СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2025 року м. Харків Справа № 922/1632/24

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Білоусова Я.О., суддя Здоровко Л.М., суддя Пуль О.А.

за участі секретаря судового засідання Садонцевої Л.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз" (вх.№3024 Х/2) на ухвалу Господарського суду Харківської області від 02.12.2024 (прийняту у приміщенні Господарського суду Харківської області суддею Чистяковою І.О., ухвалу складено (підписано) 09.12.2024) у справі №922/1632/24 за результатами розгляду скарги Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз" на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Корольова Михайла Андрійовича щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження (вх.№25050 від 04.10.2024)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України", м. Київ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача:

1) Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, м. Київ,

2) Товариство з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України", м. Київ,

3) Акціонерне товариство "Державний ощадний банк України", м. Київ,

до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз", м.Харків,

про стягнення 354 941 467,28 грн

ВСТАНОВИВ:

04.10.2024 до Господарського суду Харківської області через підсистему "Електронний суд" від Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз" надійшла скарга на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Корольова Михайла Андрійовича щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження (вх.№25050 від 04.10.2024), в якій боржник просив: визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Корольова М.А. щодо відкриття виконавчого провадження №76151400; визнати протиправними та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Корольова М.А. про відкриття виконавчого провадження №76151400 від 26.09.2024.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 02.12.2024 у справі №922/1632/24 у задоволенні скарги Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз" на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Корольова Михайла Андрійовича щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження (вх.№25050 від 04.10.2024) відмовлено.

Вказане судове рішення мотивоване тим, що АТ "Харківгаз" не є юридичною особою, частка держави у статутному капіталі якої перевищує 25 відсотків, а боржник помилково ототожнює передачу в управління Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, корпоративних прав АТ "Харківгаз" з передачею їх у власність держави, а отже, за висновками суду першої інстанції, приватний виконавець Корольов М.А. має право здійснювати примусове виконання рішення Господарського суду Харківської області від 12 серпня 2024 року у справі № 922/1632/24, яке набрало законної сили 11 вересня 2024 року. Також, місцевий господарський суд виходив з такого: згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стосовно АТ "Харківгаз" станом на 05.11.2024, в останньому відсутні відомості про те, що частка держави у статутному капіталі боржника перевищує 25 відсотків; долучена боржником до матеріалів справи інформація Національного депозитарію України свідчить про те, що одним із власників цінних паперів АТ "Харківгаз" є АТ "НАК "Нафтогаз України", як юридична особа, а не держава; долучений боржником до матеріалів справи Перелік акціонерів, які мають право на участь у загальних зборах акціонерного товариства та інформаційна довідка Національного депозитарію України, свідчать про те, що одним із власників цінних паперів АТ "Чорноморнафтогаз" є НАК "Нафтогаз України"; інших доказів того, що у власності держави перебуває частка більш 25% держави боржником не надано, тому, на думку суду першої інстанції, підстави для застосування п. 2 ч. 2 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження", відсутні.

Щодо підвідомчості суд першої інстанції зазначив, що приватний виконавець має передбачені законом повноваження відкривати виконавче провадження за місцезнаходженням майна боржника, а в даному випадку стягувач подав приватному виконавцю виконавчого округу м. Києва Корольову М.А. заяву про відкриття виконавчого провадження, до якої долучив докази наявності у боржника - АТ "Харківгаз" відкритого рахунку в АТ "Банк "Кліринговий Дім", місцезнаходження якого: м. Київ, вул. Борисоглiбська, буд. 5, лiтера А, а також повідомив, що ця інформація стала відома йому з електронної системи Єдиний веб-портал використання публічних коштів, а тому дійшов висновку, що дії приватного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження №76151400 були вчинені відповідно до закону, в межах повноважень приватного виконавця і право боржника (заявника) не було порушено.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз" звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Харківської області від 02.12.2024 у справі №922/1632/24 повністю та ухвалити нове рішення, яким визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Корольова М.А. щодо відкриття виконавчого провадження №76151400, визнати протиправними та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Корольова М.А. про відкриття виконавчого провадження №76151400 від 26.09.2024.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник посилається, зокрема, на те, що дії приватного виконавця Корольова М.А. щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження №76151400 порушують законні права та інтереси АТ "Харківгаз", суперечать нормам ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки Товариство є юридичною особою, частка держави у статутному капіталі якої перевищує 25 відсотків (керуючий рахунками в цінних паперах АРМА, управитель від АРМА - АТ "ДАТ "Чорноморнафтогаз"), а тому приватний виконавець Корольов М.А. не має права здійснювати примусове виконання судового рішення у справі №922/1632/24, а дії приватного виконавця щодо прийняття до виконання заяви стягувача та винесення постанови про відкриття виконавчого провадження №76151400 від 26.09.2024 є противоправними та незаконними, підлягають скасуванню.

Також, за твердженням скаржника, рішення про прийняття до виконання вказаного виконавчого документа та відкриття виконавчого провадження "за місцезнаходженням майна боржника" було прийнято приватним виконавцем у зв`язку з тим, що стягувач у заяві зазначив, що у боржника наявний відкритий розрахунковий рахунок в АТ "Банк "Кліринговий дім" (адреса: 04070, м. Київ, вул. Борисоглібська, буд. 5 літ. А), чим, на думку боржника, грубо порушив приписи статті 24 Закону України "Про виконавче провадження" та імперативні положення Кодексу професійної етики приватних виконавців, який є обов`язковим для дотримання усіма приватними виконавцями.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 30.12.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз" (вх.№3024 Х/2) на ухвалу Господарського суду Харківської області від 02.12.2024 у справі №922/1632/24; призначено справу до розгляду на 06 лютого 2025 року о 14:30 годині у приміщенні Східного апеляційного господарського суду; встановлено учасникам справи строк для подання відзивів на апеляційну скаргу до 15.01.2025, з доказами їх надсилання учасникам справи, для подання заяв, клопотань, тощо до 15.01.2025.

16.01.2025 до суду апеляційної інстанції через підсистему "Електронний суд" від представника скаржника надійшли додаткові пояснення (вх. № 691, документ сформований 15.01.2025), в яких заявник на підтвердження своїх доводів посилається на постанову Верховного Суду від 19.12.2024 у справі №903/62/23, вважає, що зазначена справа є тотожною даній справі.

16.01.2025 до апеляційного господарського суду через підсистему "Електронний суд" від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" надійшли додаткові пояснення стосовно доводів боржника про застосування правової позиції у справі №903/62/23 (вх. № 757, документ сформований 16.01.2025).

16.01.2025 до апеляційного господарського суду через підсистему "Електронний суд" від приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Корольова М.А. надійшли додаткові пояснення (вх. № 763, документ сформований 16.01.2025), що по суті є відзивом на апеляційну скаргу, в якому приватний виконавець заперечує проти доводів скаржника, зокрема, щодо застосування правової позиції у справі №903/62/23, вважає оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду законною, а апеляційну скаргу боржника необґрунтованою.

В судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 06.02.2025 представник скаржника надав пояснення щодо доданих до апеляційної скарги додаткових доказів, обґрунтовуючи пропуск строку на їх подання тим, що вказані документи отримані заявником після постановлення оскаржуваної ухвали; приватний виконавець не заперечував проти прийняття цих доказів. Водночас, приватний виконавець просив прийняти подані письмові пояснення, оскільки пропуск строку зумовлений об`єктивними обставинами, зокрема, атакою на реєстри (у тому числі, Автоматизовану систему виконавчого провадження (далі АСВП)); представник боржника щодо заявленого клопотання про поновлення строку зазначив про те, що вирішення цього питання залишає на розсуд суду.

Щодо доданих до апеляційної скарги додаткових доказів, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до частини 2, 3 статті 80 Господарського процесуального кодексу України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви; відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. (ч.ч. 4, 5 ст. 80 ГПК України).

Згідно з частиною восьмою статті 80 ГПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Відповідно до частини 1, 2 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та (одночасно) перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно із частиною 3 статті 269 Господарського процесуального кодексу України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази про неможливість їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Наведені положення визначають обов`язкову сукупність умов для вирішення питання про прийняття доказів апеляційним судом, а саме: (1) винятковість випадку та (2) причини неподання доказів у першій інстанції, що об`єктивно не залежать від учасника справи, а також (3) покладення тягаря доведення цих обставин на учасника справи, який ці докази подає (близький за змістом висновок викладений у постановах Верховного Суду від 13.04.2021 у справі № 909/722/14, від 01.07.2021 у справі № 46/603, від 26.10.2021 у справі № 914/2578/20).

Верховний Суд сформулював усталений правовий висновок про те, що єдиний винятковий випадок, коли можливе прийняття судом, у тому числі апеляційної інстанції, доказів з порушеннями встановленого процесуальним законом порядку, - це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії з причин, що не залежали від нього, тягар доведення яких покладений на учасника справи (подібні за змістом висновки щодо застосування статті 269 ГПК України викладено Верховним Судом, зокрема, у постановах від 18.06.2020 у справі № 909/965/16, від 26.02.2019 у справі № 913/632/17, від 13.01.2021 у справі № 10/Б-921/1442/2013).

