ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2025 року Справа № 903/133/23

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючий суддя Тимошенко О.М., суддя Юрчук М.І. , суддя Крейбух О.Г.

секретар судового засідання Юзефович Д.О.

за участю представників:

позивача: Домальчук Р.В.

відповідача: Бондарчук Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" на рішення Господарського суду Волинської області, ухвалене 24.09.2024 суддею Шумом М.С. у м. Луцьк (повний рішення складено 30.09.2024) у справі № 903/133/23

за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк"

до Луцької міської ради

про звернення стягнення на предмет іпотеки

ВСТАНОВИВ:

ПАТ АБ "Укргазбанк" звернулось до Господарського суду Волинської області з позовом до Луцької міської ради про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , яка належала на праві власності ОСОБА_1 , яку передано у власність територіальній громаді міста Луцька Волинської області як відумерлу спадщину в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед банком за кредитним договором № 86/08-Ж/02 від 12.06.2008 в сумі 64560, 48 доларів США та пені в сумі 113273, 85 грн, а також в рахунок відшкодування понесених судових витрат, пов`язаних з розглядом даної справи.

В обґрунтування позовних вимог товариство зазначило, що оскільки в судовому порядку вищевказану квартиру визнано відумерлою спадщиною та передано у власність територіальної громади міста Луцьк Волинської області, то в силу вимог ст. 23 Закону України "Про іпотеку" Луцька міська рада набула статус іпотекодавця і має всі його права та несе всі його обов`язки за іпотечним договором в обсязі та на умовах, що існували до набуття нею права власності на предмет іпотеки.

Рішенням Господарського суду Волинської області від 27.09.2023 у даній справі, залишеним без змін постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.12.2023, відмовлено у позові ПАТ АБ "Укргазбанк" до Луцької міської ради про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Постановою Верховного Суду від 26.06.2024 постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 06.12.2023 та рішення Господарського суду Волинської області від 27.09.2023 у справі № 903/133/23 скасовано; справу передано на новий розгляд до Господарського суду Волинської області.

З результатами нового розгляду справи, рішенням Господарського суду Волинської області від 24.09.2024 у задоволенні позову ПАТ АБ "Укргазбанк" відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Аргументуючи доводи скарги товариство зазначило про те, що ухвалюючи оскаржуване рішення в даній справі, місцевий господарський суд погодився з надуманими припущеннями відповідача, в яких останній видав факти порушення прав банку як кредитора, які жодним чином не стосуються даної справи, за факти порушення прав банку як іпотекодержателя, що свідчить про

підміну понять та обставин. Отже, суд першої інстанції, на думку скаржника, ухвалюючи оскаржуване рішення, прийшов до помилкових та неправильних висновків при вирішенні питання про застосування позовної давності, не надавши належної оцінки доводам позивача та наявним у справі письмовим доказам.

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 18.11.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПАТ АБ "Укргазбанк" на рішення Господарського суду Волинської області від 24.09.2024 у справі № 903/133/23; призначено скаргу до розгляду в судовому засіданні.

Від відповідача на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого міська рада просить суд відмовити в задоволені апеляційної скарги, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Представник скаржника у судовому засіданні вимоги скарги підтримав та просив останню задовольнити.

Представник відповідача вимоги скарги заперечив з підстав, викладених у відзиві, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.

В силу ст. ст. 269, 270 ГПК України, апеляційна інстанція переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, а також заслухавши представників сторін у судовому засіданні, колегія суддів дійшла наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що 12.06.2008 між ВАТ "Укргазбанк" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 86/08-Ж/02, згідно умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 49000 доларів США, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти згідно з умовами кредитного договору.

В якості забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором між банком та позичальником укладено договір іпотеки № 86-08/02 від 12.06.2008, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Троц Ю.Б. 12.06.2008 за реєстровим № 3211, відповідно до якого в іпотеку банку передано належну позичальнику на праві власності однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10.05.2012 у справі № 2-7902/2011 за позовом АБ "Укргазбанк" до ОСОБА_1 стягнуто з відповідачки заборгованість за кредитним договором у розмірі 64560, 48 доларів США (з яких: 46008, 23 доларів США - сума неповернутого кредиту, 18552, 25 доларів США - сума несплачених процентів) та пеню в сумі 113273, 85 грн.

