УХВАЛА

м. Київ

11.02.2025Справа № 910/2964/24

Суддя Господарського суду міста Києва Мандриченко О.В., розглянувши, без виклику представників сторін,

заяву Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України";

про забезпечення позову.

У справі № 910/2964/24

за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України";

до Антимонопольного комітету України;

про визнання недійсним рішення в частині.

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі також - позивач, заявник) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом, в якому просить визнати недійсним (протиправним) рішення Антимонопольного комітету України (далі також - відповідач, Комітет) від 28.12.2023 № 398-р "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" (далі також - рішення № 398-р) у справі № 143-26.13/64-19 в частині, що стосується позивача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.03.2024 вирішено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі, справу розглядати за правилами загального позовного провадження, а підготовче засідання призначити на 16.04.2024.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.04.2024 вирішено здійснювати розгляд справи № 910/2964/24 у закритому судовому засіданні.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.08.2024 зупинено провадження у справі № 910/2964/24 до завершення розгляду апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.07.2024 у справі № 910/2964/24, та повернення матеріалів справи № 910/2964/24, до Господарського суду міста Києва.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 18.06.2024 апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на протокольну ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.07.2024 у справі № 910/2964/24 залишено без задоволення, а протокольну ухвалу Господарського суду міста Києва від 09.07.2024 у справі № 910/2964/24 - без змін.

20.12.2024 матеріали справи № 910/2964/24 повернулися на адресу Господарського суду міста Києва.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.01.2025 поновлено провадження у справі № 910/2964/24, а підготовче засідання призначено на 21.01.2025.

У підготовчому засіданні 04.02.2025 представники сторін проти закриття підготовчого провадження та переходу до розгляду справи по суті не заперечували.

За наслідками підготовчого засідання 04.02.2025 судом винесено ухвалу, якою закрито підготовче провадження та призначено справу № 910/2964/24 до судового розгляду по суті на 11.03.2025.

07.02.2025 Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" подало до господарського суду заяву про забезпечення позову, в якій заявник просить забезпечити позов шляхом заборони Антимонопольному комітету України нараховувати та стягувати пеню до набрання рішенням суду у цій справі законної сили.

В обґрунтування вказаної заяви, позивач зазначає, що тривалість зупинення нарахування пені у разі судового оскарження рішення Комітету визначається виключно періодом часу, протягом якого фактично здійснювався судовий розгляд чи перегляд справи: у суді першої інстанції - від дня порушення провадження у справі до дня прийняття рішення в ній; у судах апеляційної та касаційної інстанцій - від дня прийняття апеляційної чи касаційної скарги до дня прийняття постанови (і в цей період не включається час знаходження матеріалів справи у суді, коли розгляд чи перегляд не здійснювались). При цьому, як випливає з ч. 5 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, датою ухвалення рішення (постанови) є дата його (її) проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено, - повне чи скорочене).

На думку заявника, з огляду на значну суму штрафу та непередбачуваний період вирішення апеляційним судом питання про прийняття апеляційної скарги, розмір пені може бути істотним, що негативно вплине на його фінансову стабільність.

При цьому позивач звертає увагу на те, що він є державною компанією, найбільшим донором Державного бюджету України, ключовим учасником енергетичного сектору та наразі намагається вийти із системної збитковості попередніх років та покращити своє фінансове становище, тож, з огляду на наведені вище аргументи, нарахування та стягнення пені через накладений Комітетом штраф за рішенням, дійсність якого перевіряється у встановленому законом порядку, фактично покладе на заявника додатковий фінансовий тягар за реалізацію ним права на судовий захист і не дозволить йому продемонструвати позитивний фінансовий результат своєї господарської діяльності за 2025 рік, а також належно виконувати покладені державою спеціальні обов`язки.

А відтак, за твердженнями позивача, передчасне (безпідставне) нарахування та стягнення пені у цій справі унеможливить ефективний захист порушених прав заявника, за захистом яких він звернувся до суду, що, у розумінні ч. 2 ст. 136 Господарського процесуального кодексу України, є належною і достатньою підставою для забезпечення позову.

Розглянувши заяву Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про забезпечення позову, суд прийшов до висновку про відмову в її задоволенні, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити (аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18).

Частиною 1 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 10 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України, заходи забезпечення позову не повинні порушувати прав інших акціонерів (учасників) господарського товариства. Зокрема, крім випадків, передбачених частиною дев`ятою цієї статті, заборона вчиняти дії має стосуватися лише акцій або корпоративних прав, безпосередньо пов`язаних з предметом спору.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Згідно з п. 1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №16 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до ч. 3 ст. 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції", прийняття господарським судом до розгляду заяви про визнання недійсним рішення органу Антимонопольного комітету України не зупиняє його виконання, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Частиною 4 ст. 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" передбачено, що порушення господарським судом провадження у справі про визнання недійсним рішення органу Антимонопольного комітету України, прийнятого згідно з частиною першою статті 48 цього Закону, частиною першою статті 30 Закону України "Про захист від недобросовісної конкуренції", а також перегляд за заявою сторони відповідного рішення (постанови) господарського суду зупиняє виконання зазначеного рішення органу Антимонопольного комітету України на час розгляду цієї справи чи перегляду відповідного рішення (постанови) господарського суду, якщо органом Антимонопольного комітету України відповідно до частини третьої статті 48 цього Закону чи господарським судом не визначено інше.

Виходячи з вказаного припису Закону України "Про захист економічної конкуренції", дія рішення №398-р зупиняється автоматично у разі порушення господарським судом провадження у справі про визнання недійсним такого рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою суду від 18.03.2024 відкрито провадження у справі, а відтак, дія рішення №398-р зупинилася, а у Комітету відсутні правові підстави для виконання вказаного рішення, нарахування та стягнення пені.

Крім того, відповідно до ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції", нарахування пені зупиняється на час розгляду чи перегляду господарським судом: справи про визнання недійсним рішення органу Антимонопольного комітету України про накладення штрафу; відповідного рішення (постанови) господарського суду.

З огляду на наведене, норми ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" передбачають автоматичне зупинення нарахування пені на час розгляду чи перегляду господарським судом справи про визнання недійсним рішення органу Антимонопольного комітету України.

Також, суд зазначає, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження вчинення Антимонопольним комітетом України дій, направлених на примусове стягнення з позивача штрафу накладеного оскаржуваним рішенням, нарахування та стягнення пені.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, господарський суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів, оскільки такі обмеження можуть призвести до незворотних наслідків.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод "Право на ефективний засіб юридичного захисту" встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову. При цьому, вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи, або забезпечити ефективний захист чи поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, в разі задоволення позову.

Слід зазначити, що згідно рішення Європейського суду з прав людини від 29.06.2006 у справі "Пантелеєнко проти України" засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії", було зазначено що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припинення порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Проте, за висновками суду, обставини, покладені заявником в обґрунтування поданої заяви не вказують на наявність дійсних та достатніх підстав для забезпечення позову.

Відповідно до ч. 6 ст. 160 Господарського процесуального кодексу України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Відтак, здійснивши оцінку обґрунтованості доводів заявника, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову не містить обґрунтованих мотивів та посилань на докази, на підставі яких, суд міг би дійти висновку щодо доцільності та необхідності забезпечення позову.

Відповідно до ч. 6 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Керуючись ст. 136, 137, 140, ч. 2 ст. 232, ст. 233, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про забезпечення позову відмовити повністю.

Ухвала підлягає оскарженню в порядку, встановленому чинним Господарським процесуальним кодексом України.

Суддя О.В. Мандриченко