Прийняття апеляційним судом доказів без встановлення й оцінки обов`язкових за частиною третьою статті 269 ГПК України передумов, крім порушення відповідних процесуальних приписів, матиме наслідком недотримання принципів рівності учасників процесу і змагальності сторін, принципу правової визначеності в аспекті однозначності та передбачуваності. Відповідну правову позицію викладено Верховним Судом, зокрема, у постанові від 17.04.2024 у справі № 903/877/20.

Отже, при поданні учасником справи доказів, які не були подані до суду першої інстанції, такий учасник справи повинен письмово обґрунтувати, в чому полягає винятковість випадку неподання зазначених доказів до суду першої інстанції у встановлений строк, а також надати відповідні докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від особи, яка їх подає.

При цьому, за імперативним приписом частини четвертої статті 13 названого Кодексу кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних, зокрема, з невчиненням нею процесуальних дій.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції заявником не було зазначено про докази, які не можуть бути подано; причини, з яких докази не можуть бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаних доказів.

В апеляційній скарзі заявником не наведено аргументів та не надано жодних доказів на підтвердження того, що саме перешкоджало йому з моменту подання скарги на дії приватного скарги та до постановлення місцевим господарським судом оскаржуваної ухвали отримати зазначені документи, у тому числі шляхом звернення з відповідними запитами.

Відтак, заявником не наведено жодної причини об`єктивної неможливості подання вказаних доказів до суду першої інстанції та норми, яка б забороняла йому вчиняти такі дії, що виключає процесуальні підстави для дослідження їх апеляційним судом у сукупності з іншими доказами, наявними в матеріалах справи.

Водночас, прийняття судом апеляційної інстанції додаткових документів на стадії апеляційного провадження за відсутності визначених статтею 269 ГПК України підстав для їх прийняття фактично порушує принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

З огляду на викладене, судова колегія не приймає до розгляду вищенаведені додаткові докази, як такі, що подані в суд апеляційної інстанції з порушенням норм процесуального права.

Щодо заявленого в судовому засіданні клопотання про поновлення строку на подання письмових пояснень, що за своєю правовою природою є відзивом на апеляційну скаргу, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до частини 4 статті 262 ГПК України в ухвалі про відкриття апеляційного провадження зазначається строк для подання учасниками справи відзиву на апеляційну скаргу.

Учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження (частина перша статті 263 ГПК України).

Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим кодексом (частина друга статті 118 ГПК України).

Згідно положень статті 119 ГПК України встановлено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Враховуючи наведені приватним виконавцем підстави в обґрунтування причин пропущення строку на подання відзиву на апеляційну скаргу (пояснень) обґрунтованими, колегія суддів вважає за можливе поновити пропущений строк для їх подання.

В судовому засіданні 06.02.2025 представник скаржника надав пояснення щодо обставин справи з урахуванням доводів та вимог апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу задовольнити та скасувати оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду з прийняттям нового рішення про задоволення скарги на дії приватного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження. Приватний виконавець Корольов М.А. заперечував проти доводів АТ "Харківгаз", зазначивши про правомірність своїх дій під час вирішення питання щодо наявності підстав для відкриття виконавчого провадження.

Представники інших учасників справи у судове засідання 06.02.2025 не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлені відповідною ухвалою суду апеляційної інстанції про відкриття апеляційного провадження та призначення справи до розгляду.

Отже, під час розгляду даної справи судом апеляційної інстанції, у відповідності до приписів пункту 4 частини 5 статті 13 Господарського процесуального кодексу України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого частиною 2 статті 273 цього Кодексу.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (частина 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до усталеної правової позиції Верховного Суду, викладеної, зокрема, в постановах 19.03.2024 у справі № 910/3016/23, від 08.11.2023 у справі № 922/854/23, від 01.12.2022 у справі № 910/14025/20 відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

За таких обставин, оскільки судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи та правильного застосування законодавства, вжито заходи для належного повідомлення учасників справи про час та місце розгляду справи, виходячи з того, що участь в засіданні суду (як і інші права, передбачені частиною першою статтею 42 Господарського процесуального кодексу України) є правом, а не обов`язком сторін, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників інших учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" (позивач, ТОВ "ГК "Нафтогаз України") звернулось до Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз" (відповідач, АТ "Харківгаз") про стягнення 354.941.467,28 грн, у тому числі: основний борг 260.524.551,62 грн, пеня 64.612.768,17 грн, 3% річних 10.434.732,31 грн та інфляційні втрати 19.369.415,18 грн. Позивач також просив стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 847.840,00 грн.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 12.08.2024 у справі № 922/1632/24 позов задоволено повністю, стягнуто з Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз" (61109, Харківська область, м. Харків, вулиця Безлюдівська, 1, ідентифікаційний код 03359500) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" (04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, буд. 1, ідентифікаційний код 40121452) 354.941.467,28 грн, у тому числі: основний борг 260.524.551,62 грн, пеня 64.612.768,17 грн, 3% річних 10.434.732,31 грн та інфляційні втрати 19.369.415,18 грн, а також судовий збір 847.840,00 грн.

На виконання рішення Господарського суду Харківської області від 12.08.2024 у справі №922/1632/24, яке набрало законної сили 11.09.2024, стягувачу видано наказ від 11.09.2024.

26.09.2024 стягувач - ТОВ "ГК "Нафтогаз України", звернувся до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Корольова М.А. із заявою про примусове виконання судового рішення, в якій просив, зокрема, відкрити виконавче провадження з виконання наказу Господарського суду Харківської області від 11.09.2024 у справі №922/1632/24 про стягнення з Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз" (61109, Харківська область, м. Харків, вулиця Безлюдівська, 1, ідентифікаційний код 03359500) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" (04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, буд. 1, ідентифікаційний код 40121452) 354.941.467,28 грн, у тому числі: основний борг 260.524.551,62 грн, пеня 64.612.768,17 грн, 3% річних 10.434.732,31 грн та інфляційні втрати 19.369.415,18 грн, а також судовий збір 847.840,00 грн.

Як стверджує приватний виконавець, за результатами перевірки доказів, доданих до заяви про відкриття виконавчого провадження, у відповідності до ст.ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України "Про виконавче провадження", ст. 31 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", 26.09.2024 приватним виконавцем прийняте рішення про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання наказу Господарського суду Харківської області від 11.09.2024 у справі №922/1632/24, про що винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №76151400.

26.09.2024 приватний виконавець прийняв постанову про стягнення з боржника основної винагороди в розмірі 10 відсотків суми, що підлягала стягненню за виконавчим документом, у сумі 35578930,73 грн.

26.09.2024 приватний виконавець прийняв постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в розмірі 431,00 грн.

10.10.2024 приватний виконавець, керуючись приписами статті 56 Закону України "Про виконавче провадження", прийняв постанову про арешт коштів боржника у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця та витрат виконавчого провадження в сумі 391368669.01 грн та постанову про арешт майна боржника у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця та витрат виконавчого провадження в сумі 391368669.01 грн.

11.10.2024 приватний виконавець, керуючись приписами статті 30 Закону України "Про виконавче провадження", прийняв постанову про об`єднання виконавчих проваджень №76151400, №76284357, №76284891 у зведене виконавче провадження №76285009.

Водночас, 04.10.2024 до Господарського суду Харківської області через підсистему "Електронний суд" від боржника надійшла скарга на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Корольова Михайла Андрійовича щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження (вх.№25050 від 04.10.2024), в якій він просив:

- визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Корольова М.А. щодо відкриття виконавчого провадження №76151400;

- визнати протиправними та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Корольова М.А. про відкриття виконавчого провадження №76151400 від 26.09.2024.

Скаргу обґрунтовано тим, що АТ "Харківгаз" є юридичною особою, частка держави у статутному капіталі якого перевищує 25 відсотків, (керуючий рахунками в цінних паперах АРМА, управитель від АРМА АТ "ДАТ "Чорноморнафтогаз").

На підтвердження цих доводів скаржник посилався на такі обставини.

