ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2025 м. Дніпро Справа № 904/2504/24

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Паруснікова Ю.Б. (доповідач) Верхогляд Т.А., Іванова О.Г.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Танчина Володимира Івановича на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.08.2024 у справі № 904/2504/24 (суддя Рудь І.А.), повний текст рішення складено 16.08.2024

за позовом фізичної особи-підприємця Танчина Володимира Івановича, м. Червоноград, Львівська область

до Приватного підприємства «Моторчих», с. Новоолександрівка, Дніпровський район, Дніпропетровської області

про стягнення заборгованості у сумі 115802,00 грн, -

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

10.06.2024 фізична особа-підприємець Танчин Володимир Іванович звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом, в якому просить стягнути з Приватного підприємства «Моторчих» заборгованість в сумі 115802,00 грн, з яких: 108200,00 грн - сума основного боргу, 3711,68 грн - інфляційних втрат та 3891,26 грн - 3% річних.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 16.08.2024 у задоволенні позову ФОП Танчина В.І. до ПП «Моторчих» про стягнення заборгованості у сумі 115802,00 грн відмовлено повністю.

2. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи апеляційної скарги.

Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, позивач оскаржує його в апеляційному порядку та просить: скасувати оскаржуване рішення повністю та прийняти нове рішення про повне задоволення позову; стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що висновки, встановлені місцевим господарським судом та викладені в рішенні, не відповідають обставинам справи та наданим доказам.

Апелянт не погоджується з висновками місцевого господарського суду, який відмовив у задоволенні позову через передчасність вимог позивача. Суд аргументував своє рішення тим, що позивач не мав права вимагати повернення попередньої оплати, оскільки відповідно до частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України покупець може вимагати передання товару або повернення попередньої оплати лише у разі порушення строку передання товару продавцем. Апелянт вважає цей висновок необґрунтованим, оскільки він направив вимогу про повернення передплати ще 07.03.2023, однак її було повернуто 31.03.2023 через закінчення терміну зберігання, що, на його думку, не підтверджує правомірність відмови суду.

Позивач звертає увагу апеляційного суду на те, що він виконав зобов`язання у частині 100% передплати за товар у повному обсязі, однак відповідач не вживав жодних дій для виконання вимог ч. 2 ст. 193 ГК України та умов Договору.

01.10.2024 Танчином В.І., сформовано в системі «Електронний суд» та подано до Центрального апеляційного господарського суду додаткові пояснення у справі доповнення до апеляційної скарги, які колегія суддів не враховує з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 266 ГПК України, особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження.

Відповідно до ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Оскільки доповнення до апеляційної скарги подані позивачем з пропуском строку, то вони залишаються без розгляду.

Відповідно до ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

3. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу.

Строк для подання відзиву на апеляційну скаргу (п`ять днів з дня вручення ухвали про відкриття апеляційного провадження), встановлений в ухвалі ЦАГС від 17.09.2024, сплив на час звернення відповідачем з відзивом (09.10.2024), а тому відсутні підстави для його врахування.

Зважаючи на те, що відповідач пропустив строк на подання відзиву, апеляційний господарський суд залишає його без розгляду та не враховує при розгляді даної справи.

4. Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини.

15.02.2022 між ФОП Танчиним Володимиром Івановичем (далі - покупець, позивач) та ПП «Моторчих» (далі продавець, відповідача) укладено договір № Мч-41/22/СР (а. с. 7-8), відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов`язується в порядку та строки, встановлені договором, передати товар у власність покупця, в певній кількості, відповідної якості і за погодженою ціною, а останній прийняти товар і оплатити його на умовах, визначених у цьому договорі.

Найменування, асортимент та ціна товару, що поставляється, вказуються в додатку № 1 до цього договору («специфікація»), який є його невід`ємною частиною (п. 1.2. договору).

Згідно з п. 1.4. договору поставка товару здійснюється в терміни, узгоджені сторонами, на підставі заявки покупця, яку він надсилає постачальнику засобами електронної пошти за електронною адресою, зазначеною у розділі 3 договору «Реквізити та підписи сторін», не пізніше, ніж за 10 днів до дати поставки.

Поставка товару здійснюється на умовах СРТ (Інкотермс 2010) постачальник передає товар визначеному, за погодженням сторін перевізнику. Під словом перевізник розуміється будь-яка організація, яка на підставі договору перевезення бере на себе зобов`язання забезпечити самому чи організувати перевезення товару по залізниці, автомобільним, повітряним, морським і внутрішнім водним чи іншим транспортом чи комбінацією цих видів транспорту (п. 4.1. договору).

Оплата товару здійснюється покупцем згідно рахунку-фактури за умови 100% передплати шляхом перерахування безготівкових грошових коштів на поточний рахунок постачальника (п. 5.1. договору).

Термін дії цього договору з моменту його підписання і до 31.12.2022, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Якщо за місяць до закінчення строку дії договору жодна із сторін не заявить про його розірвання, договір вважається пролонгованим на тих самих умовах на наступний рік (п. 8.13. договору).

Між сторонами підписано специфікацію № 1 до договору, якою погоджено найменування товару, кількість, одиницю виміру, та ціну, яка складає 108200,00 грн з ПДВ. (а. с. 15).

Крім того, п. 4 специфікації сторони погодили, що умови договору не можуть бути змінені даною специфікацією. У випадку, якщо умови даної специфікації суперечать умовам договору, застосовуються умови договору.

