АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2025 року м. ОдесаСправа № 915/619/24
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Аленіна О.Ю.

суддів: Принцевської Н.М., Філінюка І.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження, без виклику сторін апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Прометей Топ

на рішення Господарського суду Миколаївської області від 26.09.2024 (складено та підписано 26.09.2024, суддя Семенчук Н.О.)

у справі №915/619/24

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю РОВИ АГРО

до Товариства з обмеженою відповідальністю Прометей Топ

про стягнення 40 465, 23 грн

ВСТАНОВИВ

Товариство з обмеженою відповідальністю РОВИ АГРО звернулось до Господарського суду Миколаївської області із позовної заявою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю Прометей Топ заборгованості в розмірі 27 766,19 грн., пені в розмірі 9 460,06 грн., 3% річних в розмірі 1 348,68 грн., індексу інфляції в розмірі 1 890,30 грн.

В обґрунтування позовної заяви позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов укладеного між сторонами договору за поставки сільськогосподарської продукції №74571 від 17.10.2022 в частині повної та своєчасної оплати за отриманий товар.

Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 26.09.2024 по справі №915/619/24 позов задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача основний борг у розмірі 27 766, 19 грн., пені в розмірі 2 535, 47 грн., 3% річних в розмірі 909, 70 грн., інфляційних в розмірі 752,57 грн. та судовий збір у розмірі 2 391, 85 грн., в задоволенні решти позову відмовлено

В мотивах оскаржуваного рішення суд першої інстанції зазначив, що на виконання умов договору та Специфікації позивачем (постачальником) поставлено відповідачу (покупцю) товар на загальну суму 198 329, 93 грн. з ПДВ, що підтверджується видатковою накладною № 20 від 17.10.2022, яка підписана сторонами та скріплена печатками без зауважень. Однак, відповідач у порушення взятих на себе договірних зобов`язань, розрахувався за поставлений позивачем товар лише частково в розмірі 170 563, 74 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 4694 від 28.10.2022. Решта коштів на поставлену продукцію в розмірі 27 766, 19 грн сплачена не була.

У зв`язку з невірним визначенням позивачем періоду прострочення виконання грошового зобов`язання, місцевим господарським судом здійснено перерахунок 3% річних, інфляційних втрат та пені.

Не погодившись із даним рішенням до Південного-західного апеляційного господарського суду звернувся відповідач з апеляційною скаргою в якій просить оскаржуване рішення Господарського суду Миколаївської області від 26.09.2024 по справі №915/619/24 в частині задоволення позовних вимог скасувати, а в іншій частині залишити без змін.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним і таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з тим, що судом порушено норми процесуального права, не застосовано (неправильно застосовано) норми матеріального права, не з`ясовані обставин, що мають значення для справи, не доведені обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, що відповідно до ст. 277 ГПК України є підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Так, за твердженням апелянта, місцевим господарським судом не було взято до уваги наступне:

- суд першої інстанції не врахував наявності відкладальної умови для виникнення обов`язку у відповідача здійснити оплату. Зокрема, за умова укладеного між сторонами договору, у відповідача наявне право призупинити оплати за Договором за наявності відкладальної умови, а саме у разі відсутності Акту (Актів) перерахунку ціни;

- позивачем не надано до суду доказів на підтвердження виконання таких умов договору, зокрема в частині надання відповідачеві оригіналів акта (актів) перерахунку ціни;

- таким чином, суд першої інстанції не врахував наявність обставин передбачених п. 10.2.2. розділу 10 Договору, що унеможливлюють проведення оплати за Договором та свідчать про наявність порушень умов Договору зі сторони позивача, а відтак необґрунтованість позовних вимог і відсутність підстав для їхнього задоволення;

- поза увагою суду першої інстанції залишено те, що інфляційні втрати та 3% річних не підлягають стягненню, оскільки є похідними від основного зобов`язання, строк виконання його не настав;

- суд першої інстанції не досліджував оригінали доказів доданих до позовної заяви чим порушив ст. 86 ГПК України.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду відкрито апеляційне провадження у цій справі та визначено розгляд апеляційної скарги здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Судом апеляційної інстанції отримано відзив на апеляційну скаргу в якому позивач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

В обґрунтування своїх заперечень позивач зазначає, що відповідач отримав товар від позивача без будь-яких зауважень, претензій щодо якості поставленого товару і щодо оформлення товарних та товарно-транспортних накладних. Також, відповідач частково розрахувався за поставлений товар.

