ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" лютого 2025 р.м. ХарківСправа № 922/4511/24

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Кухар Н.М.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Бета-Агро-Інвест" (вул. Київська, буд. 11, поверх 7, м. Чернігів, 14005; )
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрозахист Харків" (вул. Кашуби, буд. 10, м. Харків, 61098; )
про стягнення 167084,23 грн
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Бета-Агро-Інвест" () 17.12.2024 звернулось до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрозахист Харків" () про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних витрат у розмірі 136428,50 грн; трьох відсотків річних у розмірі 30655,73грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішенням Господарського суду Харківської області у справі № 922/1158/24 від 23.07.2024 стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрозахист Харків" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Бета-Агро-Інвест" попередню оплату в розмірі 1495999,70 грн. Постановою Східний апеляційний господарський суду від 24.10.2024 рішення першої інстанції залишено без змін. Фактично дана попередня оплата (з врахуванням суми судового збору 22440,00 грн) була повернута позивачу: 03.12.2024 - в сумі 8727,61 грн; 09.12.2024 - в сумі 1509812,09 грн. Оскільки 03.04.2024 був останнім днем поставки товару, та з цієї дати фактично виникло зобов`язання з повернення залишку попередньої оплати (що підтверджено постановою Східного апеляційного господарського суду від 24.10.2024 року), то порушення прав позивача щодо повернення попередньої оплати тривало з 04.04.2024 по 09.12.2024, у зв`язку з чим позивачем здійснено нарахування процентів за користування чужими грошовими коштами та інфляційних втрат.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 04.06.2024 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Смарті Фемілі" залишено без руху; надано позивачу строк 10 днів з дня вручення йому даної ухвали для усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 19.12.2024 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Бета-Агро-Інвест" прийнято до розгляду; відкрито провадження у справі № 922/4511/24; розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку частини п`ятої статті 252 Господарського процесуального кодексу України.

У відзиві на позовну заяву, який надійшов до суду 06.01.2025, відповідач не погодився з вказаними позовними вимогами з огляду на те, що при поданні первісного позову в рамках справи № 922/1158/24 позивач не звертався до суду з вимогою про стягнення інфляційних витрат та 3% річних, а також те, що існування заборгованості протягом такого періоду було викликано судовим розглядом. У зв`язку із поданням відповідачем зустрічного позову, до моменту закінчення розгляду справи не було вирішено питання про те, в якої із сторін існують грошові зобов`язання перед іншою стороною, та в якому розмірі. Крім того, відповідач зазначив, що позивачем не надано жодних доказів того, що він поніс будь-які збитки, завдані розглядом справи, котрі необхідно покрити стягненням з відповідача інфляційних витрат та 3% річних. Тобто, на думку відповідача, поданням даного позову позивач намагається отримати прибуток від того факту, що в ході розгляду спору в справі № 922/1158/24 суд став на його сторону та відмовив в задоволенні зустрічних позовних вимог.

07.01.2025 позивач надав відповідь на відзив відповідача, в якій, зокрема, зазначив, що жодний з аргументів відповідача не заслуговує на увагу, оскільки у розумінні положень ст. 625 ЦК України, позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання, і це право не обмежено правом вимоги виключно в рамках позову щодо стягнення основної заборгованості, як помилково вважає відповідач. На думку позивача, відповідач помилково зауважує, що "існування заборгованості протягом такого періоду було викликано судовим розглядом", оскільки зобов`язання з повернення залишку попередньої оплати виникло з 04.04.2024, тобто до винесення судового рішення. Відповідач протиправно користувався грошовими коштами позивача в період з 04.04.2024 року по 09.12.2024 року, що призвело до збитків позивача через знецінення суми заборгованості. При цьому, позивач зазначає, що жодних обмежень щодо стягнення інфляційних витрати та 3% річних в межах спірних правовідносин за період, коли в Україні вже було введено воєнний стан чинне законодавство не містить.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

14.03.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Бета-Агро-інвест" (надалі - позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Агрозахист Харків" (надалі - відповідач) було укладено Договір поставки № 141/24.

Відповідно до п. 2.1 вказаного Договору, постачальник зобов`язується в порядку та на умовах визначених цим Договором передати у власність покупця товар для використання у його господарській діяльності, а покупець зобов`язується в порядку та на умовах визначених цим Договором прийняти та оплатити товар.

Згідно зі Специфікацією № 1 від 14.03.2024 до вказаного Договору, відповідач взяв на себе зобов`язання здійснити поставку добрив рідких азотних марки КАС-32 у кількості 200,00 тон за ціною 14 666,67 грн, без ПДВ, за 1 тону на загальну суму 3520000,80 грн, з ПДВ, на умовах EXW (склад постачальника), згідно Інкотермс 2010.

