ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

(вступна та резолютивна частини)

м. Чернівці

06 лютого 2025 року Справа № 926/2384/24

За заявою Акціонерного товариства «Чернівціобленерго» від 08.01.2025, вх. № 29

про відстрочення виконання судового рішення

у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» (01032, місто Київ, вул. Симона Петлюри, 25, код 00100227)

до Акціонерного товариства «Чернівціобленерго» (58008, Чернівецька обл., м. Чернівці, вул. Прутська, 23а, код 00130760)

про стягнення заборгованості за договором про надання послуг з диспечерського (оперативно-технологічного) управління в сумі 59 815 250,23 грн,

Суддя І.В. Марущак

Секретар судового засідання Л.В. Терещенко

від заявника (боржника) Хлапоніна О.Р.;

від стягувача Юзва А.Я.

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Господарського суду Чернівецької області перебувала справа №926/2384/24 за позовом Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» до Акціонерного товариства «Чернівціобленерго» про стягнення заборгованості за договором про надання послуг з диспечерського (оперативно-технологічного) управління № 0517-03041-ПД від 01.01.2024 в сумі 59 815 250,23 грн, з яких 58 457 880,64 грн основного боргу, 657 521,75 грн 3% річних, 699 847,84 грн інфляційних втрат.

Ухвалою суду від 11.12.2024 відкладено розгляд справи по суті на 07.01.2025. В судовому засіданні 07.01.2025 оголошено перерву до 08.01.2025.

До початку судового засідання 08.01.2025 Акціонерне товариство «Чернівціобленерго» через систему «Електронний суд» звернулось до суду із заявою про відстрочення виконання рішення, в якій просить у разі задоволення судом позовних вимог ПАТ «НЕК «Укренерго» до АТ «Чернівціобленерго» про стягнення заборгованості за договором про надання послуг з диспечерського (оперативно-технологічного) управління по справі №926/2384/24, відстрочити виконання рішення на 12 календарних місяців з дня набрання рішенням законної сили.

Вимоги заяви обґрунтовує тим, що єдиним джерелом існування відповідача є отримання оплати за послуги з розподілу та пов`язаних і розподілом послуг, відповідно кошти отримані за розподіл є джерелом оплати послуг з диспетчеризації наданих ПАТ НЕК Укренерго. Спірна заборгованість виникла не з вини Товариства, а внаслідок встановлення НКРЕКП заздалегідь дефіцитних тарифів на послуги з розподілу електричної енергії. Тарифи на послугу з розподілу електричної енергії, затверджені станом на 01.01.2023 року, не було переглянуто в бік збільшення протягом всього 2023 року, що призвело до їх необґрунтованості та дефіцитності, що в свою чергу зумовило формування невідшкодованих тарифом витрат Товариства на загальну суму 350 685 тис. грн, з яких 286 443 тис. грн сума недоотриманого доходу від непідняття тарифів на послуги з розподілу електричної енергії, яка становить 15% від встановленої на 2023 рік структури тарифів на послуги з розподілу електричної енергії АТ «Чернівціобленерго».

Також посилається на постанову НКРЕКП №774 від 23.04.2024 року, пунктом 5 якої визначено, що повернення суми недоотриманого доходу заплановано на період 2025-2026 років, без конкретизації точного періоду. Однак, 19 грудня 2024 року НКРЕКП винесено Постанову № 2181, якою внесено зміни в п. 5 Постанова № 774, шляхом заміни цифри та слово « 2025 та 2026» цифрами та словом №2026 та 2027». Таким чином, Регулятором прийнято рішення щодо повернення суми недоотриманого доходу на період 2026-2027 років.

Крім того відповідач вказує, що щодо нього тривають форс-мажорні обставини за договором про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління, якими є військова агресія російської федерації проти України.

АТ «Чернівціобленерго» зазначає, що на розгляді Господарського суду Чернівецької області перебувала заява про відстрочення виконання рішення суду від 11.09.2024 року по справі №926/5372/23, де підставою для стягнення заборгованості послугували аналогічні підстави, а саме заборгованість за договором з диспетчерського оперативно-технологічного управління. Згідно ухвали Господарського суду Чернівецької області від 26.12.2024 року по справі №926/5372/23, що набрала законної сили, суд прийшов до висновку, що в даному випадку боржник, посилаючись на скрутне фінансове становище та воєнний стан на території України, не ухиляється від виконання судового рішення, а лише вказує про неможливість погашення наявної заборгованості за судовим рішенням перед стягувачем на теперішній час в повному обсязі. Більш того, інтерес боржника полягає у погашенні наявної суми боргу при збереженні сталої роботи товариства, яке здійснює розподіл електричної енергії на території всієї Чернівецької області.

Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 08.01.2025 в справі №926/2384/24 вирішено:

« 1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства «Чернівціобленерго» (58008, Чернівецька обл., м. Чернівці, вул. Прутська, 23а, код 00130760) на користь Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» (01032, місто Київ, вул. Симона Петлюри, 25, код 00100227) заборгованість за договором про надання послуг з диспечерського (оперативно-технологічного) управління № 0517-03041-ПД від 01.01.2024 в сумі 46 557 636,87 грн, 657 521,75 грн 3% річних та 699 847,84 грн інфляційних втрат, а також 574 980,07 грн витрат зі сплати судового збору.

3. Закрити провадження у справі в частині стягнення 11 877 329,76 грн основного боргу.

4. В решті відмовити в задоволенні позову.

5. Повернути Приватному акціонерному товариству «Національна енергетична компанія «Укренерго» (01032, місто Київ, вул. Симона Петлюри, 25, код 00100227) з Державного Бюджету України судовий збір у розмірі 142 527,96 грн, сплаченого на підставі платіжної інструкції № АУ-6418 від 17.09.2024.».

Ухвалою суду від 09.01.2025 прийнято заяву про відстрочення виконання рішення та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 27.01.2025.

Ухвалою від 20.01.2025 судове засідання, призначене на 27.01.2025, за участю представника стягувача вирішено провести в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

24.01.2025 Приватним акціонерним товариством «Національна енергетична компанія «Укренерго» через систему «Електронний суд» подано заперечення на заяву про відстрочення виконання рішення суду, в яких просить у задоволенні заяви відмовити з таких підстав:

1) відповідач просить відстрочити виконання рішення суду на 12 календарних місяців з дня набранням рішення законної сили, що суперечить положенням ч. 5 ст. 331 ГПК України, згідно з якою розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови;

2) відповідач посилається на своє скрутне фінансове становище, однак не надає жодних належних та допустимих доказів свого фінансового становища на момент розгляду заяви, а саме фінансової звітності підприємства. Аргументація відповідача щодо недостатності фінансування у 2023 році у зв`язку з недостатнім, на його думку, розміром тарифу на розподіл електричної енергії на 2023 рік, який затверджуються НКРЕКП, не може братися до уваги при розгляді даної заяви про відстрочення виконання рішення суду, оскільки заборгованість відповідача, зазначена в рішенні Господарського суду Чернівецької області у справі № 926/2384/24 від 08.01.2025, взагалі не стосується періоду 2023 року, а охоплює період квітня-липня 2024 року. Зазначає, що Постановою НКРЕКП від 9 грудня 2023 року N 2346 відповідачу було збільшено тариф на розподіл електроенергії на 2024 рік у порівнянні з тарифом на 2023 рік, що суперечить доводам відповідача про не підняття йому тарифу;

3) відповідач не додає жодних доказів, які б свідчили про здійснення ним всіх можливих заходів для покращення стану розрахунків чи інших заходів щодо покращення свого матеріально-фінансового стану. Не міститься у заяві про відстрочення виконання рішення жодного обґрунтованого плану дій, яким би визначалося за рахунок яких заходів та ресурсів відповідач збирається у разі відстрочення виконання рішення покращувати своє матеріально-фінансове становище та здійснювати виконання судового рішення, що, імовірно, свідчить про відсутність у відповідача мети виконувати рішення суду, а дана заява подана лише з метою ухилення від виконання судового рішення та подальшого накопичення заборгованості перед НЕК «Укренерго»;

4) відповідач є підприємством, а відповідно до ст. 42 та абзацу 5 ст. 44 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку, а принципами підприємницької діяльності є комерційний розрахунок та власний комерційний ризик. При цьому, збитковість діяльності підприємства, наявність у нього кредиторської заборгованості в істотному розмірі є результатом провадження господарської діяльності відповідачем, як самостійним суб`єктом господарювання, а тому вказані обставини не є самостійними та достатніми підставами для відстрочки та/або розстрочки виконання судового рішення;

