ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" лютого 2025 р. м. Рівне Справа № 918/1179/24

Господарський суд Рівненської області у складі судді Марач В.В., розглянувши у спрощеному позовному провадженні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Клейові технології" (61103, м. Харків, пр. Науки, 77, )

до відповідача: Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" (01601, м. Київ, вул. Шота Руставелі, буд.9А, ) в особі філії "Клесівське лісове господарство" (34550, Рівненська область, Сарненський район, с. Клесів, вул. Залізнична, 61, код ЄДРПОУ 44947919)

про стягнення в сумі 141579 грн.75 коп..

Без повідомлення (виклику) сторін

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Клейові технології" звернулося в Господарський суд Рівненської області з позовом до Державного спеціалізованого господарського підприємства "Ліси України" в особі філії "Клесівське лісове господарство" в якому, посилаючись на порушення умов Договору поставки №К2/23 від 06.02.2023р., просить стягнути з останнього заборгованість в сумі 124740 грн. основного боргу, 3824,22 грн. 3% річних, 13015,53 грн. інфляційних втрат.

В обгрунтування вимог зазначає наступне. Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Клейові технології», як Постачальником та Державним спеціалізованим господарським підприємством "Ліси України" в особі філії "Клесівське лісове господарство", як Покупцем укладено Договір поставки від 06.02.2023 №К2/23.

ТОВ «Клейові технології» було поставлено клей Клесівському лісовому господарству, що підтверджується наступними документами: рахунок на оплату від 14.12.2023 №СФ-0000305, видаткова накладна від 19.12.2023 №РН-0000294 на суму 124 740 грн., товарно-транспортна накладна від 19.12.2023 №19/12/23, оборотно-сальдовою відомістю по рахунку 361.

Позивач зазначає, що станом на дату подачу позовної заяви, видаткова накладна від 19.12.2023 №РН-0000294 на суму 124 740 грн., товарно-транспортна накладна від 19.12.2023 №19/12/23, акт звірки взаємних розрахунків за договором не підписані зі сторони Клесівського лісового господарства і не направлені ТОВ «Клейові технології», як і не здійснена оплата за поставлений клей.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 31.12.2024 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Клейові технології" залишено без руху. Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Клейові технології" у 5 денний строк з дня отримання даної ухвали усунути порушення, допущені при оформлені позовної заяви та подати суду належно оформлену позовну заяву та докази направлення її копії та копії доданих документів належному відповідачу.

03.01.2025 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду Товариством з обмеженою відповідальністю "Клейові технології" подано суду належно оформлену позовну заяву та докази направлення її копії та копії доданих документів належному відповідачу.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 09.01.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач відзиву на позов суду не надав, причини такої не подачі суд не повідомив.

Ухвала Господарського суду Рівненської області про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі від 09.01.2025 року доставлена Відповідачу в його Електронний кабінет, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою про доставку електронного листа від 09.01.2025 року.

Відтак, керуючись статтею 165 Господарського процесуального кодексу України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відзиву відповідача за наявними у ній матеріалами.

Розглянувши документи і матеріали, які подані учасниками судового процесу, з`ясувавши обставини на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, безпосередньо дослідивши докази у справі, господарський суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. При цьому господарський суд керувався наступним.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Клейові технології», як Постачальником та Державним спеціалізованим господарським підприємством "Ліси України" в особі філії "Клесівське лісове господарство", як Покупцем укладено Договір поставки від 06.02.2023 №К2/23.

Відповідно до умов вказаного договору Постачальник зобов`язався передати у власність Покупця товар, найменування, кількість і вартість якого визначаються у Заявці Покупця, видаткових накладних та рахунках-фактурах, а Покупець, в свою чергу, зобов`язався прийняти товар та своєчасно здійснити оплату його вартості.

Розділом 2 Договору передбачено наступне:

2.1. Кількість товару, що підлягає поставці, вказується у видатковій накладній та рахунку-фактурі.

2.2. Товар поставляється партіями протягом строку дії Договору, обсяг і термін поставки яких визначаються Сторонами на підставі письмових заявок Покупця.

2.3. Заявки Покупця на товар, вказані в п.2.2 даного Договору, направляються Постачальнику не пізніше 7 календарних днів до бажаної дати поставки.