На виконання вказаного рішення суду видано виконавчий лист, на підставі якого відкрито виконавче провадження № 34604604 та яке закінчено 31.03.2020 у зв`язку зі смертю ОСОБА_1 07.11.2018.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06.05.2020 визнано спадщину померлої ОСОБА_1 - однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , відумерлою. Передано вказане майно померлої ОСОБА_1 як відумерлу спадщину у власність територіальної громади міста Луцьк Волинської області. Відумерла спадщина за рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06.05.2020 у справі № 161/13675/19, згідно ч. 3 ст. 1277 ЦК України, ст. 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" у порядку, встановленому законом, має перейти у власність відповідача та прийнята останнім на баланс.

Листом від 02.12.2020 АБ "Укргазбанк" просило Луцьку міську раду, після оформлення права власності на відумерлу спадщину, задовольнити вимоги кредитора спадкодавця у розмірі 102845, 94 дол. США. Вказаний лист залишився Луцькою міською радою без виконання.

Водночас, матеріали справи не містять доказів прийняття відповідачем у комунальну власність відумерлої спадщини у вигляді однокімнатної квартири АДРЕСА_2 у встановленому законом порядку.

Згідно ч. 4 ст. 1277 ЦК України, територіальна громада, яка стала власником відумерлого майна, зобов`язана задовольнити вимоги кредиторів спадкодавця, що заявлені відповідно до статті 1231 цього Кодексу.

В силу ст. 1231 ЦК України, до спадкоємця переходить обов`язок відшкодувати майнову шкоду (збитки), яка була завдана спадкодавцем. До спадкоємця переходить обов`язок відшкодування моральної шкоди, завданої спадкодавцем, яке було присуджено судом зі спадкодавця за його життя. До спадкоємця переходить обов`язок сплатити неустойку (штраф, пеню), яка була присуджена судом кредиторові із спадкодавця за життя спадкодавця. Майнова та моральна шкода, яка була завдана спадкодавцем, відшкодовується спадкоємцями у межах вартості рухомого чи нерухомого майна, яке було одержане ними у спадщину. За позовом спадкоємця суд може зменшити розмір неустойки (штрафу, пені), розмір відшкодування майнової шкоди (збитків) та моральної шкоди, якщо вони є непомірно великими порівняно з вартістю рухомого чи нерухомого майна, яке було одержане ним у спадщину.

Відтак, територіальна громада, яка стала власником відумерлого майна, зобов`язана задовольнити вимоги кредиторів спадкодавця, що заявлені відповідно до ст. 1231 цього Кодексу.

Разом з тим, відповідна стаття встановлює, що до спадкоємців переходить обов`язок відшкодувати майнову шкоду (збитки), яка була завдана спадкодавцем; моральну шкоду, завдану спадкодавцем, яку було присуджено судом зі спадкодавця за його життя; та обов`язок сплатити неустойку (штраф, пеню), яка була присуджена судом кредиторові із спадкодавця за його життя.

Статтею 1231 ЦК України не передбачено обов`язок спадкоємця виконувати договірні зобов`язання, боржником за якими був спадкодавець, а частина 4 ст. 1277 ЦК України не відсилає до інших статей, які передбачають обов`язок спадкоємців задовольнити інші вимоги кредитора, зокрема до ст. 1282 ЦК України.

Верховний Суд у постанові від 29.09.2022 № 916/2583/21 вказав про те, що несплата споживчого кредиту не є майновою шкодою, а отже заборгованість за кредитним договором не підпадає під положення ст. 1231 ЦК України, водночас, касаційний господарський суд зазначив, що оскільки територіальна громада міста набула право власності на майно, яке було предметом іпотеки, то на підставі ст. 23 Закону України "Про іпотеку" територіальна громада набула статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором.

Відповідно до з ч. 5 ст. 3 Закону України "Про іпотеку", іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Статтею 23 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.

З огляду на те, що у власність територіальної громади міста Луцьк Волинської області передано як відумерлу спадщину квартиру, яка була предметом іпотеки, відтак, на підставі ст. 23 Закону України "Про іпотеку" територіальна громада міста Луцька в особі Луцької міської ради набула статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором.

Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України "Про іпотеку", за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

В силу ч. 1 ст. 33 цього Закону, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього Закону.

Суд констатує, що те, що відповідачем не було прийнято у комунaльну власність вищевказану відумерлу спадщину та не зареєстровано за собою право на відумерлу спадщину, так як право власності на неї перейшло до цього органу місцевого самоврядування в силу норми ст. 1277 ЦК України.

Згідно ч. 1-3 ст. 1277 ЦК України заява про визнання спадщини відумерлою може також бути подана кредитором спадкодавця.

Місцевим господарським судом також підставно взято до уваги той факт, що банк до подання відповідного позову до Луцької міської ради не вчиняв дій, спрямованих на звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з договором іпотеки № 86-08/02 від 12.06.2008.

Враховуючи усе вищезазначене, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог ПАТ АБ "Укргазбанк".

Разом з тим, під час розгляду даної справи місцевим господарським судом, відповідачем було заявлено вимогу про застосуванням строків позовної давності.

Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Суд відмічає, що вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки "піддається" впливу позовної давності. На неї поширюється загальна позовна давність тривалістю у три роки. На вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки поширюються всі правила щодо позовної давності (початок перебігу, зупинення, переривання, наслідки спливу тощо).

Строк позовної давності за вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки починається від дня, коли у кредитора (іпотекодержателя) виникло право на відповідний позов, незалежно від того, чи звертався він після цього до нотаріуса за захистом своїх цивільних прав.

Судами встановлено, що згідно п. 6.1 договору іпотеки № 86-08/02 від 12.06.2008, іпотекодержатель набуває право звернути стягнення та реалізувати предмет іпотеки у наступних випадках: - якщо у момент настання строку виконання зобов`язання за кредитним договором воно не буде виконано належним чином, а саме: при повному або частковому неповерненні кредиту (чергового платежу за кредитом) та/або при несплаті або частковій несплаті процентів та/або при несплаті або частковій несплаті штрафних санкцій, комісій або інших платежів у встановлені кредитним договором строки; - порушення іпотекодавцем (позичальником) обов`язків за цим та/або кредитним договором та невиконання вимоги іпотекодержателя про дострокове виконання зобов`язання за кредитним договором.

У випадку порушення іпотекодавцем (позичальником) обов`язків за цим та/або кредитним договором іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю (та позичальнику) письмове повідомлення про порушення обов`язків за цим та/або кредитним договором, в якому зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки (п. 6.2).

Як зазначено вище, рішенням Луцького міськрайоного суду Волинської області від 10.05.2012 у справі № 2-7902/2011 стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку 64560 доларів США 48 центів та 113273, 85 грн пені. У вказаному рішенні судом було встановлено, що згідно п. 1.1 кредитного договору, банк надав позичальнику кредит в сумі 49000 доларів США на строк з 12.06.2008 по 11.05.2025 зі сплатою процентів за користування кредитом, виходячи із 14, 3% річних, однак, відповідачка належним чином не виконала свої зобов`язання, а тому станом на 18.03.2010, загальна сума заборгованості становила 52322, 57 доларів США.

В силу ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Водночас, як вже встановлено судами, 07.11.2017 ОСОБА_1 (позичальник, іпотекодавець) померла, відтак станом на 18.03.2010 у банку вже виникло право на подання позову із вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, яке він міг реалізувати ще за життя ОСОБА_1 (більше 7 років).

Також суд враховує, що на виконання вищезазначеного рішення, Луцьким міськрайонним судом 27.08.2012 видано виконавчий лист № 2-7902/2011.

Апеляційний господарський суд констатує, що з відповідним позовом до господарського суду про звернення стягнення на предмет іпотеки товариство звернулось лише у 2023 році, тобто більше ніж через 13 після виникнення заборгованості та більше ніж через 10 років після набрання рішенням суду про стягнення кредитної заборгованості законної сили.

Доводи товариства про те, що кредитором не пропущено строк позовної давності, оскільки згідно з умовами кредитного договору та договору іпотеки позичальник зобов`язаний повернути кредит не пізніше 11.06.2025, а тому банк має право звернути стягнення на предмет іпотеки до цієї дати, суд вважає не обґрунтованими, оскільки банком не було зазначено про обставини переривання строку позовної давності та не наведено будь-яких причин пропуску позовної давності з метою визнання їх поважними.

