ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" січня 2025 р. Справа№ 911/816/24

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Кравчука Г.А.

суддів: Сибіги О.М.

Коробенка Г.П.

при секретарі судового засідання: Нагулко А.Л.

за участю представників сторін:

від позивача: Бартошук В.О., адвокат;

від відповідачач: Муравський С.П., адвокат,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерго-промислова група "Югенергопромтранс"

на рішення Господарського суду Київської області від 04.07.2024

у справі № 911/816/24 (суддя Антонова В.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КРОН Ч та К"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерго-промислова група "Югенергопромтранс"

про стягнення 504 103,86 грн,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави позовних вимог і заперечень.

У березні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю "КРОН Ч та К" (далі - ТОВ "КРОН Ч та К", позивач) звернулося до Господарського суду Київської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерго-промислова група "Югенергопромтранс" (далі - ТОВ "Енерго-промислова група "Югенергопромтранс", відповідач) про стягнення 504 103, 86 грн з яких: 87 603, 42 грн 3% річних та 416 500, 44 грн інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем свого грошового зобов`язання за Договором підряду №008/01 від 25.01.2018 в частині своєчасної та повної оплати виконаних робіт.

Крім того, позивач у позовній заяві просив стягнути з відповідача на його користь судові витрати, які складаються із судового збору в сумі 6049,25,00 грн та витрат з оплати професійної правничої допомоги в сумі 10 000,00 грн.

Відповідач у відзиві на позов заявив клопотання про зменшення 3% річних та інфляційних втрат на 40%, просив прийняти рішення про стягнення з нього 52 562, 05 грн 3% річних і 249 900,27 грн інфляційних втрат. В обґрунтування своєї позиції посилався на те, що основний борг за спірним договором складає 1 000 000, 01 грн, нараховані 3% річних та інфляційні втрати становлять 50% від суми основного боргу, що свідчить про їх неспівмірність, також зазначав, що через несвоєчасні розрахунки з ним ДП "Гарантований покупець" за поставлену електричну енергію, відповідач був позбавлений можливості своєчасно виконувати свої грошові зобов`язання перед позивачем. Звертав увагу на відсутність в матеріалах справи доказів того, що відповідачем, у зв`язку неналежним виконанням ним свого грошового зобов`язання, завдано збитків іншим учасникам господарських відносин.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням Господарського суду Київської області від 04.07.2024 у справі № 911/816/24 позов ТОВ "КРОН Ч та К" до ТОВ "Енерго-промислова група "Югенергопромтранс" про стягнення 504 103,86 грн задоволено.

Присуджено до стягнення з ТОВ "Енерго-промислова група "Югенергопромтранс" на користь ТОВ "КРОН Ч та К" 87 603,42 грн 3% річних, 416 500,44 грн інфляційних втрат, 6 049,25 грн судового збору та 10 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Мотивуючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції встановив, що відповідач свої грошові зобов`язання за Договором підряду не виконав в повному обсязі, що підтверджується рішенням Господарського суду Київської області від 09.12.2020 у справі №911/2131/20, яке залишене в силі постановою Верховного Суду від 15.02.2024. За цим рішенням позов задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 1 000 000, 01 грн боргу, 56 584, 77 грн 3 % річних (за період з 01.09.2018 по 20.07.2020), 112 100, 00 грн інфляційних втрат (за період з вересня 2018 року по квітень 2020 року), 127 154, 57 грн пені, 19 437, 59 грн судового збору та 5 234, 40 грн судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Вказаним рішенням встановлено, що відповідачем прийнято роботи виконані позивачем за Договором, що підтверджується підписаними сторонами та скріпленими їх печатками 19.02.2018 та 01.06.2018 актами прийому виконаних робіт (форма КБ-2в) і довідками про вартість виконаних будівельних робіт (форма КБ-3), водночас, відповідач за виконані позивачем роботи своєчасно не розрахувався.

28.02.2024 на виконання вказаних вище рішення та постанови відповідачем сплачено заборгованість позивачу, що підтверджується платіжною інструкцією №375 від 28.02.2024 на суму 1 362 101,78 грн.

Разом з тим, у справі №911/2131/20 позивачем не заявлялось та судом не вирішувалось питання щодо стягнення 3% річних за період з 29.03.2021 по 27.02.2024 та інфляційних втрат за період з квітня 2021 року по березень 2024 року.

Оскільки наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), суд першої інстанції дійшов висновку про обгрунтованість заявлених позовних вимог.