5) на даний момент відбулося десятки хвиль масованих ракетних атак та численні атаки БПЛА на енергетичну інфраструктуру оператора системи передачі НЕК «Укренерго», що є загальновідомим фактом. Основною ціллю ворожих ударів, нанесених російською федерацією, стали, в тому числі, магістральні мережі НЕК «Укренерго». Внаслідок ракетних ударів було зруйноване силове автотрансформаторне обладнання та пошкоджено значну кількість комутаційного обладнання (вимикачі, роз`єднувачі), яке забезпечувало живлення значної частини ОЕС України. Як наслідок виник значний дефіцит електроенергії в системі, що призвело до режиму тривалих аварійних відключень, високий ризик яких залишається і досі. Крім цього, інфраструктура НЕК «Укренерго» постійно зазнає пошкоджень внаслідок артилерійських обстрілів ворога. Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» віднесено до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 83 від 04.03.2015. Фінансування НЕК «Укренерго» здійснюється за рахунок платежів від наданих послуг. Неотримання НЕК «Укренерго» коштів за надані послуги, які є джерелом його фінансування, в тому числі для здійснення аварійно-відновлювальних робіт енергетичної інфраструктури електромереж та підстанцій, які знищуються внаслідок обстрілів російською федерацією, ставить під загрозу функціонування позивача як оператора системи передачі, безпеку енергетичної системи та її існування як таке. За таких умов відстрочення виконання судового рішення у справі порушить баланс інтересів сторін на користь відповідача, ставитиме під загрозу виконання функцій позивача як оператора системи передачі, поглибить кризу неплатежів на ринку електричної енергії, приведе до зростання заборгованості і стягнення з позивача його кредиторами боргів та інших нарахувань;

6) безпідставним є також посилання відповідача на виданий Рівненською Торгово промисловою палатою висновок від 28.11.2023р. за вих. №56.01/628 щодо настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) в період з 01.01.2023 який стосується відносин по Договору про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління №0517-03041 від 26.06.2019 року, укладеного між Приватним акціонерним товариством «Національна енергетична компанія «Укренерго» та Акціонерним товариством «Чернівціобленерго». Вказаний договір №0517-03041 від 26.06.2019 на даний момент розірваний сторонами. Таким чином, виданий Рівненською Торгово промисловою палатою висновок від 28.11.2023р. за вих. №56.01/628 не стосується договору № 0517-03041-ПД від 01.01.2024, стягнення заборгованості за яким є предметом даного позову, а відтак не стосується і спірних правовідносин, які є предметом даного позову;

7) у Законі України «Про торгово-промислові палати в Україні» зазначено, що форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються виключно сертифікатом. Проте відповідач надав документ, який не є сертифікатом, а є висновком. Водночас, відповідач не довів, що позивач перебуває в кращому становищі порівняно з позивачем з огляду на запровадження воєнного стану. Оприлюднення листа Торгово-промислової палати України N 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 не є безумовною підставою для звільнення відповідача від виконання договірних зобов`язань. Введення воєнного стану на території України не означає, що відповідач не може здійснювати господарську діяльність та набувати кошти, адже протилежного відповідачем не доведено відповідними доказами.

В судовому засіданні оголошено перерву у розгляді заяви про відстрочення виконання рішення суду до 06.02.2025, судове засідання за участю представника стягувача вирішено провести в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів.

Присутня в судовому засіданні 06.02.2025 представник заявника підтримала заяву про відстрочення виконання рішення суду та просила задовольнити, натомість представник стягувача проти задоволення заяви заперечив.

Розглянувши заяву про відстрочення виконання судового рішення, суд зазначає таке.

Згідно з статтею 2 ГПК України, завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема є: верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; обов`язковість судового рішення.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Статтею 326 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до частини першої статті 331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Частина третя цієї статті передбачає, що підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (ч. 4 ст. 331 ГПК України).

Системний аналіз зазначеної статті ГПК України свідчить про те, що відстрочка - це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом.

Для застосування передбачених цією нормою заходів, суду необхідно встановити чи є у наявності конкретні обставини, що ускладнюють чи роблять неможливим виконання рішення у справі.

Крім того, розглядаючи питання про відстрочку виконання рішення суду, господарський суд повинен врахувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, стосовно юридичної особи наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

При вирішенні заяв про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду потрібно мати на увазі, що відповідно до статті 331 ГПК України їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що реально ускладнюють або унеможливлюють виконання рішення суду.

Тобто законодавець у будь-якому випадку пов`язує відстрочення виконання судового рішення у судовому порядку з об`єктивними, непереборними, винятковими обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

Винятковість обставин, які мають бути встановлені судом щодо надання відстрочки виконання судового рішення, повинні бути підтверджені відповідними засобами доказування.