13.09.2022 ПАТ АБ "Укргазбанк" зверталось до Господарського суду Волинської області з позовом до Луцької міської ради про стягнення 544000 грн. (заборгованості за кредитом станом на дату смерті ОСОБА_1 ), однак, рішенням суду від 14.11.2022 у справі № 903/704/22 у задоволенні відповідного позову відмовлено.

Суд зауважує, що у ст. 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається в разі пред`явлення особою позову до одного з кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Тлумачення відповідної статті дає підстави для висновку, що вона пов`язує переривання позовної давності з будь-якими активними діями іпотекодавця, внаслідок яких він визнає існування саме іпотеки. Тому переривання перебігу позовної давності за основним зобов`язанням не перериває перебігу позовної давності за іншим обов`язком, у тому числі забезпечувальним.

Відтак, вчинення позичальником дій, що свідчать про визнання ним свого боргу за основним зобов`язанням, не перериває позовної давності за вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки вимога про стягнення боргу за основним зобов`язанням і вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки є різними вимогами (основною та додатковою), застосування до додаткових вимог наслідків переривання перебігу позовної давності за основною вимогою законом не передбачено.

З огляду на викладене, апеляційний господарський суд також вважає доводи позивача щодо необхідності обчислення строку позовної давності саме з моменту смерті боржниці, безпідставними.

Щодо посилань скаржника на п. п. 12, 19 "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України, апеляційний господарський суд зазначає, що Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 540-IX від 30.03.2020, Розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнено, зокрема, п. 12 такого змісту: "під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID19), строки, визначені ст. ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину". Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" № 2120-IX від 15.03.2022 Розділ "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України доповнено п. 19 такого змісту: "у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені ст. ст. 257- 259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.". Законом України "Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини" № 3450-IX від 08.11.2023 п. 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України викладено в такій редакції: "у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24.02.2022 № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану".

Відтак, п. п. 12, 19 "Прикінцевих та перехідних положень ЦК України" стосуються лише тих строків позовної давності, які не закінчилися станом на момент набрання чинності цими пунктами.

Водночас, строки позовної давності у даній справі закінчилися ще за довго до прийняття зазначених вище законів, а тому ці норми не застосовуються до спірних правовідносин.

Окрім того, як зазначено вище, позивачем жодним чином не наведено будь-яких причин пропуску позовної давності з метою визнання їх поважними.

Усно висловлені в суді апеляційної інстанції доводи скаржника про те, що в зв`язку з прийняттям Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" № 1304-VII від 03.06.2014, останній позбавлений був права звернення стягнення на предмет іпотеки, судова колегія відхиляє як безпідставні. Положення даного закону встановлюють мораторій на примусове звернення стягнення на іпотечне майно, як кінцеву стадію виконання рішення суду. Однак даним законом не встановлено жодних заборон на подання позову про звернення стягнення на майно і розгляду такого позову судом.

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 19.11.2019 у справі № 911/3677/17 позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п`ятої статті 267 ЦК України позивач має право отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності. При цьому саме на позивача покладено обов`язок доказування тієї обставини, що строк звернення до суду було пропущено з поважних причин. Відповідно до частини четвертої ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Таким чином, оскільки позивачем не наведено будь-яких причин пропуску позовної давності, суд першої інстанції абсолютно підставно застосував до даних правовідносин положення ч. 4 ст. 267 ЦК України.

Відповідно до приписів статтей 73, 74, 76 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи все вищевикладене в сукупності, судова колегія Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду Волинської області від 24.09.2024 у справі № 903/133/23 відповідає матеріалам справи, ґрунтується на чинному законодавстві та підстави для його скасування відсутні.

Наведені в апеляційній скарзі аргументи позивача суд вважає не обґрунтованими та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а відтак не можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Згідно ст. 129 ГПК України, судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Волинської області від 24 вересня 2024 року у справі № 903/133/23 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Справу № 903/133/23 повернути Господарському суду Волинської області.

Повний текст постанови складено "11" лютого 2025 року.

Головуючий суддя Тимошенко О.М.

Суддя Юрчук М.І.

Суддя Крейбух О.Г.