Водночас, суд першої інсанції відмовив відповідачу у задоволенні клопотання про зменшення розміру відсотків річних та інфляційних втрат на 40 відсотків, з огляду на те, що у справі № 902/417/18, на яку посилався відповідач, Велика Палата Верховного Суду допустила зменшення відсотків річних з урахуванням конкретних обставини справи, а саме - встановлення процентної ставки річних на рівні 40% та 96% і її явної невідповідності принципу справедливості. У даній же справі позивачем заявлено до стягнення відсотки у розмірі, передбаченому законом (частиною 2 статті 625 ЦК України), який становить 3%. Крім того, застосування положень статті 625 ЦК України орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних нарахувань, а тому у даних спірних правовідносинах відсутні підстави для зменшення 3% річних та інфляційних втрат.

Дослідивши подані позивачем докази на підтвердження обсягу виконаних робіт про надання правової допомоги, суд першої інстанції встановив, що заявлений позивачем до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним із складністю справи та наданими послугами, у зв`язку з чим виснував про покладення на відповідача таких витрат у повному обсязі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, ТОВ "Енерго-промислова група "Югенергопромтранс" 10.07.2024 звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 04.07.2024 у справі № 911/816/24 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково; стягнути з відповідача на користь позивача 3% річних у розмірі 52 562,05 грн, інфляційні втрати у розмірі 249 900,27 грн, 6 049,25 грн судового збору та 10 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції; судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на позивача.

Мотивуючи вимоги апеляційної скарги, ТОВ "Енерго-промислова група "Югенергопромтранс" вважає оскаржуване рішення таким, що прийняте на підставі не повністю досліджених обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, з неправильним застосуванням норм матеріального права, при порушенні норм процесуального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції:

1) неправильно застосував норми матеріального права, зокрема:

-положення статті 233 Господарського кодексу України (далі - ГК України);

-підпункту 16 пункту 1 постанови НКРЕКП №332 від 25.02.2022 "Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії на період дії в Україні воєнного стану" (зі змінами);

2) неправильно застосував норми процесуального права, зокрема:

-порушив вимоги статті 236 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) щодо законності та обгрунтованості судового рішення;

-порушив вимоги частини 7 статті 11 ГПК України щодо пріоритету актів вищої юридичної сили;

-залишив поза увагою той факт, що позовна заява про стягнення коштів від 29.03.2024 подана з недотриманням вимог статті 162 ГПК України.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.

Відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.07.2024 справу № 911/816/24 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючого судді Кравчука Г.А., суддів Тарасенко К.В. та Коробенка Г.П.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 22.07.2024 витребувано з Господарського суду Київської області матеріали справи №911/816/24; відкладено вирішення питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою ТОВ "Енерго-промислова група "Югенергопромтранс" на рішення Господарського суду Київської області від 04.07.2024 у справі № 911/816/24 до надходження до суду матеріалів справи.

14.08.2024 матеріали справи № 911/816/24 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.

Розпорядженням Керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 14.08.2024 призначено проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи у зв`язку з перебуванням судді Тарасенко К.В. у відпустці.

Згідно з Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.08.2024 справу № 911/816/24 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючого судді Кравчука Г.А., суддів Сибіги О.М. та Коробенка Г.П.

У зв`язку з перебуванням судді Сибіги О.М. у відпустці з 19.08.2024 по 20.08.2024, процесуальні дії у справі не вчинялись.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 21.08.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Енерго-промислова група "Югенергопромтранс" на рішення Господарського суду Київської області від 04.07.2024 у справі №911/816/24, розгляд справи призначено до розгляду на 15.10.2024 о 15 год 00 хв, запропоновано сторонам вчинити певні процесуальні дії в установлений судом строк.

Однак, у зв`язку з відрядженням головуючого судді Кравчука Г.А. з 12.10.2024 по 20.10.2024 включно, судове засідання у призначений час не відбулось.

У зв`язку з перебуванням головуючого судді Кравчука Г.А. у відпустці з 21.10.2024 по 25.10.2024 включно, процесуальні дії у справі не вчинялись.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 28.10.2024 розгляд апеляційної скарги ТОВ "Енерго-промислова група "Югенергопромтранс" на рішення Господарського суду Київської області від 04.07.2024 у справі №911/816/24 призначено на 03.12.2024.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду віж 30.10.2024 задоволено заяву представника ТОВ "КРОН Ч та К" адвоката Бартошук В.О. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції; вирішено проводити судове засідання у даній справі в режимі відеоконференції за веб-посиланням https://vkz.court.gov.ua/; визначено особу, яка братиме участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, представника позивача - адвоката Бартошук В.О.; попереджено сторін, що відповідно до частини 5 статті 197 ГПК України, ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву.