При цьому положення Господарського процесуального кодексу України не містять визначеного переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання, з огляду на що, суд повинен оцінити докази, які підтверджують зазначені обставини, за правилами статті 86 цього Кодексу, відповідно до якої суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Крім того, необхідною умовою задоволення заяви про надання відстрочки виконання рішення суду є з`ясування факту дотримання балансу інтересів сторін, оцінки доводів боржника та заперечень кредитора, зокрема, й щодо його фінансового стану. Суд повинен врахувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але, перш за все, повинен врахувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення.

Також, вирішуючи питання про відстрочку судового рішення, суд повинен врахувати, що за певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою. Слід врахувати те, що існування заборгованості, підтверджене обов`язковими та такими, що підлягають виконанню, судовими рішеннями, надає особі, на чию користь воно було винесено, легітимні сподівання на те, що заборгованість буде йому сплачено та така заборгованість становить майно цієї особи у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції (рішення у справі Пономарьов проти України від 3 квітня 2008 року, заява № 3236/03, пункт 43), з метою недопущення порушення гарантованих Конституцією України та Конвенцією права на справедливий суд та права на повагу до приватної власності, суд, який надає відстрочку у виконанні рішення, у кожному конкретному випадку повинен встановити: чи затримка у виконанні рішення зумовлена особливими і непереборними обставинами; чи передбачена домовленістю сторін, чи у національному законодавстві компенсація потерпілій стороні за затримку виконання рішення, ухваленого на його користь судового рішення, та індексації присудженої суми; чи не є період виконання рішення надмірно тривалим для стягувача як потерпілої сторони; чи дотримано справедливий баланс інтересів сторін у спорі. Відповідно, виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (рішення від 19 березня 1997 року у справі Горнсбі проти Греції, Reports 1997-II, п. 40; рішення у справі Бурдов проти Росії, заява № 59498/00, п. 34, ECHR 2002-III, та рішення від 6 березня 2003 року у справі Ясюнієне проти Литви, заява № 41510/98).

У рішенні ЄСПЛ у справі «Савіцький проти України» від 26.07.2012 зазначено, що суд повторює, що право на суд, захищене п. 1 ст. 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національні правові системи договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін. Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок.

Тому необґрунтовано тривала затримка виконання обов`язкового рішення може суперечити Конвенції. Саме на державу покладається обов`язок забезпечення того, щоб остаточні рішення, постановлені проти її органів або організацій чи підприємств, якими вона володіє або які вона контролює, були виконані відповідно до вищезазначених вимог Конвенції. Держава відповідає за виконання остаточних рішень, якщо органи влади контролюють обставини, що блокують або перешкоджають їхньому повному та своєчасному виконанню.

Згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Глоба проти України» від 05.07.2012 суд повторює, що п. 1 ст. 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у п. 1 ст. 6 Конвенції. Насамкінець, суд повторює, що сама природа виконавчого провадження вимагає оперативності.

Отже, згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, розстрочка або відстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, а запроваджений процесуальними нормами права механізм розстрочення або відстрочення виконання судового рішення є винятковою мірою, який спрямований на досягнення кінцевої мети судового розгляду виконання ухваленого судом рішення, при цьому винятковість обставин, які повинні бути встановлені судом щодо надання відстрочки виконання судового рішення, повинні бути підтверджені відповідними засобами доказування.

Конституційний Суд України у рішенні від 26.06.2013 №5-пр/2013 вказав, що підставою для застосування відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є наявність обставин, які ускладнюють або роблять неможливим застосування загального порядку примусового виконання рішень. Розстрочка або відстрочка виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.

Відтак, питання щодо надання відстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі.

Таким чином, необхідною умовою задоволення заяви про надання відстрочки виконання рішення суду є з`ясування факту дотримання балансу інтересів сторін, при цьому суд повинен досліджувати та оцінювати не тільки доводи боржника, а і заперечення кредитора, зокрема, щодо і його фінансового стану. Також, суд повинен врахувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але, перш за все, повинен врахувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення.

З огляду на викладені норми вбачається, що рішення суду, яке набрало законної сили підлягає обов`язковому виконанню у визначеному законодавством порядку та строки, і лише у виключних випадках суд, за наявності обґрунтованих обставин, що ускладнюють чи роблять неможливим його виконання, може відстрочити таке виконання.

