СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2025 року м. Харків Справа № 917/1281/24

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Медуниця О.Є., суддя Істоміна О.А., суддя Радіонова О.О.,

за участю секретаря судового засідання Гаркуши О.Л.,

представників:

від відповідача - Дроздов Д.А. (у режимі відеоконференції);

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу позивача (вх.3074) на ухвалу Господарського суду Полтавської області від 21.11.2024 (суддя Солодюк О.В., повний текст складено 29.11.2024) про закриття провадження у справі №917/1281/24

за позовом ОСОБА_1 , м.Кременчук Полтавської області,

до Акціонерного товариства "Полтаваобленерго", м.Полтава,

про визнання недійсним та скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернулася до Господарського суду Полтавської області з позовом до відповідача, Акціонерного товариства "Полтаваобленерго" (далі АТ "Полтаваобленерго") про визнання недійсним та скасування рішення АТ "Полтаваобленерго", оформленого протоколом комісії з розгляду Акта про порушення №00005853 від 30.08.2022.

Ухвалою місцевого господарського суду від 06.09.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №917/1281/24, справу постановлено розглядати в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 21.11.2024 закрито провадження у справі №917/1281/24. Повернуто ОСОБА_1 з Державного бюджету України 3 028,00 грн. судового збору, сплаченого квитанцією до платіжної інструкції № від 22.07.2024 на суму 3 023,00 грн. та платіжною інструкцією №0.0..1 від 16.08.2024 на суму 5,00 грн. Роз`яснено позивачу, що даний спір підлягає розгляду загальним судом у порядку цивільного судочинства.

Не погодившись із зазначеною ухвалою ОСОБА_1 звернулася до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, згідно з якою просить скасувати ухвалу Господарського суду Полтавської області від 21.11.2024 у справі №917/1281/24, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції Господарського суду Полтавської області.

Апелянт зазначає, що вирішення питання про юрисдикцію спору залежить не від суб`єктного складу відносин, а від того, виступає фізична особа сторона у відповідних правовідносинах як суб`єкт господарювання чи ні, та від визначення цих правовідносин як господарських. Використання Байдуж Н.О. отриманих у спадщину від чоловіка, який був зареєстрований як фізична особа-підприємець, об`єктів (технологічне обладнання, трансформаторна підстанція, асфальтозмішувач, адміністративна будівля, гараж, котельня) можливе та доцільне лише з метою підприємницької діяльності. Байдуж Н.О., ставши власницею спадкового майна, продовжувала ту ж саму підприємницьку діяльність за тим же договором про постачання електричної енергії №3660 від 24.02.2017, що і її попередник, та сплачувала за електроенергію на рівні споживача-підприємця. Відтак, вона здійснювала і наразі здійснює відносини щодо використання свого технологічного обладнання для здійснення господарської діяльності. Оскаржуване рішення АТ «Полтаваобленерго» оформлене на суб`єкта підприємницької діяльності (використана формула п.8.4.10 Правил роздрібного ринку електричної енергії (далі ПРРЕЕ), яка використовується тільки для непобутових споживачів).

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.12.2024 для розгляду апеляційної скарги сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Медуниця О.Є., суддя Радіонова О.О., суддя Стойка О.В.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 25.12.2024 витребувано у Господарського суду Полтавської області матеріали справи №917/1281/24. Відкладено розгляд питання щодо можливості відкриття провадження за апеляційною скаргою позивача на ухвалу Господарського суду Полтавської області від 21.11.2024 у справі №917/1281/24 до надходження матеріалів справи.

Матеріали справи 09.01.2025 надійшли на адресу суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 14.01.2025, зокрема, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача на ухвалу Господарського суду Полтавської області від 21.11.2024 у справі №917/1281/24. Встановлено строк по 24.01.2025 для подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв та/або клопотань, що пов`язані з розглядом апеляційної скарги. Призначено розгляд означеної апеляційної скарги на 29.01.2025 о 12:00год.

На поштову адресу суду 20.01.2025 від АТ "Полтаваобленерго" надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.936; у межах встановленого судом строку), за змістом якого заявник просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу Господарського суду Полтавської області від 21.11.2024 - залишити без змін.