За твердженням позивача з огляду на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань з оплати поставленого товару, ним на підставі укладеного між сторонами договору та приписів чинного законодавства було нараховано пеню, три проценти річних та інфляційні втрати.

Згідно з ч.13 ст.8 ГПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Статтею 270 ГПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.

Приписами частини 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.7 ст.252 ГПК України, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Згідно з ч.2 ст.270 ГПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.

В ході апеляційного розгляду даної справи Південно-західним апеляційним господарським судом, у відповідності до п.4 ч.5 ст.13 ГПК України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого ч. 1 ст. 273 ГПК України. Позивач скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції у відповідності до вимог ст.282 ГПК України, зазначає, що встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини даної справи є наступними.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, 17.10.2022 між ТОВ Прометей-Топ (покупець) та ТОВ Рови Агро (продавець або постачальник) було укладено договір поставки сільськогосподарської продукції № 74571.

Відповідно до п. 1.1 договору продавець зобов`язується передати у власність покупцю сільськогосподарську продукцію (в подальшому товар).

Згідно з п. 1.2 договору найменування та загальна кількість товару, що поставляється за даним договором, визначається сторонами у Специфікації, що додається до договору та є його невід`ємною частиною (надалі - Специфікація).

У відповідності до п. 3.1 договору кількість та ціна товару, що поставляється за даним договором встановлюються Специфікацією. Ціна товару може змінюватись, відповідно до п. 2.4 даного договору.

Відповідно до п. 4.1 договору умови поставки товару будуть визначені сторонами у специфікації до договору на відповідну партію товару. Поставка товару може здійснюватись на умовах EXW, FCA, CPT (в розумінні Інкотермс-2010).

За умовами п. 4.2 договору поставка товару здійснюється окремими частинами (партіями) автомобільним транспортом.

Згідно з п. 4.3 договору граничний строк поставки товару узгоджується сторонами у специфікації. Після закінчення терміну поставки, продавець не звільняться від обов`язку поставити товар на суму отриманої від покупця передплати. Покупець має право в односторонньому порядку відмовитись від отримання недопоставленого товару, письмово попередивши про це продавця.

Відповідно до п.п. 4.6.2 п. 4.6 договору особливості поставки товару на умовах СРТ Інкотермс 2010: постачальник зобов`язаний укласти договір перевезення товару з узгодженого пункту поставки до місця призначення, а також оплатити витрати на перевезення, необхідні для доставки товару до названого (узгодженого) місця призначення.

Пунктом 4.8 договору визначено, що для підтвердження поставки продавцем надаються наступні документи:

- рахунок-фактура на товар, що поставляється за договором із зазначенням кількості товару, ціни без ПДВ, загальної суми без ПДВ, всього до сплати;

- видаткова накладна на товар;

- податкова накладна, виписана на товар та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних, у відповідності до діючого законодавства України;

- товарно-транспортні накладні, що оформлені відповідно до чинного законодавства України.

Відповідно до п. 5.1 договору якщо інші умови не погоджені сторонами у Додатковій угоді, покупець здійснює оплату товару в українських гривнях шляхом банківського переказу вартості товару на поточний рахунок продавця в наступному порядку:

- 86 % вартості товару сплачується покупцем протягом 3-х робочих днів з дати поставки товару, визначення фактичної кількості та якості поставленого товару згідно умов цього договору, підписання сторонами специфікації до договору, а також після отримання від продавця рахунку-фактури на товар та підсипання видаткової накладної;

- 14% вартості товару сплачується покупцем протягом 3-х робочих днів після здійснення продавцем реєстрації податкової накладної та отримання покупцем суми бюджетного відшкодування ПДВ по взаємовідносинам з продавцем в рамках виконання даного договору, відповідно до порядку визначеного ст. 200 Податкового кодексу України. Якщо за результатами перевірки контролюючим органом буде відмовлено покупцю у отриманні бюджетного відшкодування ПДВ по взаємовідносинам з продавцем, 14 % вартості товару не сплачується до моменту отримання бюджетного відшкодування.