Проте, у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю головуючого судді Кравчука Г.А. з 04.11.2024 по 06.12.2024, судове засідання у призначений час не відбулось.

Ухвалою від 12.12.2024 колегією суддів апеляційного гоподарського суду розгляд апеляційної скарги ТОВ "Енерго-промислова група "Югенергопромтранс" на рішення Господарського суду Київської області від 04.07.2024 у справі № 911/816/24 призначено на 21.01.2025 о 13 год 45 хв.

Позиція інших учасників справи.

25.08.2024 ТОВ "КРОН Ч та К" через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" надано до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому вказано, що подана відповідачем апеляційна скарга є незаконною та необґрунтованою, її аргументи та доводи базуються на неправильних твердженнях відповідача щодо дійсних обставин справи та спростовуються положеннями діючого законодавства, викладено прохання залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Мотивуючи заперечення проти апеляційної скарги відповідача, позивач зазначає:

-при поданні позову у даній справі ним не допущено порушення приписів пункту 2 частини 3 статті 162 ГПК України в частині зазначення відомостей про наявність чи відсутність у позивача або представника позивача електронного кабінету, оскільки позов подавався в електронній формі через електронний кабінет, що у відповідності до частини 8 статті 6 ГПК України звільняло позивача від обов`язку зазначення відповідних відомостей в процесуальному документі;

-згідно з судовою практикою суд не може за клопотанням відповідача (боржника) зменшити розмір заявлених до стягнення інфляційних втрат, як матеріальних втрат (збитків), понесених кредитором від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів; посилання відповідачем на положення статті 233 ГК України у даному випадку є помилковим;

-заявлений до стягнення у даній справі розмір 3% річних у сумі 87 603,42 грн є співмірним відносно розміру основної заборгованості (1 000 000,01грн) та складає менше 10% від цієї заборгованості, тому підстави для зменшення 3% річних відсутні, відповідачем зазначених обставин не спростовано;

-доводи відповідача про застосування до спірних правовідносин положень постанови НКРЕКП від 25.02.2022 №332 є безпідставними, оскільки: 1) спір у даній справі не має жодного відношення до договорів, укладених відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії", так як виник внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договором підряду; 2) до складу позовних вимог не входять вимоги щодо стягнення штрафних санкцій у будь-якому вигляді.

Водночас, у відзиві на апеляційну скаргу позивачем наведено попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які він поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом цієї справи у суді апеляційної інстанції, у розмірі 13 000,00 грн та повідомлено, що надання повного пакету доказів на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу буде здійснено ним у порядку, передбаченому положенями частини 8 статті 129 ГПК України.

Явка представників сторін.

У судове засідання 21.01.2025 з`явилися представники позивача та відповідача.

Представник відповідача у судовому засіданні 21.01.2025 вимоги апеляційної скарги підтримав, просив апеляційний господарський суд задовольнити апеляційну скаргу, скасувати рішення Господарського суду Київської області від 04.07.2024 у справі № 911/816/24 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково; стягнути з відповідача на користь позивача 3% річних у розмірі 52 562,05 грн, інфляційні втрати у розмірі 249 900,27 грн, 6 049,25 грн судового збору та 10 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції; судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на позивача.

Представник позивача проти вимог апеляційної скарги заперечував, просив апеляційний господарський суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги відповідача, оскаржуване рішення місцевого господарського суду просив залишити без змін.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.

Як убачається з матеріалів, 25.01.2018 між ТОВ "Енерго-промислова група "Югенергопромтранс" (замовник) та ТОВ "КРОН Ч та К" (підрядник) укладено Договір підряду № 008/01 (далі - Договір), відповідно до пункту 1.1. якого, на умовах цього Договору підрядник зобов`язується своїми або залученими силами і засобами за завданням замовника виконати у встановлений строк ізоляційні роботи модулів котла та трубопроводів за межами котла (далі-роботи), на об`єкті будівництва - теплова електростанція, що працює на біопаливі - перша черга будівництва за адресою: поштовий індекс 08400, Київська область, м. Переяслав-Хмельницький, вул. Героїв Дніпра, 38а/1 (далі-об`єкт), а замовник зобов`язується прийняти виконані підрядником роботи та оплатити їх.

Перелік, об`єм та вартість робіт з`ясовані сторонами та підписані у вигляді договірної ціни, додаток № 1, який є невід`ємною частиною даного Договору, зведений кошторисний розрахунок, локальний кошторис № 4-1-1, Відомість обсягів робіт, підсумкова відомість ресурсів, оформлених Додатком № 2, які є невід`ємною частиною даного Договору (пункт 1.2. Договору).