Так, на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 24.05.2022 у справі №757/11783/22-к в управління АРМА було передано корпоративні права, а саме цінні папери корпоративні права, що належать на праві власності КОМПАНІЇ ЕРІСВЕЛЛ ТРЕЙДІНГ ЛІМІТЕД (ERISWELL TRADING LIMITED, КОМПАНІЇ СОДЕМАН ЛІМІТЕД (SODEMAN LIMITED, КОМПАНІЇ САГАСІТІ ЛІМІТЕД (SAGACITY LIMITED, КОМПАНІЇ САГАСІТІ ЛІМІТЕД (SAGACITY LIMITED, КОМПАНІЇ ХАМГЕЙТ ХОЛДІНГС ЛІМІТЕД (HUMGATE HOLDINGS LIMITED, КОМПАНІЇ ТАНТЕР ХОЛДІНГС ЛІМІТЕД (TANTER HOLDINGS LIMITED, ТОВ "ЛАСФАНО УКРАЇНА", що в сукупності становить 95,9425% відсотків Статутного капіталу Товариства. Таким чином, АРМА на підставі ухвали слідчого судді набула права на цінні папери та права за цінними паперами. Згідно даних, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, засновником АТ "ДАТ "Чорноморнафтогаз" є Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" код за . Розмір внеску до статутного фонду (грн.): 376.515.500 (100 %). Власником 100 % пакету акцій ДАТ "Чорноморнафтогаз" у кількості 376.515.500 штук є акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України". В свою чергу, 100 % акцій Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" належать Державі Україна в особі Кабінету Міністрів України. З метою запобігання ризику виникнення надзвичайної ситуації в енергетичній сфері, відповідно до статті 21-1 Закону України "Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів" розпорядженням Кабінету Міністрів України від 28.05.2022 №429-р "Деякі питання управління активами, на які накладено арешт у кримінальному провадженні, у виняткових випадках" прийнято рішення погодитися з пропозицією Національного агентства з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, і Міністерства енергетики щодо передачі в управління АТ "ДАТ "Чорноморнафтогаз" активів, на які накладено арешт у кримінальному провадженні № 0000160 від 22.02.2021. Згідно зі статтями 1, 9, 10, 19, 21-1, 22, 24 Закону України "Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів", статтею 100 Кримінального процесуального кодексу України, статтею 6 Глави 1 та Главою 70 Цивільного кодексу України, у порядку виконання ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 24.05.2022 року № 757/11783/22-к, що знаходиться в ЄДРСР, Розпорядження КМУ № 429-р, між АРМА та АТ "ДАТ "Чорноморнафтогаз" укладено договір управління активами (майном) від 05.07.2022 № 11/2022, який є чинним на даний час, ніким не оспорювався, а тому є обов`язковим до виконання його сторонами (на підтвердження надається лист АТ "ДАТ "Чорноморнафтогаз" та Деталізацією інформації про блокування ЦП).

Відтак, на думку скаржника, з огляду на приписи ч. 2 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" дії приватного виконавця Корольова М.А. щодо прийняття до виконання заяви стягувача та винесення постанови про відкриття виконавчого провадження №76151400 від 26.09.2024 є противоправними та незаконними.

Також боржник вважає, що дії приватного виконавця щодо прийняття до виконання наказу по справі № 922/1632/24 та відкриття на підставі нього виконавчого провадження № 76151400 вчинено з порушенням статті 24 Закону України "Про виконавче провадження" та норм Кодексу професійної етики приватних виконавців, оскільки виконавчим округом приватного виконавця Корольова М.А. визначено місто Київ, а у виконавчому документі чітко зазначено місцезнаходження боржника: м. Харків, вул. Безлюдівська, 1, 61109. Рішення про прийняття до виконання вказаного виконавчого документа та відкриття виконавчого провадження "за місцезнаходженням майна боржника" було прийнято приватним виконавцем у зв`язку з тим, що стягувач у заяві зазначив, що у боржника наявний відкритий розрахунковий рахунок в АТ "Банк "Кліринговий дім" (адреса: 04070, м. Київ, вул. Борисоглібська, буд. 5 літ. А), чим, на думку боржника, грубо порушив імперативні положення Кодексу професійної етики приватних виконавців, який є обов`язковим для дотримання усіма приватними виконавцями.

У відзиві на скаргу (вх.№28826 від 15.11.2024) приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Корольов М.А. заперечував проти доводів боржника, посилаючись на те, що АТ "Харківгаз" не є юридичною особою, частка держави у статутному капіталі якої перевищує 25 відсотків, а тому приватний виконавець Корольов М.А. має право здійснювати примусове виконання рішення Господарського суду Харківської області від 12 серпня 2024 року у справі № 922/1632/24, яке набрало законної сили 11 вересня 2024 року. Приватний виконавець також зазначив, що скаржник помилково ототожнює передачу в управління Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, корпоративних прав АТ "Харкігаз" з передачею їх у належність держави.

При цьому, приватний виконавець зазначив, що стягувач надав приватному виконавцю Корольову М.А. заяву про відкриття виконавчого провадження, до якої долучив докази наявності у боржника - АТ "Харківгаз" відкритого рахунку в АТ "Банк "Кліринговий Дім", місцезнаходження якого: м. Київ, вул. Борисоглiбська, буд. 5, лiтера А, а також повідомив, що ця інформація стала відома йому з електронної системи Єдиний веб-портал використання публічних коштів, а тому дії приватного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження №76151400 вчинені у відповідності до вимог чинного законодавства. Також, щодо підвідомчості приватний виконавець вказав, що він може приймати виконавчі документи за місцезнаходженням грошових коштів боржника, в тому числі коштів, які знаходяться на рахунках боржника в банках та інших фінансових установах, про що зазначається в роз`ясненні Міністерства юстиції України №№23123/16620-33-18/20.5.1 від 11.06.2018. З огляду на викладене, приватний виконавець просив суд відмовити у задоволенні скарги Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз" на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Корольова Михайла Андрійовича.

Також, стягувач у запереченнях (вх.№28841 від 15.11.2024) стверджував про ненадання боржником доказів того, що у власності держави перебуває частка більш 25% держави, тому підстави для застосування п. 2 ч. 2 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" відсутні. Також зазначив, що відповідно до ст. 24 Закону України "Про виконавче провадження" приватний виконавець має передбачені законом повноваження відкривати виконавче провадження за місцезнаходженням майна боржника, а тому твердження скаржника щодо права приватного виконавця на відкриття виконавчого провадження виключно лише за місцезнаходженням особи боржника є помилковими та не відповідають дійсності.

02.12.2024 місцевим господарським судом постановлено оскаржувану ухвалу про відмову у задоволенні скарги на дії приватного виконавця з підстав, зазначених вище.

Колегія суддів дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги виходячи з наступного.

Предметом апеляційного перегляду є ухвала місцевого господарського суду про відмову у задоволенні скарги боржника на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Корольова Михайла Андрійовича щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання наказу у даній справі.

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист, яка охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012).

Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012 № 11-рп/2012).

Конституційний Суд України у рішенні від 15.05.2019 № 2-рп (ІІ)/2019) наголосив, що визначений у законі порядок забезпечення державою виконання судового рішення має відповідати принципам верховенства права та справедливості, гарантувати конституційне право на судовий захист: невиконання державою позитивного обов`язку щодо забезпечення функціонування запроваджуваної нею системи виконання судових рішень призводить до обмеження конституційного права на судовий захист та нівелює його сутність.

Відповідно до частин першої, другої статті 18 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно з частиною першою статті 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно з частиною першою статті 327 ГПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відтак, гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності виконавців.

Так, статтею 339 ГПК України (тут і далі у редакції, чинній на час звернення зі скаргою) передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Аналогічні положення містить стаття 74 Закону України "Про виконавче провадження", якою передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (частина перша статті 74 Закону).

Враховуючи зміст наведених норм, розглядаючи скаргу на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо їх (рішень, дій, бездіяльності) правомірності/неправомірності, суд має надати оцінку законності дій останнього, тобто встановити, чи було ним дотримано приписи законодавства, які регламентують його діяльність у спірних правовідносинах.

Доводи апеляційної скарги боржника, як й скарги на дії приватного виконавця, зводяться до того, що постанова приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Корольова М.А. від 26.09.2024 про відкриття виконавчого провадження №76151400 є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки, по-перше, приватний виконавець не може здійснювати примусове виконання рішень, за якими боржником є держава, державні органи, Національний банк України, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, державні та комунальні підприємства, установи, організації, юридичні особи, частка держави у статутному капіталі яких перевищує 25 відсотків, та/або які фінансуються виключно за кошти державного або місцевого бюджету; по-друге, приватний виконавець зобов`язаний утриматися від дій і прийомів, що мають ознаки недобросовісної конкуренції та порушення принципу територіальності, які проявляються шляхом відкриття виконавчого провадження за місцем знаходження коштів на рахунках боржника.

Враховуючи наведені обставини, боржник вважає, що дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Корольова М.А. щодо відкриття виконавчого провадження №76151400 є неправомірними та такими, що суперечать законодавству про виконавче провадження.

Заперечуючи проти поданої боржником скарги, стягувач та приватний виконавець зазначають, що боржник помилково ототожнює передачу в управління Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, корпоративних прав АТ "Харківгаз" з передачею їх у власність держави. За таких обставин, боржник не є юридичною особою, частка держави в статутному капіталі якої перевищує 25%, а тому приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Корольов М.А. мав право здійснювати примусове виконання наказу Господарського суду Харківської області від 11.09.2024 у справі №922/1632/24.

Окрім цього, безготівкові кошти, які перебувають на рахунках у банках, є об`єктом права власності, а отже приватний виконавець може приймати виконавчі документи до виконання за місцезнаходженням грошових коштів боржника, в тому числі коштів, які знаходяться на рахунках боржника в банках та інших фінансових установах.