Згідно з п. 5.2 договору у разі не здійснення продавцем реєстрації податкової накладної на товар в Єдиному реєстрі податкових накладних, або здійснення такої реєстрації податкової накладної з порушенням вимог ст. 201.1 Податкового кодексу України, покупець має право застосувати до продавця оперативно-господарську санкцію у вигляді притримання оплати за товар до моменту усунення відповідного порушення.

У відповідності до п. 5.3 договору зобов`язання покупця по сплаті за поставлений товар вважається виконаним в момент списання коштів з банківського рахунку покупця, відповідно до реквізитів, вказаних продавцем у рахунку-фактурі. Ризики не зарахування коштів на банківський рахунок продавця несе продавець

Пунктом 6.1 договору визначено, що у випадку порушення, невиконання або неналежного виконання зобов`язань, передбачених даним договором, винна сторона несе відповідальність визначену чинним законодавством України, з урахуванням умов даного договору.

Відповідно до п. 6.2 договору за порушення будь-якою стороною умов договору така сторона відшкодовує іншій стороні спричинені цим збитки у порядку, передбаченому чинним законодавством України. Сторони домовились, що збитки стягуються у повній сумі понад неустойку.

За умовами п. 6.5 договору у випадку несвоєчасної оплати товару, відповідно до умов цього договору, покупець сплачує продавцю неустойку у вигляді пені в розмірі облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який вона нараховується, від загальної вартості неоплаченого товару, за кожен день такого прострочення.

Згідно з п. 6.10 договору сплата штрафних санкцій та пені, а також відшкодування збитків, спричинених неналежним виконанням умов даного договору, не звільняє винну сторону від виконання своїх зобов`язань за даним договором. Штрафні санкції сплачуються винною стороною до повного виконання нею своїх обов`язків, встановлених договором.

Відповідно до п. 6.11 договору у разі, якщо податкова накладна/розрахунок коригування до податкової накладної складені постачальником з порушенням вимог Податкового кодексу України чи інших актів законодавства (складені не на дату виникнення податкових зобов`язань, містять помилки в обов`язкових реквізитах, або оформлені чи заповнені з порушенням вимог податкового законодавства тощо) та/або постачальнику контролюючим органом відмовлено/зупинено/заблоковано у реєстрації податкової накладної розрахунку коригування до податкової накладної, постачальник протягом 3-х календарних днів з дати отримання вимоги покупця сплачує штраф у розмірі, що дорівнює сумі податку на додану вартість за такою податковою накладною або сумі збільшення податку на додану вартість для розрахунку коригування до податкової накладної.

Пунктом 6.13 договору визначено, що покупець вправі призупинити будь-які оплати/платежі на користь продавця як за цим договором поставки, а так само за будь-яким іншим триваючим договором з продавцем, уразі отримання покупцем будь-якої негативної інформації щодо постачальника та/або суб`єктів господарювання по ланцюгу поставки аж до виробника товару, що є предметом цього договору.

Під негативною інформацією розуміються відомості, якими володіють контролюючі органи, згідно якої існують сумніви та/або твердження щодо реальності укладених угод, поставок товарів та фінансово-господарських відносин, виявлення контролюючими органами ознак порушень податкового законодавства, ознак ризиковості, фактів наявності суб`єктів господарювання з ознаками фіктивності, фактів недекларування податкових зобов`язань з ПДВ, завищення сум податкового кредиту, заниження суми податкових зобов`язань, заявлених у податкових деклараціях у податку на додану вартість та/або податку на прибуток чи єдиного податку, в уточнюючих розрахунках до даних декларацій, несплати ПДВ та/або податку на прибуток до бюджету чи єдиного податку, фактів нікчемності укладених угод, відсутності поставок товарів, фактів безтоварності фінансово-господарських відносин, а також будь-яка інша інформація, отримана покупцем щодо наявності у податкових та/або правоохоронних органів вимог/претензій до господарської діяльності продавця та/або його посадових осіб. Відновлення призупинених оплат здійснюється покупцем протягом 3-х банківських днів, починаючи від дня наступного за днем отримання покупцем від продавця належних доказів, які спростовують наявну у покупця негативну інформацію про продавця. Сторони погодили, що призупинення оплати/платежів покупцем, не є порушенням зобов`язань покупця за цим договором.

Відповідно до п. 10.2.1 договору продавець зобов`язаний надати покупцю квитанцію про прийняття (реєстрацію) податкової на товар в Єдиному реєстрі податкових накладних, впродовж 3 днів з дати її прийняття (реєстрації).