Відповідно до пункту 2.1. Договору, вартість предмету Договору, за домовленістю сторін, становить 1 414 131,01 грн, ПДВ 20% складає - 282 826, 20 грн, разом з ПДВ - 1 696 957, 21 грн, що визначено договірною ціною до Договору підряду №008/01 від 25.01.2018, яка є невід`ємною частиною даного Договору.

Пунктом 2.3 Договору сторони погодили, що оплата суми, визначеної у пункті 2.1. Договору здійснюється замовником шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок підрядника в наступному порядку:

- авансовий платіж у розмірі 50% від суми Договору, що становить 707065,50 грн, ПДВ 20% складає - 141413, 10 грн, разом з ПДВ - 848478, 60 грн замовник перераховує на поточний рахунок підрядника протягом 5 (п`яти) банківських днів від дати підписання Договору та не пізніше 3 календарних днів відповідно рахунку підрядника (підпункт 2.3.1);

- 30% від суми Договору, що складає 424 239, 30 грн, ПДВ 20% складає - 84 847, 86 грн, разом з ПДВ - 509 087, 16 грн замовник перераховує на поточний рахунок підрядника протягом 5 (п`яти) банківських днів з моменту підписання сторонами актів приймання виконаних робіт форми КБ 2в, складених сторонами на основі довідки про вартість виконаних робіт і витрат форми КБ-3 (підпункт 2.3.2);

- решту платежів 20% від суми Договору, що становить 282 826,20 грн, ПДВ 20 % складає 56 565, 24 грн, разом з ПДВ - 339 391,44 грн замовник перераховує на поточний рахунок підрядника протягом квітня місяця 2018 року, але не пізніше 25.04.2018 (підпункт 2.3.3).

Договір є чинним з дати його підписання сторонами і до повного виконання сторонами своїх зобов`язань, але не пізніше 01.05.2018 (пункт 15.2. Договору).

10.04.2018 між сторонами укладено Додаткову угоду №1 до Договору підряду №008/01 від 25.01.2018 (далі - Додаткова угода), відповідно до умов якої за взаємною згодою сторін внесено зміни:

- до підпункту 2.3.1. Договору та викладено його в такій редакції: "2.3.1. Авансовий платіж у розмірі 41,07% від суми Договору, що становить 580 797, 67 грн, ПДВ 20% складає 116 159, 54 грн, разом з ПДВ - 696 957, 21 грн, замовник перераховує на поточний рахунок підрядника протягом 5 (п`яти) банківських днів від дати підписання Додаткової угоди №1 до Договору підряду №008/01 від 25.01.2018 та не пізніше 10-ти календарних днів відповідно до зміненого рахунку підрядника." (пункт 1 Додаткової угоди);

- до підпункту 2.3.2. Договору та викладено його в такій редакції: "2.3.2. Платіж у розмірі 166 666, 67 грн замовник перераховує на поточний рахунок підрядника протягом 5 (п`яти) банківських днів від дати підписання Акту виконаних робіт по Договору підряду №008/01 від 25.01.2018." (пункт 2 Додаткової угоди).

- до підпункту 2.3.3 Договору та викладено його в такій редакції редакції: "2.3.3. Решту платежу в сумі, що складає 833 333, 33 грн замовник перераховує на поточний рахунок підрядника через 90 (дев`яносто) днів з дати закінчення робіт по договору та підписання актів виконаних робіт." (пункт 3 Додаткової угоди).

Позивачем, в підтвердження факту виконання робіт за Договором та їх прийняття відповідачем були надані:

- Довідка про вартість виконаних будівельних робіт (форма КБ-3) та Акт прийому виконаних будівельних робіт (форма КБ-2в) за лютий 2018 року на загальну суму 1 232 139, 97 грн, що підписані 19.02.2018 без зауважень та застережень уповноваженими представниками сторін, підписи яких скріплені печатками товариств;

- Довідка про вартість виконаних будівельних робіт (форма КБ-3) та Акт прийому виконаних будівельних робіт (форма КБ-2в) за червень 2018 року на загальну суму 464 817, 24 грн, які підписані 01.06.2018 без зауважень та застережень уповноваженими представниками сторін, підписи яких скріплені печатками товариств.

Крім того, позивачем були сформовані рахунки - фактури № 6 від 19.02.2018 на суму 1 232 139,97 грн та № 12 від 01.06.2018 на суму 464 817,24 грн.

За виконані підрядні роботи відповідач розрахувався частково в розмірі 696 957, 20 грн, що підтверджується платіжними дорученнями №1857 від 03.05.2018 та №1923 від 14.05.2018, копії яких містяться в матеріалах справи.