Відтак, спірним у цій справі є питання наявності/відсутності підстав для вчинення приватним виконавцем виконавчих дій задля виконання судового рішення у справі №922/1632/24.

Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Законами України "Про виконавче провадження" та "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" унормовано, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першою статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 1 частини другої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" унормовано обов`язок виконавця здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

У відповідності до статті 339 Господарського процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Пунктом 2 частини другої статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених статтею 3 цього Закону, крім рішень, за якими боржником є держава, державні органи, Національний банк України, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, державні та комунальні підприємства, установи, організації, юридичні особи, частка держави у статутному капіталі яких перевищує 25 відсотків, та/або які фінансуються виключно за кошти державного або місцевого бюджету.

В такий спосіб законом прямо передбачено обмеження у здійсненні приватним виконавцем примусового виконання рішень, передбачених статтею 3 цього Закону, зокрема, обмеження стосується боржників - юридичних осіб, у статутному капіталі яких частка більше 25 відсотків належить державі.

Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" визначено основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) державними виконавцями органів державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус. Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом (стаття 3).

Пункт 6 частини першої статті 4 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" та пункт 4 частини першої статті 2 Закону України "Про виконавче провадження" встановлюють принцип (засаду) диспозитивності виконавчого провадження та визначають його обов`язковість при здійсненні виконавчого провадження органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями.

Цей принцип полягає, зокрема, у наданні стягувачу права вибору пред`явити виконавчий документ для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця, якщо виконання рішення відповідно до статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" віднесено до компетенції і органів державної виконавчої служби, і приватних виконавців (абзац другий частини першої статті 19 цього Закону).

Тобто, вищевказані положення надають стягувачу право на власний розсуд обрати орган, що буде здійснювати примусове виконання, обираючи при цьому між державною виконавчою службою та приватними виконавцями, проте з урахуванням передбачених законом обмежень.

Частина перша статті 27 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" і частина друга статті 24 Закону України "Про виконавче провадження" також передбачають право фізичних або юридичних осіб вільно обирати приватного виконавця з числа тих, відомості про яких внесено до Єдиного реєстру приватних виконавців України, з урахуванням суми стягнення та місця виконання рішення, визначених Законом України "Про виконавче провадження". Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Залежно від вибору стягувача та після пред`явлення виконавчого документа для примусового виконання до органу державної виконавчої служби або до приватного виконавця у відповідного виконавця виникають передбачені статтею 18 Закону України "Про виконавче провадження" права й обов`язки, зокрема обов`язок здійснювати заходи примусового виконання рішення у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Щодо посилання боржника на порушення приватним виконавцем положень пункту 2 частини другої статті 5 Закону України "Про виконавче провадження", колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до вимог статті 2 Закону України "Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів" (далі - Закон №772-VIII) Національне агентство є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, що забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері виявлення та розшуку активів, на які може бути накладено арешт у кримінальному провадженні чи у справі про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави, та/або з управління активами, на які накладено арешт у кримінальному провадженні чи у справі про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави або які конфісковано у кримінальному провадженні чи стягнено за рішенням суду в дохід держави внаслідок визнання їх необґрунтованими.

Статті 9, 19 цього ж закону серед функцій Національного агентства визначають управління арештованими в кримінальному провадженні активами, формування та реалізацію державної політики у сфері управління активами, на які накладено арешт або які конфісковано у кримінальному провадженні.

Стаття 1 Закону № 772-VIII визначає управління активами як діяльність із володіння, користування та розпорядження активами, на які накладено арешт у кримінальному провадженні чи у справі про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави і вирішено питання про їх передачу Національному агентству, тобто забезпечення збереження активів, збереження (за можливості - збільшення) їх економічної вартості, передача їх в управління або реалізація активів у випадках та порядку, передбачених цим Законом, а також реалізація активів, конфіскованих у кримінальному провадженні чи стягнених за рішенням суду в дохід держави внаслідок визнання їх необґрунтованими.

Суд звертає увагу, що визначений вказаною нормою закону зміст управління активами є тотожним змісту права власності, наведеному у статті 317 Цивільного кодексу України (власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном).

З аналізу статті 100 Кримінального процесуального кодексу України вбачається, що в управління чи для реалізації Національному агентству передаються активи за сукупності умов: такі активи визнані речовими доказами в кримінальному провадженні; вартістю понад 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; можуть бути передані Національному агентству за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням суду.

Строк управління активами, що передані Національному агентству, залежить від строку дії арешту в кримінальному провадженні. З припиненням арешту або закриттям кримінального провадження припиняється і дія управління арештованим майном.

Статті 21, 21-1 Закону № 772-VIII визначають, що управління активами здійснюється на умовах ефективності, а також збереження (за можливості - збільшення) їх економічної вартості. Управління рухомим та нерухомим майном, цінними паперами, майновими та іншими правами здійснюється Національним агентством шляхом реалізації відповідних активів або передачі їх в управління. Управління активами припиняється в раз скасування арешту прийнятих в управління активів, їх конфіскації (у т.ч. спеціальної конфіскації), іншого судового рішення про їх стягнення в дохід держави. У разі надходження винесеного у межах наданих законом повноважень рішення прокурора або судового рішення, що набрало законної сили, якими скасовано арешт прийнятих в управління активів та/або скасовано передачу активів в управління Національному агентству, за умови наявності судового рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень, Національне агентство протягом десяти робочих днів повертає їх законному власнику.

З урахуванням викладеного та зважаючи на вимоги статті 1 Закону № 772-VIII (управління активами, що здійснюється Національним агентством, включає діяльність із володіння, користування та розпорядження ними) суд дійшов висновку про наявність підстав для ототожнення таких правовідносин зі змістом права власності.

Водночас суд першої інстанції цього не врахував, безпідставно зазначивши лише про перебування активів Боржника на балансі управителя та про нездійснення останнім діяльності з управління портфелем фінансових інструментів. Як наслідок, місцевий господарський суд дійшов необґрунтованих висновків про наявність підстав для виконання рішення у справі приватним виконавцем.

Відповідно до статті 96-1 Цивільного кодексу України права учасників юридичних осіб (корпоративні права) - це сукупність правомочностей, що належать особі як учаснику (засновнику, акціонеру, пайовику) юридичної особи відповідно до закону та статуту товариства. Корпоративні права набуваються особою з моменту набуття права власності на частку (акцію, пай або інший об`єкт цивільних прав, що засвідчує участь особи в юридичній особі) у статутному капіталі юридичної особи.

За приписами статті 22 Закону України "Про акціонерні товариства" акція товариства посвідчує корпоративні права акціонера щодо відповідного акціонерного товариства.

Згідно з частиною першою статті 27 цього Закону кожною простою акцією акціонерного товариства її власнику - акціонеру надається однакова сукупність прав, включаючи права на: участь в управлінні товариством; отримання дивідендів; отримання у разі ліквідації товариства частини його майна або вартості частини майна товариства; отримання інформації про господарську діяльність товариства.

У постанові Верховного Суду від 16.04.2024 у справі № 922/331/23 Суд дійшов таких висновків:

1) арешт корпоративних прав із встановленням заборони на розпорядження акціями у кримінального провадженні веде до тимчасового позбавлення власника акцій можливості розпоряджатися цими акціями, згідно з частиною першою статті 170 Кримінального процесуального кодексу України. Цей арешт може також обмежувати право користування акціями, зокрема права на участь у управлінні компанією та інші корпоративні права, якщо такі обмеження чітко зазначені в ухвалі суду;

2) господарський суд не має повноважень змінювати чи роз`яснювати ухвали слідчого судді, що постановлені у кримінальному провадженні. Господарський суд може лише дослідити зміст ухвали про арешт та її вплив на спірні правовідносини, тому керуючись принципом правової визначеності, зобов`язаний керуватися буквальним формулюванням резолютивної частини ухвали про арешт щодо встановлених заборон та обмежень;

3) за загальним правилом, якщо акції передані в управління на підставі ухвали слідчого судді, управитель під час здійснення повноважень власника таких активів у вищих органах управління юридичної особи зобов`язаний погоджувати свої дії з власником акцій. Такий обов`язок відсутній, якщо акції передані в управління підприємству за рішенням Кабінету Міністрів України у порядку особливої процедури;

4) у спірних правовідносинах правовою підставою обмеження прав акціонера є не лише ухвали слідчого судді про арешт корпоративних прав у спосіб встановлення заборони на реалізацію акцій (на чому помилково наполягає скаржник), а й рішення Кабінету Міністрів України, що дозволяє Управителю діяти у вищих органах управління юридичної особи на власний розсуд без погодження з власником акцій, на які накладено арешт.

З матеріалів даної справи та обставин, встановлених судами, вбачається, що Кабінет Міністрів України передав активи Компанії в управління державному підприємству у зв`язку з винятковим випадком у порядку, встановленому статтею 21-1 Закону України від 10.11.2015 № 772-VIII , що породжує відповідні правові наслідки.