У контексті наведених приписів саме на заявника покладається обов`язок доведення існування відповідних підстав. Отже, до заяви мають бути додані докази, які підтверджують обставини, викладені в заяві щодо неможливості чи утруднення виконання рішення суду.

Заявник як на підставу для задоволення заяви про відстрочення виконання рішення суду посилається на те, що єдиним джерелом існування відповідача є отримання оплати за послуги з розподілу та пов`язаних і розподілом послуг, відповідно кошти отримані за розподіл є джерелом оплати послуг з диспетчеризації наданих ПАТ НЕК Укренерго. Заборгованість відповідача перед позивачем виникла не з вини Товариства, а в наслідок настання сукупності ряду обставин, зокрема Постановою НКРЕКП «Про встановлення тарифів на послуги з розподілу електричної енергії АТ «Чернівціобленерго» із застосуванням стимулюючого регулювання» від 21.12.2022 №1813, з 01.01.2023 по 31.03.2023 Товариству затверджено тарифи на послуги з розподілу електричної енергії на наступному рівні: для першого класу напруги - 152,37 грн/МВт-год (без ПДВ) та для другого класу напруги - 1 225,28 грн/МВт-год (без ПДВ), а пп.2 п.1 установлено структуру тарифів на послуги з розподілу електричної енергії із застосуванням стимулюючого регулювання на 2023 рік. Відтак, суму загальних витрат на розподіл електричної енергії (необхідний дохід) для АТ «Чернівціобленерго» встановлено на рівні 1 915 040 тис. грн. У подальшому, постановами НКРЕКП від 30.03.2023 №585, від 27.04.2023 №789, від 23.05.2023 №932, від 28.06.2023 №1138 та від 21.07.2023 №1354 рівні тарифів для АТ «Чернівціобленерго» не переглядалися, а змінювався лише термін їх дії.

При цьому, як стверджує заявник, зазначені тарифи заздалегідь були дефіцитними та не покривали витрат, затвердженої структури тарифів.

Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ст. 86 ГПК України).

Однак, АТ «Чернівціобленерго» до заяви про відстрочення виконання рішення не додано доказів на підтвердження того, що тарифи заздалегідь для відповідача були дефіцитними та не покривали витрат, затвердженої структури тарифів.

Також заявником не надано належних і допустимих доказів на підтвердження наявності обставин, які ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк та наявності виняткового випадку, а саме доказів наявності тяжкого фінансового стану боржника, загрози банкрутства, відсутності коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, а також не надано доказів, які б підтверджували фактичну можливість виконання рішення у строки, зазначені заявником.

Тобто подана заява не містить ні фінансових звітів відповідача за спірний період, ні докладного аналізу фінансових показників господарської діяльності відповідача, які би надали можливість суду встановити реальний фінансовий стан АТ «Чернівціобленерго», який впливає як на виникнення заборгованості, так і на виконання рішення суду, і що такі негативні фінансові показники стали наслідком об`єктивних причин.

Окрім того, відсутність у відповідача необхідних коштів, в тому числі у зв`язку з скрутним фінансовим станом, не є надзвичайними чи невідворотними обставинами та не звільняють відповідача від відповідальності відповідно до ч. 2 ст. 617 ЦК України та ч. 2 ст. 218 ГК України.

Суд відхиляє доводи заявника щодо недостатності фінансування у 2023 році у зв`язку з недостатнім розміром тарифу на розподіл електричної енергії на 2023 рік, який затверджуються НКРЕКП, оскільки заборгованість відповідача, стягнута рішенням суду у вказаній справі, не стосується періоду 2023 року, а охоплює період квітня-липня 2024 року.

Безпідставним є також посилання заявника на виданий Рівненською Торгово промисловою палатою висновок від 28.11.2023 за вих. №56.01/628 щодо настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) в період з 01.01.2023, який стосується відносин по договору про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління №0517-03041 від 26.06.2019 року, укладеного між Приватним акціонерним товариством «Національна енергетична компанія «Укренерго» та Акціонерним товариством «Чернівціобленерго», оскільки предметом спору у справі № 926/2384/24 є стягнення заборгованості за договором № 0517-03041-ПД від 01.01.2024. Таким чином, виданий Рівненською Торгово промисловою палатою висновок від 28.11.2023 за вих. №56.01/628 не стосується договору № 0517-03041-ПД від 01.01.2024, а відтак не стосується і спірних правовідносин, які є предметом даного позову.