Згідно з п. 10.2.2 договору відкладальною умовою для виникнення обов`язків у покупця за цим договором, є надання продавцем покупцю оригіналів документів, які засвідчені підписом уповноваженої особи продавця та відбитком печатки продавця, а саме:

- даний договір;

- специфікація/специфікації до даного договору;

- видаткова накладна/видаткові накладні за даним договором;

- акт (акти) перерахунку ціни.

Як вбачається з матеріалів справи між позивачем та відповідачем 17.10.2022 було складено та підписано Специфікацію № 1 у відповідності до п.1 якої постачальник передає, а покупець приймає у власність товар, а саме:

- соняшник, ціна за 1 т. товару з ПДВ 11 094, 76 грн., загальна вартість товару 198 329, 96 грн., сума ПДВ 24 364, 86 грн.;

Відповідно до п. 3 Специфікації, умови поставки товару - СРТ (в розумінні Інкотермс - 2010) за адресою: Київська область, смт. Гребінки.

У відповідності до п. 4 специфікації строк поставки товару до 31 жовтня 2022 року включно.

На виконання умов договору та Специфікації позивачем (постачальником) поставлено відповідачу (покупцю) товар на загальну суму 198 329,93 грн з ПДВ, що підтверджується видатковою накладною № 20 від 17.10.2022, яка підписана сторонами та скріплена печатками без зауважень.

За фактом здійснення поставки товару за вказаною видатковою накладною позивач виписав податкову накладну № 4 від 17.10.2022, яка була зареєстрована в реєстрі податкових накладних 12.04.2023, про що свідчить квитанція про реєстрацію податкової накладної/ розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних №.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач частково розрахувався за поставлений позивачем товар в розмірі 170 563,74 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 4694 від 28.10.2022.

Решта заборгованості за поставлену продукцію в розмірі 27 766,19 грн відповідачем сплачена не була.

Позивач задля досудового врегулювання спору направив на адресу відповідача вимогу № 07/04/24/1 від 07.04.2024 в якій, зокрема просив протягом 5 календарних днів, з дня отримання даної вимоги сплати ТОВ РОВИ АГРО борг у розмірі 27 766, 19 грн.

Відповідач відповіді на вказану вимогу не надав, заборгованість у розмірі 27 766, 19 грн, за поставлений позивачем товар не сплатив, що стало підставою звернення позивача до суду з даним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд дійшов висновку щодо обґрунтованості заявлених позовних вимог, однак задовольнив їх частково з огляду на невірно здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, а також застосування до вимог про стягнення пені спеціальної позовної давності.

Колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду з цього приводу зазначає таке.

Згідно з ч. 1 ст. ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч. 2 ст. 509 ЦК України).

Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частинами 1, 2 ст. 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до ч. 1, 6 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

За приписами ч. 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 663 ЦК України встановлено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень ст. 530 цього Кодексу.

Таким чином, двосторонній характер договору купівлі-продажу зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. Тобто, з укладенням такого договору продавець приймає на себе обов`язок передати покупцеві певну річ і водночас набуває права вимагати її оплати, а покупець у свою чергу зобов`язаний здійснити оплату придбаної речі та водночас набуває права вимагати від продавця її передачі.

Наявними матеріалами справи, зокрема видатковою накладною № 20 від 17.10.2022, яка підписана сторонами та скріплена печатками, підтверджується, що позивачем було виконано свій обов`язок та поставлено відповідачеві товар на загальну суму 198 329,93 грн з ПДВ.

В свою чергу, відповідач отримавши від позивача товар без жодних зауважень щодо її кількості, якості, ціни тощо, свій обов`язок щодо її оплати виконав лише частково перерахувавши на користь позивача грошові кошти у розмірі 170 563,74 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 4694 від 28.10.2022.

З огляду на таке, колегія суддів вважає цілком обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача основного боргу за поставлений товар у розмірі 27 766, 19 грн.

Судова колегія відхиляє твердження апелянта про наявність відкладальної обставини та не настання у відповідача обов`язку зі сплати поставленого товару, з огляду на таке.

Дійсно, за умовами п. 10.2.2 договору відкладальною умовою для виникнення обов`язків у покупця за цим договором, є надання продавцем покупцю оригіналів документів, які засвідчені підписом уповноваженої особи продавця та відбитком печатки продавця, а саме:

- даний договір;

- специфікація/специфікації до даного договору;

- видаткова накладна/видаткові накладні за даним договором;

- акт (акти) перерахунку ціни.