Відповідно до п. 3 Специфікації № 1, оплата здійснюється шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника в наступному порядку:

- 80% від загальної вартості товару, що становить 2816000,64 грн (два мільйона вісімсот шістнадцять тисяч гривень 64 копійки) - до 15.03.2024;

- 20% від загальної вартості товару, що становить 704000,16 грн (сімсот чотири тисячі гривень 16 копійок) - після реєстрації податкової накладної протягом 2 (два банківських дня).

На виконання умов Специфікації № 1 до Договору поставки, 14.03.2024 позивач здійснив 80% попередню оплату за товар на загальну суму 2816000,64 грн, чим повністю виконав свої договірні зобов`язання, що підтверджується платіжною інструкцією № 635 від 14.03.2024.

На виконання умов Договору поставки № 141/24 від 14.03.2024 та Специфікації № 1 до нього відповідачем було поставлено товару у кількості 75,00 тон на загальну суму 1320000,30 грн.

Поставка даного обсягу товару підтверджується видатковими накладними:

Видаткова накладна № 275 від 20 березня 2024 р.

Видаткова накладна № 276 від 20 березня 2024 р.

Видаткова накладна № 277 від 20 березня 2024 р.

Враховуючи, що умовами Договору та Специфікації не передбачений строк поставки, позивач 27.03.2024 надіслав відповідачу вимогу про поставку товару, в якій вимагав у строк до 03.04.2024, включно, здійснити поставку добрива рідкого азотного марки КАС-32 у кількості 85,00 тон на загальну суму 1494000,34 грн, з ПДВ, відповідно до умов Договору поставки № 141/24 від 14.03.2024 та Специфікації № 1 від 14.03.2024 до нього.

На дану вимогу позивачем була отримана відповідь б/н від 29.03.2024 щодо неможливості поставки товару в зазначені строки у зв`язку з затримкою відвантаження товару його виробником.

Листом від 01.04.2024 позивач звернув увагу на те, що посилання відповідача на неможливість поставки товару у вказані строки у зв`язку з затримкою відвантаження товару його виробником є безпідставним, оскільки зазначені комерційні ризики повинні були враховуватись ТОВ "Агрозахист Харків" при укладенні договору з ТОВ "Бета-Агро-Інвест".

Також, ТОВ "Бета-Агро-Інвест" зауважило, що є сільськогосподарським товаровиробником, у своїй господарській діяльності повинно чітко дотримуватись термінів проведення тих чи інших сільськогосподарських робіт, в тому числі, і строків внесення в ґрунт мінеральних добрив. Несвоєчасна поставка КАС-32, а отже, несвоєчасне внесення в ґрунт зазначеного добрива, призведе до значних фінансових збитків. Тому позивач повторно вимагав у строк до 03.04.2024, включно, здійснити поставку добрива або у разі відсутності такої можливості, у той же строк повернути на розрахунковий рахунок попередню оплату за недопоставлений обсяг товару.

Проте, поставка товару не була здійснена та попередня оплата в розмірі 1496000,34 грн добровільно відповідачем повернута не була.

У зв`язку з викладеним, ТОВ "Бета-Агро-Інвест" звернулось до Господарського суду Харківської області з позовом щодо стягнення попередньої оплати в розмірі 1496000,34 грн, який було частково задоволено та стягнуто попередню оплату в розмірі 1495999,70 грн.

Рішенням Господарського суду Харківської області у справі № 922/1158/24 від 23.07.2024 стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрозахист Харків" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Бета-Агро-Інвест" попередню оплату в розмірі 1495999,70 грн.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 24.10.2024 рішення першої інстанції залишено без змін.

Судами в межах господарської справи № 922/1158/24 встановлено факт сплати позивачем відповідачу попередньої оплати в розмірі 1495999,70 грн.

Також, встановлено факт звернення 27.03.2024 ТОВ "Бета-Агро-Інвест" до ТОВ "Агрозахист Харків" з листом-вимогою за вих. № 322-Ч про поставку товару, в якому позивач вимагав у строк до 03.04.2024, включно, здійснити поставку добрива рідкого азотного марки КАС-52 у кількості 85 т на загальну суму 1494000,34 грн відповідно до умов Договору та Специфікації №1 від 14.03.2024 до нього.

Частинами 1 та 2 статті 18 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Законодавчі вимоги щодо застосування преюдиції у господарському процесі передбачені частиною 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якою обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ.

Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.

Вказаний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 910/9823/17.

Отже, не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому, не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі, в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом, зокрема, в межах справи № 922/1158/24.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Стаття 525 Цивільного кодексу України встановлює, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 2 вищевказаної статті, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої палати ВС від 19.06.2019 у справах №№ 703/2718/16-ц та 646/14523/15-ц, від 13.11.2019 у справі № 922/3095/18, від 18.03.2020 у справі № 902/417/18.