З огляду на те, що відповідач свої договірні зобов`язання щодо оплати вартості виконаних підрядних робіт виконав не в повному обсязі, позивач звернувся з позовом до Господарського суду Київської області про стягнення з відповідача 1 732 935,32 грн, з яких: 1 000 000,01 грн основний борг, 564 250, 54 грн пеня, 56 584,77 грн 3% річних за період з 01.09.2018 по 20.07.2020 та 112 100,00 грн інфляційні втрати за період з вересня 2018 року по квітень 2020 року.

Рішенням Господарського суду Київської області від 09.12.2020 у справі №911/2131/20, яке залишене в силі постановою Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15.02.2024, позов задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 1 000 000,01 грн боргу, 56 584,77 грн 3 % річних, 112 100,00 грн інфляційних втрат, 127 154,57 грн пені, 19 437,59 грн судового збору та 5 234,40 грн судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Вказаним рішенням встановлено, що відповідачем прийнято роботи, виконані позивачем за Договором, що підтверджується підписаними сторонами та скріпленими їх печатками 19.02.2018 та 01.06.2018 Актами прийому виконаних робіт (форма КБ-2в) і Довідками про вартість виконаних будівельних робіт (форма КБ-3), водночас, відповідач за виконані позивачем роботи своєчасно не розрахувався.

На виконання вказаних вище рішення та постанови відповідачем оплачено позивачу 1 362 101,78 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №375 від 28.02.2024.

Спір у даній справі виник з підстав неналежного виконання відповідачем зобов`язання за Договором в частині своєчасної оплати виконаних робіт, з огляду на що позивач просить стягнути з відповідача 87 603,42 грн 3% річних за період з 29.03.2021 по 27.02.2024 та 416 500,44 грн інфляційних втрат за період з квітня 2021 року по березень 2024 року у відповідності до вимог частини 2 статті 625 ЦК України.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Суд апеляційної інстанції, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства закріплених у частині 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Здійснюючи апеляційне провадження у даній справі, колегія суддів зазначає таке.

Згідно з частинами 1, 3 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 2 статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, за змістом пунктом 1 частини 2 якої цивільні права та обов`язки виникають, зокрема, з договору та інших правочинів.

Статями 626, 627, 628 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Суд першої інстанції правомірно визначив, що укладений між сторонами Договір за своєю правовою природою є договором підряду, який підпадає під правове регулювання глави 61 ЦК України,

Згідно з частиною 1 статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду (частини 1 статті 846 ЦК України).

Згідно із статтею 854 ЦК України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Відповідно до статті 875 ЦК України за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов`язаних з місцезнаходженням об`єкта. До договору будівельного підряду застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Господарського суду Київської області від 09.12.2020 у справі №911/2131/20, яке залишене в силі постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 15.02.2024 (набрало законної сили 15.02.2024), було встановлено факт прострочення відповідачем виконання грошового зобов`язання за спірним Договором в частині повної та своєчасної оплати виконаних робіт та факт наявності заборгованості відповідача перед позивачем.

Частиною 4 статті 75 ГПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та не заперечується відповідачем в апеляційній скарзі, рішенням Господарського суду Київської області від 09.12.2020 у справі №911/2131/20 стягнуто з відповідача на користь позивача 56 584,77 грн 3 % річних за період з 01.09.2018 по 20.07.2020 та 112 100,00 грн інфляційних втрат за період з вересня 2018 року по квітень 2020 року.

28.02.2024 на виконання вказаних вище рішення та постанови відповідачем сплачено заборгованість позивачу, що підтверджується платіжною інструкцією №375 від 28.02.2024 на суму 1 362 101,78 грн, в тому числі основний борг в сумі 1 000 000,01 грн.

З наведеного убачається, що у справі №911/2131/20 позивачем не заявлялось та судом не вирішувалось питання щодо стягнення з відповідача за несвоєчасну сплату основного боргу 3% річних нарахованих за період з 29.03.2021 по 27.02.2024 та інфляційних втрат - за період з квітня 2021 року по березень 2024 року.

Стаття 610 ЦК України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання, у нього виникає обов`язок сплатити кредитору разом із сумою основного боргу суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та три проценти річних від простроченої суми.

Велика Палата Верховного Суду виснувала, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13.11.2019 у справі № 922/3095/18, від 18.03.2020 у справі № 902/417/18.

Суд першої інстанції, надавши оцінку зібраним доказам, з урахуванням обставин, які визнавались сторонами, та заперечень відповідача, що були викладені у заявах по суті, дійшов висновку, з яким погоджується колегія суддів апеляційного господарського суду, що саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України.

Якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання.

Отже, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України.

Виходячи з встановлених обставин прострочення виконання зобов`язання та дати погашення відповідачем основного боргу, суд першої інстанції правомірно визнав обгрунтованими та арифметично правильними здійснені позивачем розрахунки 3% річних та інфляційних втрат за заявлені періоди, відповідно з 29.03.2021 по 27.02.2024 та з квітня 2021 року по лютий 2024 року, та виснував про підставність заявлених позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не спростовують такого висновку суду першої інстанції, аргументи щодо неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права щодо вказаних обставин не знайшли свого підтвердження.

Щодо доводів відповідача про неправильне застосування судом першої інстанції положень статті 233 ГК України.

В апеляційній скарзі відповідач вказує про необгрунтовану відмову суду першої інстанції у задоволенні поданого ним клопотання про зменшення розмірів 3% та інфляційних втрат на 40% в порядку, передбаченому статтею 233 ГК України, оскільки судом не враховано правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18, відповідно до якого, суд за певних умов та визначених критеріїв може зменшити розмір нарахувань, встановлених статтею 625 ЦК України, як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Надаючи оцінку наявним у справі доказам та наведеним відповідачем в апеляційній скарзі доводам та аргументам, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає таке.

Згідно з правовим висновком, що сформульований у постанові від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 щодо можливості зменшення (відмови у стягненні) судом загального розміру процентів річних, виходячи із принципів розумності, справедливості та пропорційності, Велика Палата Верховного Суду зазначила наступне:

- справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 ЦК України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин (пункт 8.20);

- закріплений законодавцем принцип можливості обмеження свободи договору в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності може бути застосований і як норма прямої дії, як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах (пункт 8.26);

- господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань (пункт 8.32);

- якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора (пункт 8.33);

- відповідно до положень статті 611, частини 3 статті 692, статті 625 ЦК України, яка регулює відповідальність за порушення грошового зобов`язання, стягувана сума річних у визначеному за договором розмірі від несплаченої загальної вартості товару є відповідальністю сторони господарського договору за допущене нею правопорушення у сфері господарювання (пункт 8.34);

- звертаючись з вимогою про стягнення процентів річних та інфляційних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, позивач не повинен доводити розмір дійсних майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат кредитора, пов`язаних із затримкою розрахунку, не має на меті встановлення точного їх розміру (пункт 8.36);

- відповідно до частини першої статті 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (пункт 8.37);

- з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві та виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених у статті 233 ГК України, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання (пункт 8.38).

При розгляді вказаної справи Велика Палата Верховного Суду брала до уваги, що станом на момент звернення з позовом сума заборгованості за договором поставки складала 98 381,92 грн і була сплачена відповідачем у повному обсязі після відкриття провадження у справі, а позивач нарахував 40 306,19 грн пені, 30 830,83 грн штрафу, 110 887,30 грн відсотків річних, що разом складає 182 024,32 грн, що перевищує майже в два рази суму прострочення.

У справі №902/417/18 сторони у договорі погодили зміну розміру процентної ставки, передбаченої частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України і встановили її у розмірі 40 % річних від несплаченої вартості товару протягом 90 календарних днів з дати, коли товар повинен бути оплачений, та 96 % річних від несплаченої ціни товару з моменту спливу дев`яноста календарних днів до дня повної оплати.

З огляду на очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум санкцій у вигляді штрафу, пені і процентів річних, враховуючи, що не є справедливим, коли наслідки невиконання боржником зобов`язання вочевидь більш вигідні для кредитора, ніж належне виконання такого зобов`язання, Велика Палата Верховного Суду вважала справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення, та наведеним вище критеріям, обмежити розмір санкцій сумами штрафу і пені, які вже присуджені до стягнення судами попередніх інстанцій, та відмовити у стягненні процентів річних з цих підстав.

Таким чином, відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, який згідно з частиною 4 статті 236 ГПК України враховується при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання та відмовити у їх стягненні.

При цьому у вирішенні питання про зменшення розміру процентів, які підлягають сплаті згідно з договором, повинно бути взято до уваги, що відповідно до частини 1 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Тому обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми, з огляду на їх неспівмірність та недотримання вимог розумності і справедливості покладається на відповідача, який заперечує проти стягнення цих сум.