Щодо доводів заявника на дію форс-мажорних обставини за договором про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління, суд зазначає, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність.

У разі наявності певних обставин (форс-мажорних), які засвідчені для конкретної особи відповідним сертифікатом Торгово-промислової палати України, суд має оцінити зазначений доказ у сукупності з іншими доказами відповідно до ст. 86 ГПК України.

Сам факт проведення бойових дій чи запровадження обмежень воєнного часу не може бути безумовною підставою для звільнення сторони від виконання договірних зобов`язань, оскільки сам по собі не свідчить про принципову неможливість виконання стороною своїх договірних зобов`язань.

Покликання на наявність обставин форс-мажору використовується стороною, яка позбавлена можливості виконувати договірні зобов`язання належним чином, для того, щоб уникнути застосування до неї негативних наслідків такого невиконання. Інша ж сторона договору може доводити лише невиконання/неналежне виконання договору контрагентом, а не наявність у нього форс-мажорних обставин (як обставин, які звільняють сторону від відповідальності за невиконання).

Досліджуючи обставини настання форс-мажорних обставин для відповідача, у зв`язку з введенням в Україні військового стану, суд дійшов висновку, що такі не є підставою для звільнення від відповідальності за невиконання грошових зобов`язань, оскільки відповідач не надав доказів неможливості здійснення ним господарської діяльності після 24.02.2022 та виконання договірних зобов`язань під час введеного воєнного стану, а навпаки матеріалами справи підтверджуються подальші систематичні оплати коштів за договором після вказаної дати.

Окрім того, в даному випадку, суд враховує, що ПАТ НЕК «Укренерго» є державним стратегічним підприємством, від якого залежить стале функціонування електроенергетичної галузі та електроенергетичної національної безпеки в цілому. В умовах воєнного стану ПрАТ НЕК «Укренерго» також несе значні витрати на відновлювальний ремонт пошкоджених електричних мереж, електропідстанцій та інших об`єктів енергетичної інфраструктури в межах всієї України внаслідок щоденних терористичних атак з боку російської федерації, що потребує значних фінансових витрат.

В той час, як відповідач здійснює виключно розподільчі функції електричної енергії до кінцевого споживача.

Враховуючи той факт, що на енергетичну інфраструктуру оператора системи передачі НЕК «Укренерго» систематично здійснюються масовані ракетні атаки та численні атаки БПЛА, внаслідок чого інфраструктура НЕК «Укренерго» постійно зазнає пошкоджень, фінансування НЕК «Укренерго» здійснюється за рахунок платежів від наданих послуг, неотримання яких ставить під загрозу функціонування позивача як оператора системи передачі, безпеку енергетичної системи, задоволення заяви означало б, фактично, врахування інтересів лише боржника. В той же час, дотримання справедливого балансу прав та інтересів вимагає врахування інтересів також і стягувача.

Щодо посилання божника на ухвалу Господарського суду Чернівецької області від 26.12.2024 у справі № 926/5372/23, якою відстрочено виконання рішення суду у подібних правовідносинах, суд зазначає, що питання задоволення заяви сторони у справі про відстрочення виконання рішення суду вирішується судом в кожному конкретному випадку, виходячи з особливого характеру обставин справи, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення.

Підставою для часткового задоволення заяви про відстрочку виконання рішення у справі № 926/5372/23 стало те, що в ході розгляду справи боржник частково сплатив основну заборгованість, що стало підставою для закриття провадження у справі в частині вимог, а до моменту розгляду заяви про відстрочення виконання рішення боржником було сплачено 50 % заборгованості за рішенням суду.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що доводи, наведені в обґрунтування заяви боржника, не підкріплені належними доказами та не підтверджують наявність обставин, з якими закон пов`язує можливість відстрочення виконання судового рішення, у зв`язку з чим вважає, що підстави для задоволення заяви Акціонерного товариства «Чернівціобленерго» від 08.01.2025, вх. № 29 про відстрочення виконання рішення Господарського суду Чернівецької області від 08.01.2025 в справі №926/2384/24 відсутні.

Керуючись статтями 234, 235, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у задоволенні заяви Акціонерного товариства «Чернівціобленерго» від 08.01.2025, вх. № 29 про відстрочення виконання рішення Господарського суду Чернівецької області від 08.01.2025 в справі №926/2384/24.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та підлягає оскарженню окремо від рішення суду в порядку та строк, передбачені статтями 254-257 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено та підписано 11 лютого 2025 року.

Суддя І.В. Марущак