У відзиві відповідач зазначає наступне. Байдуж Н.О. приєдналася до умов публічного договору про надання послуг з розподілу електричної енергії заявою-приєднанням від 14.05.2020 саме як фізична особа, без статусу підприємця. Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань позивач не була та не є зареєстрованою як фізична особа-підприємець. Посилання апелянта на те, що договір про надання послуг з розподілу електричної енергії №20203716 від 14.05.2020 укладено в типовій формі як для непобутового споживача суб`єкта підприємницької діяльності, а також на те, що використання відповідачем формули п.8.4.10 ПРРЕЕ для нарахування необлікованої електричної енергії використовується тільки для непобутових споживачів, а обчислення перебігу реактивної енергії можливо тільки для комерційних непобутових споживачів, є безпідставними, оскільки вищезазначені доводи не спростовують відсутності у позивача статусу суб`єкта господарювання, а також відсутності між сторонами господарських правовідносин.

У зв`язку із перебуванням на навчанні судді-члена колегії Стойки О.В., на підставі розпорядження керівника апарату суду від 28.01.2025, відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду апеляційної скарги сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Медуниця О.Є., суддя Істоміна О.А., суддя Радіонова О.О.

У судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 29.01.2025 представник АТ "Полтаваобленерго" проти задоволення вимог апеляційної скарги заперечив, просив оскаржувану ухвалу залишити без змін.

Байдуж Н.О. явку повноважного представника в судове засідання не забезпечила, про наявність поважних причин неявки суд завчасно не повідомила. Належне повідомлення позивача про дату, час та місце судового засідання підтверджене матеріалами справи, зокрема рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з ухвалою суду від 14.01.2025.

Оскільки судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для реалізації сторонами своїх процесуальних прав, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні за відсутності представника позивача.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог апеляційної скарги з огляду на наступне.

Предметом апеляційного перегляду у цій справі стало питання визначення юрисдикції спору щодо визнання недійсним та скасування рішення АТ "Полтаваобленерго", оформленого протоколом комісії з розгляду Акта про порушення №00005853 від 30.08.2022, за позовом фізичної особи ОСОБА_1 (без статусу підприємця) до АТ "Полтаваобленерго".

Вирішуючи питання щодо віднесення спору у цій справі до юрисдикції господарського чи цивільного суду, колегія суддів виходить з наступного.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття "суд, встановлений законом" містить, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

У справі "Сокуренко і Стригун проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що фраза "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу існування суду, але й на дотримання таким судом норм, які регулюють його діяльність.

У рішенні в справі "Занд проти Австрії" Європейська комісія з прав людини висловила думку, що термін "судом, встановленим законом" у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів".

Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст.4 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Предметна та суб`єктна юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена статтею 20 ГПК України. Так, за ч.1 цієї статті господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб`єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб`єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем; інші справи у спорах між суб`єктами господарювання.

Відповідно до ч.2 ст.4 ГПК України право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням мають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

Згідно з ч.1 ст.45 ГПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу.

Ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є: наявність між сторонами господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

З огляду на положення ч.1 ст.20 ГПК України, а також ст.ст.4, 45 цього Кодексу для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду конкретної справи має значення суб`єктний склад саме сторін правочину та наявність спору, що виник у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності. Подібна правова позиція щодо розмежування господарської та цивільної юрисдикції наведена в постанові Верховного Суду від 03.08.2023 у справі №910/13049/22.

Вирішення питання про юрисдикційність спору залежить від того, чи виступає фізична особа - сторона у відповідних правовідносинах - як суб`єкт господарювання та від визначення цих правовідносин як господарських. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №916/1261/18.

У ч.1 ст.19 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Велика Палата Верховного Суду послідовно зазначала, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства (зокрема, постанови від 12.10.2022 у справі №183/4196/21, від 08.06.2022 у справі №362/643/21, від 23.11.2021 у справі №641/5523/19).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 у справі №922/4239/16, на яку обґрунтовано послався Господарський суд Полтавської області, зроблено висновок, що фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур не позбавляється статусу фізичної особи, а набуває до свого статусу фізичної особи нової ознаки - суб`єкта господарювання. Вирішення питання про юрисдикційність спору залежить від того, виступає фізична особа - сторона у відповідних правовідносинах - як суб`єкт господарювання чи ні та від визначення цих правовідносин як господарських. Подібна правова позиція також викладена у постанові Верховного Суду від 15.05.2024 у справі №904/3594/23.