За твердженням апелянта, позивачем не було надано акту (акти) перерахунку ціни, що є відкладальною умовою для виникнення обов`язків у покупця за цим договором.

Однак, судова колегія зазначає, що за умовами п. 2.4. укладеного між сторонами договору у разі поставки товару, якісні показники якого не відповідають базисним показникам та/або нормам ДСТУ, визначеним у Специфікації, можливість приймання відповідної партії товару з такими якісними показниками та ціна такого товару узгоджується сторонами додатково, шляхом підписання Акту перерахунку ціни, у якому будуть відображені фактичні якісні показники товару та відповідно сформована на нього ціна. Ціна товару зменшується на кількість відсотків, яка відповідає різниці між фактичними показниками якості товару та базисними показниками, визначеними у Специфікації, але в будь-якому разі зменшення ціни не повинно бути менше суми затрат, понесених покупцем, у зв`язку із доведенням товару до базисних показників якості та/або нормам ДСТУ.

У відповідності до п. 2.5. договору у разі необґрунтованого ухилення від підписання Акту перерахунку ціни з боку постачальника впродовж 2 (двох) днів з моменту визначення якісних показників товару. Покупець направляє примірник такого акту рекомендованим листом з описом вкладення за адресою постачальника, що вказана у розділі 11 цього договору. В такому випадку Акт перерахунку ціни вважається підписаним з боку постачальника з моменту здійснення поштового відправлення на його адресу.

Відтак, сторони за договором передбачили, що відповідний Акт перерахунку ціни складається лише за наявності певних обставин, а саме у разі поставки товару, якісні показники якого не відповідають базисним показникам та/або нормам ДСТУ, визначеним у Специфікації.

Однак, наявні матеріли справи не містять, а сторонами не надано доказів на підтвердження того, що позивачем було поставлено товар якісні показники якого не відповідають базисним показникам та/або нормам ДСТУ, визначеним у Специфікації, що зумовлювало б складання відповідного Акту перерахунку ціни.

Про наявність таких обставин не зазначав й відповідач, ані під час розгляду справи у суді першої інстанції, ані під час апеляційного перегляду.

До того ж, слід відзначити, що виходячи з умов п.п. 2.4., 2.5. укладеного між сторонами договору, складання Акту перерахунку ціни та його направлення постачальнику (позивачу) покладено саме на покупця (відповідача), однак, жодних доказів на підтвердження складання такого Акту та відмови у його підписанні з боку позивача, відповідачем надано не було, а наявні матеріали справи не містять.

З огляду на таке, суд апеляційної інстанції вважає, що відсутність Акту перерахунку ціни, у даному випадку, не є та не може бути відкладальною обставиною у відповідності до п. 10.2.2 укладеного між сторонами договору.

Щодо тверджень апелянта про те, що суд першої інстанції не досліджував оригінали доказів доданих до позовної заяви чим порушив ст. 86 ГПК України, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до частин 1 - 5 статті 91 Господарського процесуального кодексу України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, посвідчених електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до закону. Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який заходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Поряд з тим, в силу положень частини 6 статті 91 Господарського процесуального кодексу України, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу, якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Тлумачення статті 91 Господарського процесуального кодексу України свідчить, що наведеною нормою визначено загальні вимоги щодо письмових доказів у справі та врегульовано, що якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Колегія суддів зазначає, що у даному випадку відповідачем ані під час розгляду справи у суді першої інстанції, ані під час апеляційного перегляду справи не було поставлено під сумнів копії наданих позивачем документів, які додані до позовної заяви. Відповідач, не звертався до суду із відповідним клопотанням про витребування оригіналів таких доказів та не зазначив в чому саме полягають його сумніви щодо відповідності наданих позивачем електронних копій оригіналу.

Відповідач ані в заявах по суті справи поданий до суду першої інстанції, ані в апеляційній скарзі не заперечує поставку та отримання товару від позивача, не зазначає про поставку товару у меншій кількості, неналежної якості, тощо.

Навпаки, наявні матеріли справи свідчать про те, що відповідач своїми конклюдентними діями підтвердив поставку товару позивачем та його отримання здійснивши його часткову оплату.