2.4 . Заявки Покупця на товар, вказані в п.2.2 даного Договору, направляються Постачальнику з використанням факсимільного зв`язку, на адресу електронної поштової скриньки, вказаної в п. 11 даного Договору, а також простим чи рекомендованим листом. Поставка товару вважається узгодженою Сторонами, якщо Постачальник відвантажив (передав у власність) Покупця, а Покупець прийняв товар в асортименті, кількості та за ціною зазначеною у видатковій накладній.

2.5. Якість продукції повинна відповідати вимогам стандартів на дану продукцію, вказаних в специфікаціях виробника.

Відповідно до п. 3.3. Договору Покупець зобов`язується здійснити оплату Товару в розмірі 100% (ста відсотків) в порядку передоплати шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника протягом 5 (п`яти) банківських днів з моменту виставлення рахунку-фактури.

Оплата здійснюється на підставі рахунків-фактур, виставлених Постачальником (п.3.4).

Пунктом 4.1. Договору передбачено, що поставка товару здійснюється Постачальником у строк не більше 3-х календарних днів з моменту оплати Покупцем замовленої партії продукції.

Відповідно до п.6.1. Договору право власності на товар, що передається, та всі ризики випадкового знищення або пошкодження товару переходять від Постачальника до Покупця з моменту фактичного прийняття товару представником Покупця або перевізником, що здійснює перевезення товару за замовленням Покупця.

В той же час у п.6.3 Договору сторони передбачили, що підтвердженням приймання-передачі товару є підпис уповноваженого представника Покупця (або перевізника) на видатковій накладній. Представник Покупця (або перевізника) зобов`язаний надати Постачальнику оригінал довіреності від Покупця на отримання Товару.

Вказаний Договір вступає в силу з моменту його підписання обома Сторонами і діє до 31.03.2024 року. У випадку, якщо після закінчення терміну дії Договору не будуть проведені остаточні взаєморозрахунки між Сторонами, дія Договору продовжується до моменту повного виконання зобов`язань (п.10.1, п.10.2).

У позовній заяві позивач стверджує, що ним, на виконання Договору було поставлено клей Клесівському лісовому господарству, що підтверджує наступними документами: рахунок на оплату від 14.12.2023 №СФ-0000305, видаткова накладна від 19.12.2023 №РН-0000294 на суму 124 740 грн., товарно-транспортна накладна від 19.12.2023 №19/12/23, оборотно-сальдовою відомістю по рахунку 361, з огляду на що просить суд стягнути з відповідача вартість вказаного товару, 3% річних та інфляційні втрати, пов`язані з несвоєчасністю оплати.

Також Позивач зазначає, що на дату виникнення податкових зобов`язань - відвантаження товару 19.12.2023 у відповідності до пункту 187.1 статті 187, пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України ТОВ «Клейові технології» направило на реєстрацію до Єдиного реєстру податкових накладних податкову накладну на суму 124 740 грн., в тому числі ПДВ 20 790 грн., яка зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних.

В той же час позивач зазначає, що станом на дату подачі позовної заяви видаткова накладна від 19.12.2023 №РН-0000294 на суму 124 740 грн., товарно-транспортна накладна від 19.12.2023 №19/12/23, акт звірки взаємних розрахунків за договором не підписані зі сторони Клесівського лісового господарства і не направлені ТОВ «Клейові технології», як і не здійснена оплата за поставлений клей.

З`ясувавши обставини на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, безпосередньо дослідивши докази у справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не грунтуються ні на законі, ні на договорі, що підтверджується наступним.

Згідно із частиною першою статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти.

Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів (частина перша статті 181 Господарського кодексу України).

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

У відповідності до приписів статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 550 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (стаття 626 Цивільного кодексу України).

Відповідно до вимог статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною першою статті 175 Господарського кодексу України майново- господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (стаття 626 Цивільного кодексу України).

Відповідно до вимог статті 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з частиною першою статті 175 Господарського кодексу України майново- господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно із положеннями закону «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (ч.1 ст.9).

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо (ч.2 ст.9).

Господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію (ст.1).

Порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, бухгалтерської та іншої звітності, що ґрунтується на даних бухгалтерського обліку, підприємствами, їх об`єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (надалі - підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету (надалі - установи) встановлює Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів від 24.05.95 №88 (з подальшими змінами і в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі по тексту Положення).