Частиною 1 ст.128 Господарського кодексу України врегульовано, що громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджено позивачем за змістом апеляційної скарги, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 (позивач) не була зареєстрована як фізична особа підприємець і не є фізичної особою підприємцем станом на теперішній час.

Як убачається з матеріалів справи, 14.05.2020 Байдуж Н.О., як фізична особа без статусу підприємця, звернулася до АТ Полтаваобленерго із заявою-приєднанням до умов публічного договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії.

Зі змісту договору о/р 20203716 споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії від 14.05.2020 вбачається, що договір укладено ОСОБА_1 як фізичною особою (без статусу підприємця).

Відтак, як обгрунтовано виснував Господарський суд Полтавської області в оскаржуваній ухвалі, ОСОБА_1 (позивач) приєдналася до умов публічного договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії заявою-приєднанням від 14.05.2020 та підписала відповідний договір саме як фізична особа, без статусу підприємця (без статусу суб`єкта господарювання).

Документи, додані до позовної заяви та відзиву на неї (зокрема, додатки до договору, акт технічної перевірки вузлів обліку електричної енергії від 02.08.2022, акт тимчасового збереження речового доказу від 02.08.2022) складені стосовно споживача ОСОБА_1 як фізичної особи (а не фізичної особи підприємця).

За змістом апеляційної скарги позивач стверджує, що оскаржуване рішення відповідача, зафіксоване протоколом комісії №00005853 від 30.08.2022, оформлене саме на суб`єкта підприємництва.

Однак, усупереч твердженням апелянта, як в Акті про порушення споживачем ПРРЕЕ №00005853 від 02.08.2022, так і у протоколах №00005853 засідання комісії АТ «Полтаваобленерго» від 16.08.2022 та від 30.08.2022 по розгляду Акта про порушення споживачем ПРРЕЕ зазначено про розгляд порушення, вчиненого споживачем - фізичною особою ОСОБА_1 та не вказано про те, що споживач здійснює господарську діяльність та виступає як фізична особа підприємець.

У протоколі АТ «Полтаваобленерго» від 30.08.2022 також не зазначено, що донарахування проведено саме як фізичній особі - підприємцю.

Суд першої інстанції обґрунтовано відхилив посилання позивача на те, що ОСОБА_1 вступила у господарські відносини з АТ Полтаваобленерго і зі своїми субспоживачами після смерті її чоловіка ОСОБА_2 у 2018 році, який був зареєстрований як фізична особа-підприємець, оскільки матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження таких обставин (договорів, угод між позивачем та субспоживачами).

За змістом апеляційної скарги позивач наполягає на тому, що майно, яке успадковане позивачем після смерті чоловіка: трансформаторну підстанцію, асфальтозмішувач, адміністративну будівлю, гараж, котельню можливо та доцільно використовувати лише з метою підприємництва, отримуючи від цього дохід. Апелянт стверджує, що ОСОБА_1 здійснювала і наразі здійснює відносини щодо використання свого технологічного обладнання для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч.1 ст.42 Господарського кодексу України підприємництво як вид господарської діяльності - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

У свою чергу матеріали справи містять Відповідь №897368 від 11.11.2024 з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, та/або про суми доходів, отриманих самозайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи (запит Господарського суду Полтавської області від 11.11.2024). З означеної Відповіді вбачається, що Байдуж Наталія Олександрівна, РНОКПП: НОМЕР_1 за період з першого кварталу 2018 року по 4 квартал 2024 року отримала дохід заробітну плату, а також дохід у вигляді основної суми боргу (кредиту) платника податку в сумі 3,11 грн. від Полтавської філії АТ Укртелеком. Інформація про інші доходи відсутня.

Доводам апелянта про те, що договір о/р 20203716 про надання послуг з розподілу електричної енергії від 14.05.2020 укладено в типовій формі як для непобутового споживача суб`єкта підприємницької діяльності, а також про те, що використання відповідачем формули п.8.4.10 ПРРЕЕ для нарахування необлікованої електричної енергії використовується тільки для непобутових споживачів, а обчислення перебігу реактивної енергії можливо тільки для комерційних непобутових споживачів, була надана належна правова оцінка судом першої інстанції, який обґрунтовано зазначив, що такі доводи позивача не спростовують відсутності у Байдуж Н.О. статусу суб`єкта господарювання фізичної особи-підприємця, а також відсутності між сторонами господарських правовідносин.