За змістом ст. 509, 524, 533-535 і 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

В той же час, умови укладеного сторонами договору поставки не передбачають зобов`язань Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрозахист Харків" зі сплати на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Бета-Агро-Інвест" коштів, тобто грошових зобов`язань, а умови договору визначали наявність у відповідача обов`язку з поставки товару, який не є грошовим зобов`язанням.

Попри наведене, негрошове зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрозахист Харків" трансформувалось у грошове на підставі приписів ст. 11, 530, 693 Цивільного кодексу України у зв`язку з порушенням відповідачем строку поставки товару та як наслідок реалізації Товариством з обмеженою відповідальністю "Бета-Агро-Інвест" свого права вимоги повернення суми попередньої оплати, передбаченого ст. 693 Цивільного кодексу України.

Оскільки позивач звернувся до ТОВ "Агрозахист Харків" із вимогою поставити обумовлений товар у строк до 03.04.2024, а у випадку неможливості поставки товару - повернути залишок попередньої оплати, то, 03.04.2024 був останнім днем поставки товару, та з цієї дати фактично виникло зобов`язання з повернення залишку попередньої оплати.

Таким чином, з моменту правомірної відмови покупця від поставки товару шляхом повідомлення про це продавця негрошове зобов`язання продавця (з поставки товару) припинилось та у останнього виникло грошове зобов`язання перед покупцем (з повернення суми попередньої оплати), невиконання якого має своїм наслідком застосування передбаченої ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України міри відповідальності.

На підставі вищевикладеного, позивачем було здійснено розрахунок заявлених до стягнення 3% річних та інфляційних втрат, з урахуванням суми заборгованості - 1495999,70 грн, за період з 04.04.2024 по 09.12.2024, та суми

Так, за розрахунком позивача сума інфляційних витрат за вказаний період становить 136428,50 грн; 3% річних - 30655,73 грн.

Перевіривши здійснені позивачем розрахунки, суд визнав вимоги про стягнення з відповідача 136428,50 грн інфляційних втрат та 30655,73 грн - 3% річних законними та обґрунтованими.

При цьому, суд вважає помилковою позицію відповідача, що позивач не має право вимагати сплати інфляційних та 3% річних оскільки "при поданні первісного позову в рамках справи № 922/1158/24 позивач не звертався до суду з вимогою про стягнення інфляційних витрат та 3% річних".

Як зазначено вище, частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При цьому ч. 2 ст. 625 ЦК не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.

Тобто, у розумінні положень наведеної норми, позивач як кредитор, має право вимагати стягнення в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання. І це право не обмежено правом вимоги виключно в рамках позову щодо стягнення основної заборгованості, як помилково вважає відповідач.

Аналогічний правовий висновок викладно у постанові КГС ВС від 23.10.2018 у справі № 913/70/18.

Також суд не погоджується з думкою відповідача, що існування заборгованості протягом періоду з 04.04.2024 по 09.12.2024 було викликано судовим розглядом.

Так, судове рішення за своєю правовою природою є засобом захисту прав або інтересів фізичних та юридичних осіб. Отже, за загальним правилом судове рішення забезпечує примусове виконання зобов`язання, яке виникло з підстав, що існували до винесення судового рішення, але не породжує такого зобов`язання, крім випадків, коли положення норм чинного законодавства пов`язують виникнення зобов`язання саме з набранням законної сили рішенням суду (постанова ВСУ від 18.10.2017 №910/8318/16).

У спірних правовідносинах, як преюдиційно встановлено в рамках справи №922/1158/24, зобов`язання з повернення залишку попередньої оплати виникло з 04.04.2024, тобто до винесення судового рішення. Відтак, твердження відповідача, що існування заборгованості було викликано судовим розглядом, є хибним.

Крім того, суд вважає безпідставним посилання відповідача на п.18 Перехідних положень ЦК України, відповідно до якого позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення, якщо вони нараховані включно з 24 лютого 2022 року, оскільки ця норма закону не має жодного відношення до спірних правовідносин, а стосується договору позики.

Водночас, суд зазначає, що жодних обмежень щодо стягнення інфляційних витрат та 3% річних в межах спірних правовідносин за період, коли в Україні вже було введено воєнний стан, чинне законодавство не містить.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Бета-Агро-Інвест" обґрунтовані, підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст. 29, 42, 73, 74, 86, 91, 123, 129, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрозахист Харків" (вул. Кашуби, буд. 10, м. Харків, 61098; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Бета-Агро-Інвест" (вул. Київська, буд. 11, поверх 7, м. Чернігів, 14005; ) - інфляційні витрати в розмірі 136428,50 грн; три відсотки річних у розмірі 30655,73 грн; витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається відповідно до ст. 256-257 ГПК України.

Повне рішення складено "10" лютого 2025 р.

Суддя Н.М. Кухар