Беручи до уваги встановлені обставини, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що у справі № 902/417/18, на яку посилається скаржник в апеляційній скарзі, позивач нарахував суму пені, штрафу та відсотків річних, що разом перевищувала майже в два рази суму заборгованості, яка була сплачена відповідачем у повному обсязі після відкриття провадження у справі; суд вирішував питання про зменшення розміру відсотків річних, що був визначений у договорі. Велика Палата Верховного Суду у справі № 902/417/18 дійшла висновку про те, що фактично визначені договором 40% і 96 % річних є саме способом отримання кредитором доходу, а тому з метою запобігання такому безпідставному збагаченню розмір належної до стягнення з відповідача у зазначеній справі суми відсотків річних було обмежено.

Однак у справі, що переглядається в апеляційному порядку, суд першої інстанції таких обставин, за яких можливе зменшення суми процентів річних, не встановив.

Судом першої інстанції задоволені позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 3% річних від простроченої суми, тобто у розмірі, що визначений у статті 625 ЦК України.

Крім того, суд апеляційної інстанції бере до уваги, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

У даних спірних правовідносинах знецінення грошових коштів кредитора відбулося саме з підстав тривалого невиконання відповідачем умов Договору щодо оплати виконаних позивачем підрядних робіт.

Відповідачем не доведено належними та допустимими доказами твердження про те, що несвоєчасність розрахунків з позивачем за Договором була зумовлена невчасними розрахунками ДП "Гарантований покупець" за поставлену електричну енергію. Наявність різних (змінюваних) сум заборгованості ДП "Гарантований покупець" перед відповідачем у період з 2021 по 2024 роки, про що констатовано в ухвалених судових рішеннях, на які посилається відповідач, за відсутності аналізу та доказів про стан їх виконання, без підтвердження фактичного фінансового стану відповідача у цей період, балансу поточних рахунків тощо та без обгрунтування пов`язаності зазначених обставин у причинно-наслідковому зв`язку з тривалим невиконанням відповідачем своїх договірних зобов`язань перед позивачем не свідчить про підставність викладених відповідачем в апеляційній скарзі доводів і аргументів.

Поряд з цим, досліджуючи ступінь виконання відповідачем взятих на себе грошових зобов`язань, колегія суддів апеляційного господарського суду відзначає, що на відміну від справи № 902/417/18, в якій відповідач сплатив борг після відкриття провадження у справі у повному обсязі, у даних спірних правовідносинах відповідач наявність заборгованості за Договором при розгляді справи №911/2131/20 заперечував, ухвалене рішення суду першої інстанції у вказаній справі від 09.12.2020 про часткове задоволення позову оскаржив в апеляційному порядку, основний борг в розмірі 1 000 000,01грн за Договором, який було стягнуто за судовим рішенням суду першої інстанції, залишеним без змін постановою суду касаційної інстанції від 15.02.2024, сплатив лише 28.02.2024, тобто на виконання судового рішення через більше ніж 5,5 років після настання строку сплати вартості за виконаними підрядними роботами за Договором.

За таких обставин, суд першої інстанції правомірно відмовив відповідачу у задоволенні клопотання про зменшення розміру відсотків річних та інфляційних втрат на 40%.

Щодо тверджень відповідача про необхідність застосування до спірних правовідносин положень підпункту 16 пункту 1 постанови НКРЕКП №332 від 25.02.2022.

Мотивуючи апеляційну скаргу, відповідач зазначив, що господарські правовідносини, які склалися між позивачем і відповідачем у даній справі, серед іншого, регулюються положеннями Закону України "Про ринок електричної енергії" та постанови НКРЕКП №332 від 25.02.2022 "Про забезпечення стабільного функціонування ринку електричної енергії, у тому числі фінансового стану учасників ринку електричної енергії на період дії в Україні воєнного стану" з урахуванням змін, внесених постановою НКРЕКП від 26.04.2022 №413, (далі - постанова НКРЕКП №332 від 25.02.2022 (у редакції від 26.04.2022)).

Відповідно до підпункту 16 пункту 1 постанови НКРЕКП №332 від 25.02.2022 (у редакції від 26.04.2022), на період дії в Україні воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення або скасування надано настанову зупинити нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії", між учасниками ринку електричної енергії.

Отже, за твердженням відповідача, оскільки зазначена постанова підлягає застосуванню до спірних правовідносин, тому нарахування та стягнення пені та штрафу за період, який входить в період дії воєнного стану, зупиняється.

Колегія суддів апеляційного господарського суду відхиляє зазначені твердження відповідача з огляду на те, що спір у даній справі не стосується стягнення неустойки (пені та штрафу), предметом позову у цій справі є вимога про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, які не відносяться до штрафних санкцій.

