову (правничу) допомогу, то суд зазначає наступне.

Згідно частини 8 статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Із запровадженням змін до ГПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.

У свою чергу, частиною 8 статті 252 ГПК України, зокрема, унормовано, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження судові дебати не проводяться.

Водночас, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц викладено правову позицію про те, що вимога частини 8 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України (аналогічна норма міститься у частині 8 статті 129 ГПК України) щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні.

Станом на час прийняття рішення у цій справі у матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу. Однак, як в позовній заяві позивач зазначив про свій намір подати такі докази.

Суд звертає увагу, що з дати ухвалення рішення по даній справі, позивач має присічний строк на представлення документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунки таких витрат, що зумовить застосування судом правого механізму охопленого пунктом 3 частиною 1 статті 244 Господарського процесуального кодексу України (ухвалення додаткового рішення).

Керуючись статтями 1-5, 8, 10-12, 20, 41-46, 73-80, 86, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Акціонерного Товариства «Укрпошта» (01001, місто Київ, вулиця Хрещатик, будинок 22, ) на користь Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради (61003, місто Харків, майдан Конституції, будинок 16, ) заборгованість з орендної плати у сумі 129 400,32 грн. за період з 09 липня 2022 року 14 листопада 2024 року, три проценти річних у сумі 4 354,03 грн. за період з 16 липня 2022 року по 14 листопада 2024 року, інфляційні втрати у сумі 12 875,81 грн. за період з липня 2022 року по жовтень 2024 року, а також судові витрати (сплачений судовий збір) у сумі 2 422,40 грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Східного апеляційного господарського суду, у межах апеляційного округу, протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення, відповідно до статей 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "10" лютого 2025 р.

Суддя В.С. Юрченко

справа № 922/4400/24