Щодо заявлених вимог про стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно ч. 2 ст. 625 Цивільного Кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З урахуванням п. 5.1 Договору, строком оплати товару є:

- для оплати 86 % (170 563, 74 грн) вартості товару є 20.10.2022 (17.10.2022 дата підписання видаткової накладної + 3 робочі дні) включно;

- для оплати 14 % вартості товару (27 766, 19 грн) є 17.04.2023 (12.04.2023 дата реєстрації податкової накладної + 3 робочі дні) включно.

Так, відповідачем, як зазначалось вище було здійснено часткову оплату за поставлений товар, а саме:

- 28.10.2022 було сплачено 170 563, 74 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 4694.

Таким чином, у відповідача з:

- 18.04.2023 по 20.05.2024 виникло прострочення виконання грошового зобов`язання на суму боргу 27 766, 19 грн.

Однак, позивач згідно з наданим до суду розрахунком нарахував та просив суд стягнути з відповідача 3% річних в розмірі 1 348, 68 грн нараховані за період з 20.10.2022 до 20.05.2024 на суму заборгованості 27 766, 19 грн. Тобто позивачем невірно визначено періоди прострочення виконання грошового зобов`язання.

Судом апеляційної інстанції перевірено здійснений судом першої інстанції перерахунок 3% річних та визначено, що розмір 3% річних, який підлягає стягненню з відповідача нарахований за період з 18.04.2023 по 20.05.2024 на суму заборгованості 27 766, 19 грн становить 909, 70 грн, що відповідно, зумовлює часткове задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних.

Також, позивач нарахував та просив суд стягнути з відповідача інфляційні в розмірі 1 890, 30 грн нараховані за період з жовтня 2022 року по квітень 2024 року на суму заборгованості 27 766, 19 грн.

Однак, як вже було вказано вище, позивачем невірно визначено період прострочення виконання грошового зобов`язання, а тому з урахуванням вірного періоду прострочення виконання грошового зобов`язання, розмір інфляційних, який підлягає стягненню з відповідача нарахований за період з травня 2023 року по квітень 2024 року на суму заборгованості 27 766, 19 грн становить 752,57 грн.

Щодо стягнення з відповідача пені слід зазначити наступне.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 611 Цивільного Кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Стаття 549 Цивільного Кодексу України встановлює, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського Кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Стаття 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" передбачає, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

У відповідності до п.6.5 договору, у випадку несвоєчасної оплати товару, відповідно до умов цього Договору, покупець сплачує продавцю неустойку у вигляді пені в розмірі облікової ставки НБУ, що діяла в період за який вона нараховується, від загальної вартості неоплаченого товару за кожен день такого прострочення.

Так, позивач згідно наданого до суду розрахунку нарахував та просив суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 9 460, 06 грн за період з 20.10.2022 по 20.05.2024 на суму заборгованості 27 766, 19 грн.

Судом першої інстанції з урахуванням вірного періоду прострочення здійснено перерахунок розміру пені в межах шестимісячного строку (ч. 6. ст. 232 ГПК України) та встановлено, що розмір пені, нарахованої за прострочку виконання грошового зобов`язання по сплаті заборгованості у розмірі 27 766, 19 грн. за період нарахування пені з 18.04.2023 по 18.10.2023 становить 3 258, 15 грн.

При цьому, враховуючи, що позов сформовано в системі "Електронний суд" та подано до суду 26.05.2024, то з урахуванням строку позовної давності, як то визначено п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, про яку заявлено відповідачем, стягненню підлягає пеня в розмірі 2 535, 47 грн. за період з 26.05.2023 по 18.10.2023, в іншій частині слід відмовити.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідач власного контррозрахунку пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат не надав.

Згідно з статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішеня, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Тому інші доводи скаржника, що викладені в апеляційні скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.

Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відтак, колегія суддів вважає, що наведені скаржниками порушення допущені судом першої інстанції не знайшли свого підтвердження, а тому підстави для скасування оскаржуваного рішення відсутні, що зумовлює залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Рішення Господарського суду Миколаївської області від 26.09.2024 у справі №915/619/24 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Постанова, згідно ст. 284 ГПК України, набуває законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного суду у випадках передбачених Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено та підписано 10.02.2025.

Головуючий суддя Аленін О.Ю.

Суддя Принцевська Н.М.

Суддя Філінюк І.Г.