За нормами вказаного Положення:

первинні документи - це документи, створені у паперовій або в електронній формі, які містять відомості про господарські операції (абз.1 п.1.2);

підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи (абз.1 п.2.1.;

первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у грошовому та за можливості у натуральних вимірниках), посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: печатка, ідентифікаційний код підприємства, установи з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо (п.2.3);

документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою. Електронний підпис накладається відповідно до законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Використання при оформленні первинних документів факсимільного відтворення підпису допускається у порядку, встановленому законом, іншими актами цивільного законодавства. Повноваження на здійснення господарської операції особи, яка в інтересах юридичної особи або фізичної особи - підприємця одержує основні засоби, запаси, нематеріальні активи, грошові документи, цінні папери та інші товарно-матеріальні цінності згідно з договором, підтверджуються відповідно до законодавства. Такі повноваження можуть бути підтверджені, зокрема, письмовим договором, довіреністю, актом органу юридичної особи тощо (п.2.4);

первинні документи підлягають обов`язковій перевірці (в межах компетенції) працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов`язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству у сфері бухгалтерського обліку, логічна ув`язка окремих показників (п.2.14).

Суд зазначає, що визначальною ознакою господарської операції є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів, а відтак, учасник справи, крім обставин оформлення первинних документів, має довести наявність або відсутність реального руху такого товару (обставини здійснення перевезення товару, поставленого за спірною видатковою накладною, обставини зберігання та використання цього товару в господарській діяльності покупця).

В той же час суд зазначає, що видаткова накладна від 19.12.2023 №РН-0000294 на суму 124 740 грн., товарно-транспортна накладна від 19.12.2023 №19/12/23, на які посилається позивач, як на підставу поставки товару відповідачу, не підписані уповноваженою особою відповідача, як покупця.

Відтак суд констатує, що вищевказані первинні документи не містять такі обов`язкові реквізити, як підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача та особисті підписи в графі «отримав».

Крім того суд зазначає, що позивач не надав суду доказів, які могли би свідчити про вчинення господарської операції, і за наявності яких, за умовами договору, мала би бути здійснена поставка товарів, зокрема це заявка покупця (п.2.2 договору), оплата покупцем замовленої партії товару (п.3.3, п.4.1 договору).

Також слід відмітити, що за умовами п.6.3 договору, підтвердженням приймання-передачі товару є підпис уповноваженого представника Покупця (або перевізника) на видатковій накладній. Представник Покупця (або перевізника) зобов`язаний надати Постачальнику оригінал довіреності від Покупця на отримання Товару.

Отже за відсутності у видатковій накладній від 19.12.2023 №РН-0000294 на суму 124 740 грн., товарно-транспортній накладній від 19.12.2023 №19/12/23 підпису уповноваженого представника Покупця останні не можуть бути підтвердженням приймання-передачі товару від продавця до покупця.

Разом з тим, податкова накладна №19 від 19.12.2023, за відсутності належним чином оформлених первинних документів, не може свідчити про наявність заборгованості відповідача перед позивачем, оскільки вона не підтверджує факту отримання відповідачем товару та наявності у нього заборгованості перед позивачем.

В рішенні ЄСПЛ "Кузнєцов та інші проти Росії" від 11.01.2007 р., аналізуючи право особи на справедливий розгляд її справи відповідно до статті 6 Конвенції, зазначено, що обов`язок національних судів щодо викладу мотивів своїх рішень полягає не тільки у зазначенні підстав, на яких такі рішення ґрунтуються, але й у демонстрації справедливого та однакового підходу до заслуховування сторін.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

У відповідності до пункту 4 частини 2 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Поняття і види доказів викладені у статті 73 ГПК України, згідно якої доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 ГПК України).

Згідно зі статтею 78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищезазначене, зокрема те, що Позивач не довів належними та допустимими доказами факту передання товару за видатковою накладною від 19.12.2023 №РН-0000294 на суму 124 740 грн. та товарно-транспортною накладною від 19.12.2023 №19/12/23 відповідачу, а відтак і наявності у останнього зобов"язання по оплаті вартості товару, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

На підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за розгляд справи у суді першої інстанції покладається на Позивача.

Статтею 240 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення. Відповідно до цієї ж статті датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відтак датою ухвалення даного рішення є дата складення його повного тексту.

Керуючись статтями 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд-

ВИРІШИВ:

1. Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Клейові технології" у задоволенні позову.

2. Судовий збір за розгляд справи у суді першої інстанції покласти на позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Клейові технології".

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: http://rv.arbitr.gov.ua.

Суддя Марач В.В.