Отже, враховуючи, що позивачем визначено суб`єктний склад учасників спору як юридичної особи та фізичної особи - громадянина (без статусу суб`єкта господарювання), відсутність ознак господарського характеру спірних відносин, а також те, що спір не стосується корпоративних, приватизаційних чи відносин банкрутства та не ґрунтується на відносинах забезпечення виконання основного зобов`язання (тобто не належить до спорів за участю фізичної особи, підвідомчих господарському суду), Східний апеляційний господарський суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що у цій справі виникли цивільно-правові відносини, а тому спір підлягає вирішенню судом цивільної юрисдикції.

Пунктом 1 ч.1 ст.231 ГПК України унормовано, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає про те, що господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за п.1 ч.1 ст.20 ГПК України спорів, у яких стороною є фізична особа, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, якщо ці спори пов`язані, зокрема, з підприємницькою діяльністю, що раніше здійснювалася зазначеною фізичною особою, зареєстрованою підприємцем. При цьому посилається на постанови Великої Палати Верховного Суду від 09.10.2019 у справі №127/23144/18, від 25.06.2019 у справі №904/1083/18 та від 26.06.2019 у справі №760/13915/18.

Надаючи оцінку означеним доводам апелянта, Східний апеляційний господарський суд зазначає наступне.

У справі №127/23144/18 правовідносини сторін виникли з господарського договору (кредитного договору), укладеного між банком та фізичною особою-підприємцем, яка станом на дату подання позовної заяви втратила статус фізичної особи-підприємця.

У справі №904/1083/18 Дніпропетровською міською радою був поданий позов про визнання укладеним між нею та фізичною особою-підприємцем договору про пайову участь у розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Дніпра (господарського договору), який не був укладений сторонами спору станом на момент прийняття в експлуатацію об`єкта забудови. При цьому фізична особа (відповідач) втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності після відкриття провадження у справі.

В обох справах Велика Палата Верховного Суду висловила позицію щодо юрисдикції спору за позовом суб`єкта господарювання до фізичної особи, яка на дату подання позову або під час розгляду справи втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, який (спір) виник при виконанні умов укладеного між сторонами господарського договору.

У межах справи №760/13915/18 позов був поданий фізичною особою без статусу підприємця до юридичної особи про стягнення коштів на підставі договору поставки, укладеного між позивачем як фізичною особою-підприємцем та юридичною особою (відповідачем). До подання позову до суду до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про припинення фізичної особи-підприємця.

Тобто, у справі №760/13915/18 Велика Палата Верховного Суду висловила позицію щодо юрисдикції спору за позовом фізичної особи, яка на дату подання позову втратила статус суб`єкта підприємницької діяльності, до суб`єкта господарювання, який (спір) виник при виконанні умов укладеного між сторонами господарського договору.

Натомість, як убачається з матеріалів справи №917/1281/24 та не спростовується апелянтом, Байдуж Наталія Олександрівна не була та не є зареєстрованою як фізична особа-підприємець.

Відтак, висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 09.10.2019 у справі №127/23144/18, від 25.06.2019 у справі №904/1083/18 та від 26.06.2019 у справі №760/13915/18 є незастосовними у справі №917/1281/24.

З урахуванням мотивів, викладених у цій постанові, колегія суддів дійшла висновку про те, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного провадження у справі та судовою колегією не встановлено порушення місцевим господарським судом норм права, як необхідної передумови для скасування ухваленого судового рішення, а відтак підстави для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування оскаржуваної ухвали відсутні.

Такий результат апеляційного перегляду з урахуванням приписів ст.129 ГПК України має наслідком покладення витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги на скаржника.

Керуючись ст.ст.129, 269, 270, 271, 273, 275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Полтавської області від 21.11.2024 у справі №917/1281/24 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачено ст.ст.287 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 05.02.2025.

Головуючий суддя О.Є. Медуниця

Суддя О.А. Істоміна

Суддя О.О. Радіонова