Наведене свідчить, що у спірних правовідносинах Управитель під час здійснення повноважень власника таких активів (акцій) не зобов`язаний погоджувати свої дії у вищих органах управління відповідної юридичної особи з власником таких активів (акціонером).

Питання про їх передачу в управління Національному агентству було вирішено наступною ухвалою слідчого судді від 24.05.2022. Питання існування та оцінки випадку як виняткового для застосування статті 211 вказаного Закону України вирішував Кабінет Міністрів України у розпорядженні від 28.05.2022 № 429-р за поданням Національного агентства, що впливає на особливості управління акціями та права акціонера.

Відповідно до пункт 4 частини першої статті 1 Закону України № 772-VIII управління активами - діяльність із володіння, користування та розпорядження активами, на які накладено арешт у кримінальному провадженні чи у справі про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави і вирішено питання про їх передачу Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, тобто забезпечення збереження активів, збереження (за можливості - збільшення) їх економічної вартості, передача їх в управління або реалізація активів у випадках та порядку, передбачених цим Законом, а також реалізація активів, конфіскованих у кримінальному провадженні чи стягнених за рішенням суду в дохід держави внаслідок визнання їх необґрунтованими.

Аргументи скаржника про те, що Управитель не набув прав за цінними паперами та взагалі не мав вчиняти жодних дій як Управитель, доки не внесено змін до системи депозитарного обліку, Суд відхиляє, оскільки суд апеляційної інстанції надав оцінку таким доводам і обґрунтовано виходив з того, що чинним законодавством визначено особливості набуття управителем статусу керуючого рахунком у цінних паперах.

Зокрема, згідно з частинами десятою та одинадцятою глави 1 розділу 5 Положення про проведення депозитарної діяльності, затвердженого рішенням Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 23.04.2013 № 735, у разі передачі цінних паперів депонента, на які накладено арешт у кримінальному провадженні, на підставі відповідної ухвали слідчого судді, суду або згоди власника цінних паперів на їх передачу в управління Національного агентства статусу керуючого рахунком щодо рахунку в цінних паперах такого депонента в депозитарній установі набуває Національне агентство або юридична особа, якій Національним агентством за результатами конкурсу в порядку, встановленому законом, такі цінні папери передані в управління. У разі передачі цінних паперів в управління Національному агентству реалізація прав на такі цінні папери здійснюється останнім. У разі передачі цінних паперів Національним агентством в управління Управителю Управитель здійснює повноваження власника таких цінних паперів на підставі договору про управління між Національним агентством та Управителем з урахуванням вимог та обмежень, встановлених законодавством. Набуття Національним агентством/Управителем статусу керуючого рахунком у цінних паперах не потребує відповідного розпорядження депонента та обов`язкового переоформлення анкети рахунку в цінних паперах депонента.

Вищевикладене дає підстави для висновку, що при виконанні судових рішень щодо стягнення коштів за рахунок активів боржника, які у передбаченому законом порядку передані в управління Національного агентства як центрального органу державної виконавчої влади, підлягає застосуванню пункт 2 частини другої статті 5 Закону, оскільки вказана норма не має будь-яких застережень відносно того, що частка держави в розмірі більш ніж 25% статутного капіталу має належати їй на лише на праві власності та/або з зазначеннями про це у відповідних державних реєстрах.

Щодо можливості приватного виконавця здійснювати виконання рішень щодо боржника, корпоративні права якого перебувають у управлінні Національного агентства, Верховний Суд, виходячи із системного тлумачення статей 124, 129-1 Конституції України, статей 317, 318 Цивільного кодексу України, статті 1 Закону України "Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів" (далі - Закон № 772-VIII), пункту 2 частини другої статті 5 Закону України "Про виконавче провадження", дійшов висновку, що після запровадження управління майном держава в особі Національного агентства набула тимчасово права власника щодо таких корпоративних прав з метою забезпечення збереження активів та збереження (за можливості - збільшення) їх економічної вартості.

Такий висновок щодо транспозиції права власності відповідає, зокрема пункту 8 статті 21 Закону №772-VIII, за вимогами якого у разі надходження винесеного у межах наданих законом повноважень рішення прокурора або судового рішення, що набрало законної сили, якими скасовано арешт прийнятих в управління активів та/або скасовано передачу активів в управління Національному агентству, останнє протягом десяти робочих днів повертає їх законному власнику.

Тобто застосована законодавцем юридична конструкція свідчить про те, що під час здійснення процедури управління активами повноваження власника реалізуються саме Національним агентством (АРМА), а майно та корпоративні права фактично перебувають у його власності та повертаються власнику лише після відповідного рішення прокурора чи суду.

В такий спосіб, з урахуванням вимог частини другої статті 5 Закону приватний виконавець не мав права відкривати виконавче провадження та здійснювати виконавчі дії щодо майна боржника, оскільки частка держави в статутному капіталі, з урахуванням їх перебування в управлінні Національного агентства, складає більше 25%.

При цьому Верховний Суд звернув увагу, що зазначене не є перешкодою для примусового виконання судового рішення Державною виконавчою службою, не обмежує стягувача у здійсненні відповідних дій у порядку, встановленому законом.

Вищевказані висновки, сформовані у постанові суду касаційної інстанції від 19.12.2024 у справі №903/62/23, є обов`язковими для врахування у цій справі за приписами частини четвертої статті 236 Господарського процесуально кодексу України.

Колегія суддів відхиляє заперечення приватного виконавця та стягувача щодо застосування наведених висновків, оскільки постанова касаційного господарського суду від 19.12.2024 у справі №903/62/23 винесена у справі, де предметом касаційного перегляду є питання наявності/відсутності підстав для вчинення приватним виконавцем виконавчих дій задля виконання судового рішення у справі №903/62/23 (у зв`язку з перебуванням активів АТ "Волиньгаз" в управлінні держави в особі Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів (далі - Національне агентство), тобто частка державної власності у статутному капіталі боржника перевищує 25 відсотків).

Також, приватний виконавець посилаючись на неподібність правовідносин у справі №903/62/23 та у даній справі, зазначив про те, що ухвалою Вищого антикорупційний суд ухвалою №991/3183/24 від 25.06.2024 скасовано арешт майна, який був накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 17.05.2022 у справі № 757/11188/22-к у кримінальному провадженні № 0000160, відповідно правовідносини АРМА щодо управління корпоративними правами припинилися 25.06.2024 на підставі абз. 2 ч. 3 ст. 21 Закону № 772-VIII.

Водночас, як вказує приватний виконавець та свідчить інформація з Єдиного державного реєстру судових рішень, ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 28.06.2024 у справі №757/29029/24-к (кримінальне провадження №0000160 від 22.02.2021) накладено арешт на цінні папери та корпоративні права, що випливають із прав власності на такі цінні папери, зокрема:

- цінні папери - акції, вид цінного паперу 01110100 (акція проста бездокументарна іменна), емітовані АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ "ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ "ХАРКІВГАЗ" (ідентифікаційний код 03359500) у кількості 1 057 990 штук номінальною вартістю 0,5 грн кожна (депозитарна установа - Публічне акціонерне товариство "Банк "КЛІРИНГОВИЙ ДІМ", ідентифікаційний код 21665382), що належать КОМПАНІЇ ЕРІСВЕЛЛ ТРЕЙДІНГ ЛІМІТЕД (ERISWELL TRADING LIMITED, місцезнаходження: Eleftheriou Venizelou, 35 Cyprus, Nicosia, 1107 КІПР) та становлять 14,531% від загальної кількості; заборонивши здійснювати облікові операції щодо внесення змін до системи депозитарного обліку щодо цих акцій та розпоряджатися ними, заборонивши КОМПАНІЇЕРІСВЕЛЛ ТРЕЙДІНГ ЛІМІТЕД (ERISWELL TRADING LIMITED, місцезнаходження: Eleftheriou Venizelou, 35 Cyprus, Nicosia, 1107 КІПР) здійснювати відчуження зазначеного майна та розпорядження ним, заборонивши уповноваженим органам державної влади, нотаріусам, державним реєстраторам, акредитованим суб`єктам, депозитарним установам здійснення будь-яких дій щодо реєстрації відчуження та/або розпорядження зазначеним рухомим майном;

- цінні папери - акції, вид цінного паперу 01110100 (акція проста бездокументарна іменна), емітовані АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ "ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ "ХАРКІВГАЗ" (ідентифікаційний код 03359500) у кількості 1 251 703 штук номінальною вартістю 0,5 грн кожна (депозитарна установа - Публічне акціонерне товариство "Банк "КЛІРИНГОВИЙ ДІМ", ідентифікаційний код 21665382), що належать КОМПАНІЇ СОДЕМАН ЛІМІТЕД (SODEMAN LIMITED, місцезнаходження: Irakleous, 9А, Pallouriotissa Nicosia 1046 КІПР) та становлять 17,1915% від загальної кількості; заборонивши здійснювати облікові операції щодо внесення змін до системи депозитарного обліку щодо цих акцій та розпоряджатися ними, заборонивши КОМПАНІЇ СОДЕМАН ЛІМІТЕД (SODEMAN LIMITED, місцезнаходження: Irakleous, 9А, Pallouriotissa Nicosia 1046 КІПР) здійснювати відчуження зазначеного майна та розпорядження ним, заборонивши уповноваженим органам державної влади, нотаріусам, державним реєстраторам, акредитованим суб`єктам, депозитарним установам здійснення будь-яких дій щодо реєстрації відчуження та/або розпорядження зазначеним рухомим майном;