Поряд з цим, як досліджено судами першої та апеляційної інсанції спірні господарські відносини між позивачем та відповідачем виникли внаслідок неналежного виконання відповідачем грошових зобов`язань за договором підряду. Матеріали справи не містять доказів того, що зазначений договір укладено відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії" між учасниками ринку електричної енергії.

Щодо аргументів відповідача, викладених в апеляційній скарзі, про залишення судом першої інстанції поза увагою недотримання позивачем при поданні позову у даній справі вимог статті 162 ГПК України.

Відповідач вважає, що при поданні ТОВ "КРОН Ч та К" позовної заяви у даній справі про стягнення нарахованих 3 % річних та інфляційних втрат в розмірі 504 103,86 грн не дотримано вимог статті 162 ГПК України, оскільки в ній не зазначено відомостей про наявність або відсутність у позивача або представника позивача - адвоката Семененко В.Б., електронного кабінету, зареєстрованого в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі (ЄСІТС). Проте, суд першої інстанції на вказану обставину не звернув уваги.

Перевіряючи зазначені доводи скаржника, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Відповідно до приписів частини пункту 2 частини 3 статті 162 ГПК України позовна заява, серед іншого, повинна містити відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.

Електронний кабінет - це персональний кабінет (веб-сервіс чи інший користувацький інтерфейс) у підсистемі (модулі) Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, за допомогою якого особі, яка пройшла електронну ідентифікацію, надається доступ до інформації та сервісів Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремих підсистем (модулів), у тому числі можливість обміну (надсилання та отримання) документами (в тому числі процесуальними документами, письмовими та електронними доказами тощо) між судом та учасниками судового процесу, а також між учасниками судового процесу. Електронна ідентифікація особи здійснюється з використанням кваліфікованого електронного підпису чи інших засобів електронної ідентифікації, які дають змогу однозначно встановити особу (абзац 2 частини 5 статті 6 ГПК України).

За приписами частини 6 статті 6 ГПК України адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, зареєстровані за законодавством України як юридичні особи, їх територіальні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.

Особі, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, суд вручає будь-які документи у справах, в яких така особа бере участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронного кабінету такої особи, що не позбавляє її права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою (абзац 1 частини 7 статті 6 ГПК України).

Згідно з положеннями абзацу 4 частини 8 статті 6 ГПК України передбачено, якщо цим Кодексом встановлено вимогу зазначення у змісті процесуального документа відомостей про наявність або відсутність електронного кабінету, особа, яка подає до суду відповідний процесуальний документ в електронній формі через електронний кабінет, звільняється від обов`язку зазначення відповідних відомостей.

Як убачається з матеріалів цієї справи позовна заява у даній справі подана ТОВ "КРОН Ч та К" 29.03.2024 через підсистему ЄСІТС "Електронний суд", судом першої інстанції всі процесуальні документи у даній справі вручалися як позивачу, так ї його представнику виключно в електронній формі шляхом їх направлення до електронних кабінетів цих осіб.

Встановлені обтавини свідчать про те, що позивач та його представник були звільнені від обов`язку зазначення у змісті позовної заяви відомостей про наявність або відсутність електронного кабінету.

Отже, твердження відповідача про недотримання позивачем при зверненні до господарського суду з даним позовом вимог частини 3 статті 162 ГПК України є безпідставини та такими, що відхиляються судом апеляційної інстанції.

Зважаючи на викладене, надаючи оцінку встановленим обставинам у сукупності відповідно до вимог статті 86 ГПК України, доводи скаржника в апеляційній скарзі з приводу неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення вимог процесуального права, неповного з`ясування обставин та дослідження доказів, що є підставою для часткового скасування судового рішення, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції керується висновками, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Колегія суддів апеляційного господарського суду з огляду на викладене зазначає, що у даній постанові надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах. З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених судом апеляційної інстанції, інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції у вказаній справі та, відповідно, не впливають на вирішення спору у даній справі .

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.

Статтею 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Нормою статті 276 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду у даній справі відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається. Скаржником не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства щодо спростування висновків суду першої інстанції.

Судові витрати.

Згідно зі статтею 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника (відповідача).

Керуючись ст. ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерго-промислова група "Югенергопромтранс" на рішення Господарського суду Київської області від 04.07.2024 у справі № 911/816/24 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського Київської області від 04.07.2024 у справі №911/816/24 залишити без змін.

3. Матеріали справи №911/816/24 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

У зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Коробенка Г.П. з 28.01.2025 по 07.02.2025, повний текст постанови складено 10.02.2025.

Головуючий суддя Г.А. Кравчук

Судді О.М. Сибіга

Г.П. Коробенко