Звертаючись з даним позовом, позивач вказує на те, що 15.02.2022 відповідачем на виконання умов спірного договору було виставлено рахунок-фактуру на суму 108200,00 грн, на підставі якого позивачем здійснено оплату товару, що підтверджується платіжним дорученням № 568 від 16.02.2022 на суму 108200,00 грн.

Проте в порушення умов спірного договору відповідач поставку оплаченого товару не здійснив.

07.03.2023 позивачем на адресу відповідача було направлено вимогу про повернення передплати за товар, що не був поставлений, яка була повернута відправнику за закінченням терміну зберігання 31 березня.

Вказана вимога залишена відповідачем без відповіді.

Оскільки відповідач оплачений позивачем товар не поставив, грошові кошти, сплачені за непоставлений товар, позивачу в розмірі 108200,00 грн не повернув, позивач звернувся до суду за захистом свої прав та законних інтересів.

Доказів оплати заборгованості відповідачем сторонами до матеріалів справи не надано.

5. Оцінка апеляційним господарським судом аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 712 ЦК України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Виходячи зі змісту ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Стаття 663 ЦК України передбачає, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень ст. 530 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Господарським судом досліджено зміст спірного договору та встановлено, що відповідно п. 1.4. договору сторони погодили, що поставка товару здійснюється в терміни, узгоджені сторонами, на підставі заявки покупця, яку він надсилає постачальнику засобами електронної пошти за електронною адресою, зазначеною у розділі 3 договору «Реквізити та підписи сторін», не пізніше, ніж за 10 днів до дати поставки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 212 ЦК України, особи, які вчиняють правочин, зокрема укладають господарський договір, мають право обумовити настання або зміну прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).

Отже, строк (термін) виконання зобов`язання встановлюється у вигляді календарної дати або періоду, а також може бути визначений подією, що має неминуче настати. В такому випадку зобов`язання підлягає виконанню з настанням цієї події або протягом певного періоду (через певний період) після настання такої події. Подія, яка може бути мірилом визначення строку, має бути такою, що неминуче настане.

У договорі сторони погодили строк поставки товару з вказівкою на подію - «з моменту надсилання заявки покупцем», тобто обумовили настання у відповідача обов`язку поставки товару обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (ч. 1 ст. 212 ЦК України - договір з відкладальною умовою). При цьому відкладальна обставина вважається такою, що настала, якщо її настанню недобросовісно перешкоджала сторона, якій це невигідно (ч. 3 ст. 212 ЦК України).

Таким чином, дослідивши умови договору поставки, який є предметом провадження у даній справі, місцевим господарським судом правильно встановлено, що вказаний договір за своєю правовою природою є договором поставки з відкладальною обставиною.

Господарським судом встановлено, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що позивач, на підставі п. 1.4. спірного договору, звертався до відповідача з відповідною заявкою про поставку оплаченого товару, доказів протилежного останнім не надано.

За таких обставин, оскільки настання строку виконання обов`язку відповідача щодо поставки оплаченого товару залежить від пред`явлення заявки позивачем, на підставі якої у відповідача виникає обов`язок поставити товар, а матеріали справи не містять таких доказів, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову ФОП Танчина В.І. до ПП «Моторчих» щодо стягнення заборгованості в сумі 115802,00 грн, оскільки такі вимоги є передчасними.

Крім того, господарський суд звернув увагу на те, що згідно з ч. 2 ст. 693 ЦК України, покупець має право у разі порушення продавцем строку передання попередньо оплачених товарів або пред`явити вимогу про передання товару, або вимагати повернення суми попередньої оплати (тобто відмовитися від прийняття виконання). Оскільки відповідач не порушив умови спірного договору щодо поставки оплаченого товару, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку, що у відповідача відсутній обов`язок повернути суму попередньої оплати.

Доводи апелянта, який стверджує про безпідставність відмови судом у задоволенні позову через передчасність вимог позивача, колегія суддів відхиляє, оскільки передчасність заявлених вимог позивача судом було встановлено за відсутності доказів порушення строку поставки товару з боку відповідача на момент пред`явлення позову.

Щодо доводів апелянта, що він направляв вимогу про повернення попередньої оплати 07.03.2023 на адресу відповідача, однак вимогу було повернуто 31.03.2023 через закінчення терміну зберігання, колегія суддів також відхиляє, адже відсутність факту порушення строку поставки товару з боку відповідача є ключовим аспектом. Саме це є підставою для того, щоб не визнавати вимогу апелянта щодо повернення попередньої оплати обґрунтованою.

Незважаючи на те, що апелянт направляв вимогу про повернення попередньої оплати, ним не було доведено факт порушення строку поставки товару відповідачем, що є обов`язковою умовою для того, щоб така вимога була правомірною відповідно до законодавства. Отже, судом першої інстанції правильно відмовлено у задоволенні позову, оскільки вимоги позивача є передчасними і не відповідають вимогам закону.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судових рішеннях, суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зазначив, що відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, що відображає принцип належного здійснення правосуддя, у судових рішеннях мають бути чітко вказані підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не означає, що суд повинен надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Міра обґрунтування рішення залежить від характеру рішення.

6. Висновки за результатами апеляційного перегляду справи.

У даній справі суд дійшов висновку, що скаржникові надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних правовідносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Доводи заявника апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права судом попередньої інстанцій під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження.

За змістом ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних вище обставин, з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін.

7. Здійснення апеляційним судом розподілу судових витрат.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Танчина Володимира Івановича залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.08.2024 у справі № 904/2504/24 залишити без змін.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на фізичну особу-підприємця Танчина Володимира Івановича.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя Ю.Б. Парусніков

Судді: Т.А. Верхогляд

О.Г. Іванов