- цінні папери - акції, вид цінного паперу 01110100 (акція проста бездокументарна іменна), емітовані АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ "ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ "ХАРКІВГАЗ" (ідентифікаційний код 03359500) у кількості 958 925 штук номінальною вартістю 0,5 грн кожна (депозитарна установа - Публічне акціонерне товариство "Банк "КЛІРИНГОВИЙ ДІМ", ідентифікаційний код 21665382), що належать КОМПАНІЇ САГАСІТІ ЛІМІТЕД (SAGACITY LIMITED, місцезнаходження: Nicosia Karpenisiou, 11, of.301 Nicosia 1077 КІПР) та становлять 13,1704% від загальної кількості; заборонивши здійснювати облікові операції щодо внесення змін до системи депозитарного обліку щодо цих акцій та розпоряджатися ними, заборонивши КОМПАНІЇ САГАСІТІ ЛІМІТЕД (SAGACITY LIMITED, місцезнаходження: Nicosia Karpenisiou, 11, of.301 Nicosia 1077 КІПР ) здійснювати відчуження зазначеного майна та розпорядження ним, заборонивши уповноваженим органам державної влади, нотаріусам, державним реєстраторам, акредитованим суб`єктам, депозитарним установам здійснення будь-яких дій щодо реєстрації відчуження та/або розпорядження зазначеним рухомим майном;

- цінні папери - акції, вид цінного паперу 01110100 (акція проста бездокументарна іменна), емітовані АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ "ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ "ХАРКІВГАЗ" (ідентифікаційний код 03359500) у кількості 1 437 017 штук номінальною вартістю 0,5 грн кожна (депозитарна установа - Публічне акціонерне товариство "Банк "КЛІРИНГОВИЙ ДІМ", ідентифікаційний код 21665382), що належать КОМПАНІЇ ХАМГЕЙТ ХОЛДІНГС ЛІМІТЕД (HUMGATE HOLDINGS LIMITED, місцезнаходження: Karpenisiou, 11, flat/office 301 Nicosia 1077 КІПР) та становлять 19,7367% від загальної кількості; заборонивши здійснювати облікові операції щодо внесення змін до системи депозитарного обліку щодо цих акцій та розпоряджатися ними, заборонивши КОМПАНІЇ ХАМГЕЙТ ХОЛДІНГС ЛІМІТЕД (HUMGATE HOLDINGS LIMITED, місцезнаходження: Karpenisiou, 11, flat/office 301 Nicosia 1077 КІПР) здійснювати відчуження зазначеного майна та розпорядження ним, заборонивши уповноваженим органам державної влади, нотаріусам, державним реєстраторам, акредитованим суб`єктам, депозитарним установам здійснення будь-яких дій щодо реєстрації відчуження та/або розпорядження зазначеним рухомим майном;

- цінні папери - акції, вид цінного паперу 01110100 (акція проста бездокументарна іменна), емітовані АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ "ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ "ХАРКІВГАЗ" (ідентифікаційний код 03359500) у кількості 991 142 штук номінальною вартістю 0,5 грн кожна (депозитарна установа - Публічне акціонерне товариство "Банк "КЛІРИНГОВИЙ ДІМ", ідентифікаційний код 21665382), що належать КОМПАНІЇ ТАНТЕР ХОЛДІНГС ЛІМІТЕД (TANTER HOLDINGS LIMITED, місцезнаходження: Laskareos, 21, Strovolos Nicosia 2028 КІПР) та становлять 13,6129% від загальної кількості; заборонивши здійснювати облікові операції щодо внесення змін до системи депозитарного обліку щодо цих акцій та розпоряджатися ними, заборонивши КОМПАНІЇ ТАНТЕР ХОЛДІНГС ЛІМІТЕД (TANTER HOLDINGS LIMITED, місцезнаходження: Laskareos, 21, Strovolos Nicosia 2028 КІПР) здійснювати відчуження зазначеного майна та розпорядження ним, заборонивши уповноваженим органам державної влади, нотаріусам, державним реєстраторам, акредитованим суб`єктам, депозитарним установам здійснення будь-яких дій щодо реєстрації відчуження та/або розпорядження зазначеним рухомим майном;

- цінні папери - акції, вид цінного паперу 01110100 (акція проста бездокументарна іменна), емітовані АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ "ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ "ХАРКІВГАЗ" (ідентифікаційний код 03359500) у кількості 1 288 724 штук номінальною вартістю 0,5 грн кожна (депозитарна установа - Публічне акціонерне товариство "Банк "КЛІРИНГОВИЙ ДІМ", ідентифікаційний код 21665382), що належать ТОВ "ЛАСФАНО УКРАЇНА" (ідентифікаційний код 35850662) та становлять 17,7% від загальної кількості; заборонивши здійснювати облікові операції щодо внесення змін до системи депозитарного обліку щодо цих акцій та розпоряджатися ними, заборонивши ТОВ "ЛАСФАНО УКРАЇНА" (ідентифікаційний код 35850662) здійснювати відчуження зазначеного майна та розпорядження ним, заборонивши уповноваженим органам державної влади, нотаріусам, державним реєстраторам, акредитованим суб`єктам, депозитарним установам здійснення будь-яких дій щодо реєстрації відчуження та/або розпорядження зазначеним рухомим майном.

Зазначені цінні папери та корпоративні права, що випливають із прав власності на ці цінні папери, передані Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, для здійснення заходів з управління вказаними цінними паперами та корпоративними правами.

Відтак, ні приватним виконавцем, ні стягувачем не спростовані обставини, що на час відкриття виконавчого провадження та розгляду скарги на дії приватного виконавця, корпоративні права АТ "Харківгаз" передані в управління Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, у розмірі, що перевищує 25% статутного капіталу.

Отже доводи апеляційної скарги АТ "Харківгаз" у цій частині знайшли своє підтвердження, з огляду на відсутність у приватного виконавця повноважень на вчинення виконавчих дій щодо товариства, активи якого передані в управління держави в особі Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Водночас, колегія суддів приймає до уваги заперечення приватного виконавця про відсутність порушення в частині відкриття виконавчого провадження саме приватним виконавцем з огляду на таке.

Відповідно до пункту 9 частини четвертої статті 4 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем.

Водночас, як було зазначено вище, у пункті 2 частини другої статті 5 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених статтею 3 цього Закону, крім рішень, за якими боржником є держава, державні органи, Національний банк України, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, державні та комунальні підприємства, установи, організації, юридичні особи, частка держави у статутному капіталі яких перевищує 25 відсотків, та/або які фінансуються виключно за кошти державного або місцевого бюджету.

Таким чином, законом визначено перелік підстав для повернення виконавчого документа стягувачу на етапі вирішення питання про відкриття виконавчого провадження та випадки, за наявності яких виконавець не може прийняти до виконання поданий йому виконавчий документ.

Відтак, приватний виконавець, як суб`єкт примусового виконання судового рішення, повертає виконавчий документ без прийняття до виконання у випадку, коли на момент відкриття виконавчого провадження за відкритими даними або за зверненням боржника йому стане відомо, що виконавчий документ не підлягає виконанню приватним виконавцем.

Судова колегія зазначає, що Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань" (з наступними змінами) передбачено, що єдиною державною інформаційною системою, що забезпечує збирання, накопичення, обробку, захист, облік та надання інформації про юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадські формування, що не мають статусу юридичної особи є Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі - Єдиний державний реєстр).

Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, фізичних осіб - підприємців та відокремлені підрозділи юридичної особи, утвореної відповідно до законодавства іноземної держави, з Єдиного державного реєстру (стаття 7 Закону).

Відповідно до пункту 6 частини другої статті 9 вказаного Закону в Єдиному державному реєстрі містяться такі відомості про юридичну особу, крім державних органів і органів місцевого самоврядування як юридичних осіб: центральний чи місцевий орган виконавчої влади, до сфери управління якого належить юридична особа публічного права або який здійснює функції з управління корпоративними правами держави у відповідній юридичній особі.

Пункт 1 частини другої статті 11 вказаного Закону передбачає, що відомості, які містяться в Єдиному державному реєстрі, надаються у вигляді: 1) безоплатного доступу через портал електронних сервісів до: відомостей з Єдиного державного реєстру, які актуальні на момент запиту, необхідних для видачі документів дозвільного характеру та ліцензій, а також про видані документи дозвільного характеру та ліцензії, для укладення цивільно-правових договорів, у тому числі щодо наявності запису про державну реєстрацію припинення або перебування юридичної особи у стані припинення, державну реєстрацію припинення чи перебування у процесі припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця, про місцезнаходження, адресу електронної пошти, цифровий код модельного статуту, види діяльності, центральний чи місцевий орган виконавчої влади, до сфери управління якого належить державне підприємство або частка держави у статутному капіталі юридичної особи, якщо така частка становить не менше 25 відсотків, про юридичних осіб, правонаступником яких є зареєстрована юридична особа, про юридичних осіб - правонаступників, про відокремлені підрозділи юридичної особи, про осіб, які можуть вчиняти дії від імені особи, у тому числі відомості про розпорядника майна, санатора, голову комісії з припинення, ліквідатора, керуючого припиненням, управителя майна, наявність обмежень щодо представництва, про відкриття виконавчого провадження, - шляхом їх пошуку за повним чи скороченим найменуванням, іменем, ідентифікаційним кодом, реєстраційним номером облікової картки платника податків, серією та номером паспорта (для фізичних осіб, які мають відмітку в паспорті про право здійснювати платежі за серією та номером паспорта), перегляду, копіювання та роздрукування.

Згідно інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стосовно АТ "Харківгаз", що містяться у відкритому доступі, встановлено, що засновниками зазначено акціонерів згідно до реєстру власників цінних паперів, в останньому відсутні відомості про те, що частка держави у статутному капіталі боржника перевищує 25 відсотків.

Як стверджував приватний виконавець, з метою з`ясування обставин щодо частки держави у статутному капіталі товариства, ним здійснено перевірку інформації у наступних відкритих реєстрах: база даних Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку про ринок цінних паперів (https://www.stockmarket.gov.ua/, smida.gov.ua); база даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (https://usr.minjust.gov.ua/); реєстр корпоративних прав держави у статутних капіталах господарських товариств (https://www.spfu.gov.ua/userfiles/xls/reestr-kpd-20122024_18335.xls, pfu.gov.ua/ua/documents/press-list/spf-management-rights-state/18335.html).

Проте, за результатами перевірки ним не встановлено відомостей щодо зареєстрованої частки держави в статутному капіталі боржника або інформації щодо управління державою (у тому числі АРМА) цінними паперами боржника, а відтак не встановлено у відповідності до положень Закону України "Про виконавче провадження" підстав, за яких виконавчий документ не підлягає виконанню приватним виконавцем та повертається стягувачу, що виключає визнання неправомірними дій приватного виконавця з наведених підстав.

Щодо посилання скаржника на порушення приватним виконавцем територіальної юрисдикції (не за місцезнаходженням майна боржника), колегія суддів враховує таке.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 24 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.

Приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Згідно з частиною другою статті 25 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

Відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України (пункт 4 частини 2 статті 23 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів").

Відповідно до частини 1 статті 27 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" фізичні або юридичні особи мають право вільного вибору приватного виконавця з числа тих, відомості про яких внесено до Єдиного реєстру приватних виконавців України, з урахуванням суми стягнення та місця виконання рішення, визначеного Законом України "Про виконавче провадження".

Аналіз наведених норм матеріального права свідчить, що прийняття державним чи приватним виконавцем виконавчих документів до виконання здійснюється за територіальним принципом, суть якого полягає у тому, що державний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких знаходиться на території, на яку поширюються його функції, а приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких знаходиться у межах його виконавчого округу, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність, та відомості щодо якого внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України. При цьому місце виконання виконавчого документа визначається за критеріями, зазначеними у частині другій статті 24 Закону України "Про виконавче провадження", до яких законодавець відносить: (1) місце проживання, перебування боржника - фізичної особи, (2) місцезнаходження боржника - юридичної особи, (3) місцезнаходження майна боржника.

Отже, зі змісту частин першої, другої статті 24 Закону України "Про виконавче провадження" та статті 25 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" вбачається, що приватний виконавець має право прийняти до виконання подані йому виконавчі документи та відкрити виконавче провадження з їх виконання у разі, якщо місце проживання, перебування боржника - фізичної особи або місцезнаходження боржника - юридичної особи або місцезнаходження майна боржника розташоване у межах виконавчого округу, в якому приватний виконавець здійснює свою діяльність та, відповідно, на яку поширюється компетенція цього приватного виконавця (така правова позиція викладена в постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 21.05.2021 у справі № 905/64/15 та у постанові Верховного Суду від 12.07.2021 у справі № 905/2419/18).

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

За змістом норм чинного законодавства, що регулюють питання, пов`язані з виконанням судових рішень і рішень інших органів, що підлягають примусовому виконанню, виконавчий документ, прийнятий виконавцем до виконання, є підставою для початку здійснення виконавцем примусового виконання рішення. Оригінал (дублікат) виконавчого документа подається до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця разом із заявою про примусове виконання рішення.

Вимоги до форми і змісту заяви про примусове виконання рішення визначені у частинах 2 4 статті 26 Закону України Про виконавче провадження, а також у пункті 3 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженій наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року.

Відповідно до абзацу 30 пункту 3 розділу ІІІ Інструкції (в редакції станом на момент звернення позивача до приватного виконавця із заявою про примусове виконання наказу суду) у разі пред`явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця за місцезнаходженням майна боржника до заяви про примусове виконання рішення додається документ/копія документа, який підтверджує, що майно боржника (грошові кошти на рахунках в банках або інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, електронних гаманцях в емітентах електронних грошей) знаходиться(яться) на території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або в межах виконавчого округу приватного виконавця.

Передбачена цією нормою необхідність стягувача додати до заяви докази місцезнаходження майна боржника обумовлена необхідністю обґрунтування та доведення стягувачем виконавцю такого критерію як місцезнаходження майна боржника та лише в ракурсі того, що майно боржника знаходиться на території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або в межах виконавчого округу приватного виконавця. Зазначена норма передбачає надання стягувачем лише доказів місцезнаходження майна боржника на цій території, а не доказів фактичної наявності майна боржника у місцезнаходженні такого майна.

Зазначена норма Інструкції (у разі якщо стягувач в якості майна боржника зазначає грошові кошти) не може тлумачитися як така, що передбачає обов`язок стягувача додавати до заяви про примусове виконання рішення докази фактичної наявності грошових коштів на банківських рахунках боржника, оскільки у разі такого її тлумачення (застосування) ця норма суперечила б статті 60 та пункту 1 частини першої статті 61 Закону України "Про банки і банківську діяльність", за змістом яких відомості про банківські рахунки клієнтів, фінансово-економічний стан клієнтів є банківською таємницею, забезпечення збереження якої є обов`язком банку, зокрема шляхом обмеження кола осіб, що мають доступ до інформації, яка становить банківську таємницю. Аналіз наведених норм Закону України "Про банки і банківську діяльність" свідчить про те, що стягувач, який не входить до кола осіб, які мають доступ до інформації, яка становить банківську таємницю, та не є особою, якій відповідно до частини першої статті 62 Закону України "Про банки і банківську діяльність" банк може розкрити інформацію, що містить банківську таємницю, обмежений у можливостях надати органу державної виконавчої служби або приватному виконавцю відомості про стан рахунків боржника у банках. Таке тлумачення цієї норми Інструкції також суперечить частині перші статті 19 Конституції України, за змістом якої ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

З огляду на викладене стягувач, звертаючись до виконавця із заявою про примусове виконання рішення, має довести саме обставини знаходження майна боржника в межах виконавчого округу приватного виконавця, надати (додати до заяви) докази місцезнаходження майна боржника на цій території, а не докази фактичної наявності майна боржника у місцезнаходженні такого майна.

Крім того, відповідно до частини першої статті 13 Закону України "Про виконавче провадження" під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

За змістом пункту 21 частини третьої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець саме під час здійснення виконавчого провадження (тобто після його відкриття) має право отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника.

Згідно з частиною другою статті 36 Закону України "Про виконавче провадження" розшук боржника - юридичної особи, майна боржника організовує виконавець шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням.

З аналізу норм статей 13, 18, 26, 36, 48 Закону України "Про виконавче провадження" вбачається, що виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення під час здійснення виконавчого провадження, тобто після прийняття виконавчого документа до виконання та після відкриття виконавчого провадження. Перевірка майнового стану боржника (стану рахунків боржника у банках), розшук боржника та/або його майна, зокрема грошових коштів боржника, здійснюється у вже відкритому виконавчому провадженні.

Чинне спеціальне законодавство, що визначає порядок пред`явлення виконавчих документів до виконання, порядок примусового виконання рішень, не містить прямої норми, яка б передбачала повноваження виконавця вчиняти на стадії вирішення питання про прийняття виконавчого документа до виконання та відкриття виконавчого провадження дії, направлені на перевірку майнового стану боржника (стану рахунків боржника у банках), розшук боржника та/або його майна.

З огляду на викладене до прийняття виконавчого документа до виконання та відкриття виконавчого провадження виконавець не має права вчиняти дій, направлених на перевірку майнового стану боржника (стану рахунків боржника у банках), розшук боржника та/або його майна, зокрема грошових коштів боржника. На етапі вирішення питання про відкриття виконавчого провадження або повернення виконавчого документа у виконавця відсутній будь-який механізм, передбачений чинним законодавством, спрямований на перевірку відомостей щодо стану банківських рахунків боржника.

Отже, відповідно до частин першої, другої статті 24 Закону України "Про виконавче провадження" на стадії вирішення питання про відкриття виконавчого провадження за таким критерієм, як місцезнаходження майна боржника виконавець має дослідити цей критерій не в ракурсі фактичного знаходження майна у його (зазначеному стягувачем) місцезнаходженні, а саме для встановлення обставини наявності майна боржника в межах виконавчого округу приватного виконавця, за формальними ознаками - доданими стягувачем до заяви про примусове виконання рішення доказами місцезнаходження майна боржника на такій території. Встановлення обставин фактичної наявності майна боржника у його місцезнаходженні (зазначеному стягувачем) (у тому числі й грошових коштів) відноситься до дій виконавця з розшуку майна боржника, які вчиняються у процесі здійснення виконавчого провадження після прийняття виконавчого документа до виконання та відкриття виконавчого провадження.

За результатом дослідження цих доказів виконавець приймає одне з рішень: про відкриття виконавчого провадження відповідно до статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" або про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання відповідно до пункту 10 частини четвертої статті 4 Закону України "Про виконавче провадження".

За відсутності доданих стягувачем до заяви доказів знаходження майна боржника на території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, у виконавця, який не має повноважень до відкриття виконавчого провадження вчиняти виконавчі дії, пов`язані з розшуком майна боржника, відсутні підстави приймати до виконання виконавчий документ за місцезнаходженням майна боржника.

У виконавця є підстави для відкриття виконавчого провадження за таким критерієм як місцезнаходження майна боржника лише за наявності документального підтвердження відомостей про наявність такого майна у межах території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або в межах виконавчого округу приватного виконавця. Зокрема відомостей про відкриті на ім`я боржника рахунки в банках або інших фінансових установах, розташованих в межах території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби або у межах виконавчого округу приватного виконавця. Сама лише констатація стягувачем у заяві про примусове виконання рішення про наявність у боржника певних рахунків у банківських та / або фінансових установах, розташованих в межах території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або у межах виконавчого округу приватного виконавця, за відсутності доданих до заяви доказів у підтвердження цих обставин, не є достатньою підставою для відкриття виконавчого провадження за таким критерієм як місцезнаходження майна боржника.

Верховний Суд у постанові від 05.07.2023 у справі № 925/384/21 вказав на те, що суди при розгляді скарг на рішення, дії/бездіяльність виконавця щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження з підстави порушення виконавцем територіальної юрисдикції (не за місцезнаходженням майна боржника) мають досліджувати обставини дотримання стягувачем вимог абзацу 11 (або 12, 28, у залежності від того, яка редакція Інструкції підлягає застосуванню) пункту 3 розділу ІІІ Інструкції щодо надання доказів місцезнаходження майна боржника у межах території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або в межах виконавчого округу приватного виконавця. Суди мають встановити, чи були додані стягувачем до заяви про примусове виконання рішення відповідні передбачені цією нормою докази існування у межах території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або в межах виконавчого округу приватного виконавця, майна боржника, зокрема, рахунків боржника у банківських, фінансових установах, докази, з яких стягувачу стало відомо про таке майно (про існуючі рахунки боржника), та чи підтверджують ці докази обставини знаходження майна боржника на території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або в межах виконавчого округу приватного виконавця.

Схожий висновок викладено в постановах Верховного Суду, зокрема, від 22.06.2023 у справі № 925/791/21, від 15.07.2021 у справі № 924/408/19, від 30.06.2021 у справі № 905/2190/14, від 25.06.2021 у справі № 905/2214-908/5, від 21.05.2021 у справі №905/64/15.

Отже за наявності документального підтвердження відомостей про наявність такого майна в межах виконавчого округу приватного виконавця, зокрема відомостей про відкриті на ім`я боржника рахунки в банках або інших фінансових установах, виконавець має підстави для відкриття виконавчого провадження за таким критерієм, як місцезнаходження майна боржника. Близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12.07.2021 у справі № 905/2419/18, від 04.04.2024 у справі № 913/262/22.

Як вбачається із наявних у матеріалах справи документів, звертаючись до приватного виконавця із заявою про відкриття виконавчого провадження, стягувачем зазначено про наявність відкритого розрахункового рахунку боржника в АТ "БАНК "КЛІРИНГОВИЙ ДІМ" (, Адреса: 04070, м. Київ, вул. Борисоглібська, буд. 5, літ. А).На підтвердження вказаного факту до заяви стягувачем долучені відповідні підтверджуючі документи. Крім того, до заяви про відкриття виконавчого провадження стягувачем додані відомості з електронної системи ЄДИНИЙ ВЕБПОРТАЛ ВИКОРИСТАННЯ ПУБЛІЧНИХ КОШТІВ https://spending.gov.ua/ щодо зарахування на рахунок боржника коштів. Отже, рахунок НОМЕР_1 відкрито, а відповідно і кошти боржника перебувають в АТ "БАНК "КЛІРИНГОВИЙ ДІМ", який знаходиться та зареєстрований за адресою: 04070, м. Київ, вул. Борисоглібська, буд. 5, літера А.

Підсумовуючи вищенаведене та враховуючи, що стягувачем до заяви про відкриття виконавчого провадження було надано докази на підтвердження знаходження майна боржника (у даному випадку наявність відкритого банківського рахунку) у виконавчому окрузі міста Києва, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність порушення приватним виконавцем вимог щодо територіальності під час відкриття ним виконавчого провадження№76151400, оскільки сама по собі наявність рахунку боржника в банківській установі, місцезнаходженням якої є місто Київ, є достатньою підставою для відкриття виконавчого провадження і при цьому, ключовим моментом у вирішенні питання про відкриття виконавчого провадження є надання стягувачем доказів існування рахунків боржника, з яких йому стало відомо про такі існуючі рахунки боржника.

Аналогічна правова позиція також викладена у постанові Верховного Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 18.12.2023 у справі № 917/1285/21.

Відтак, посилання боржника на необхідність вчинення зазначених виконавчих дій виконавцем саме за місцезнаходженням боржника - місцем його реєстрації у м. Харкові не заслуговують на увагу, оскільки як вже зазначалося, приватний виконавець наділений правом приймати до виконання виконавчі документи також й за місцезнаходженням майна боржника, яким у даній справі є грошові кошти на рахунках у банківських установах в м. Києві, а саме в АТ "БАНК "КЛІРИНГОВИЙ ДІМ".

Встановлені обставини справи в їх сукупності виключають підстави для задоволення скарги АТ "Харківгаз" про визнання неправомірними дій приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Корольова М.А. щодо відкриття виконавчого провадження №76151400.

Разом з тим, зважаючи на необхідність врахування постанови Верховного Суду від 19.12.2023 у справі №903/62/23, враховуючи відсутність у приватного виконавця повноважень на виконання рішення суду про стягнення з АТ "Харківгаз", активи якого передані в управління держави в особі Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Корольова М.А. про відкриття виконавчого провадження №76151400 від 26.09.2024, а відтак про задоволення скарги АТ "Харківгаз" в цій частині.

При цьому суд звертає увагу, що зазначене не є перешкодою для примусового виконання наказу Господарського суду Харківської області від 11.09.2024 у справі №922/1632/24 державною виконавчою службою, не обмежує стягувача у здійсненні відповідних дій у порядку, встановленому законом.

З урахуванням зазначеного, апеляційний господарський суд визнає обґрунтованими доводи апеляційної скарги про неправомірність висновків суду першої інстанції в частині відмови в задоволені вимог скарги АТ "Харківгаз" щодо скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Корольова М.А. про відкриття виконавчого провадження №76151400 від 26.09.2024.

Таким чином, доводи скаржника частково знайшли своє підтвердження при перегляді оскаржуваного судового рішення.

Враховуючи вищенаведене у сукупності, беручи до уваги правомірне звернення боржника за захистом своїх прав до суду першої інстанції зі скаргою на дії приватного виконавця, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що суд першої інстанції не надав встановленим обставинам справи належну оцінку в повному обсязі, у зв`язку з чим апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз" слід задовольнити частково, а оскаржуване судове рішення підлягає зміні з мотивів, викладених у цій постанові з викладенням його в редакції даної постанови.

Керуючись статтями 269, 270, п.2 ч.1 ст. 275, 277, 282 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз" задовольнити частково.

Ухвалу Господарського суду Харківської області від 02.12.2024 у справі №922/1632/24 змінити. Викласти резолютивну частину ухвалу в такій редакції:

"Скаргу Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Харківгаз" на дії приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Корольова Михайла Андрійовича щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження (вх.№25050 від 04.10.2024) задовольнити частково.

Скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Корольова М.А. про відкриття виконавчого провадження №76151400 від 26.09.2024.

В іншій частині скарги відмовити.".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження до Верховного Суду передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 13.02.2025.

Головуючий суддя Я.О. Білоусова

Суддя Л.М. Здоровко

Суддя О.А. Пуль