РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.01.2025Справа № 910/9581/24

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді ДЖАРТИ В. В., за участю секретаря судового засідання Рєпкіної Ю. Є., розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу

за позовом Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця"

до Приватного акціонерного товариства "ЛЕОКОН"

про виконання обов`язку в натурі шляхом передачі (повернення) товару зі зберігання,

Представники учасників процесу згідно з протоколом від 20.01.2025,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У серпні 2024 року Акціонерне товариство "Українська залізниця" звернулась до Господарського суду міста Києва в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" (далі - позивач, Залізниця) із позовом до Приватного акціонерного товариства "ЛЕОКОН" (далі - відповідач, Товариство) про виконання обов`язку в натурі шляхом передачі (повернення) товару зі зберігання.

Позовні вимоги обґрунтовані ухиленням відповідача від виконання обов`язку повернення товару.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.08.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в справі № 910/9581/24, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 11.09.2024 та встановлено строки для вчинення процесуальних дій.

Ухвала про відкриття провадження у справі та призначення підготовчого засідання від 09.08.2024 була доставлена в електронні кабінети позивача, його представника та відповідача 10.08.2024, що підтверджено наявними в матеріалах справи повідомленнями про доставлення процесуального документа до електронного кабінету особи.

За наслідками підготовчого засідання 11.09.2024 суд ухвалив відкласти підготовче засідання у справі № 910/9581/24 на 07.10.2024 для надання відповідачу строку на подання відзиву.

03.10.2024 через систему "Електронний суд" представником відповідача подано відзив на позовну заяву.

У підготовчому засідання 07.10.2024 було оголошено перерву до 18.11.2024 для надання часу позивачу на підготовку та подання відповіді на відзив.

14.10.2024 через систему Електронний суд від позивача надійшла відповідь на відзив.

21.10.2024 через систему Електронний суд від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

18.11.2024 до початку судового засідання були зареєстровані заява позивача від 16.11.2024 про надання пояснень та додаткові пояснення відповідача від 18.11.2024.

У підготовче засідання 18.11.2024 прибули представники сторін та надали пояснення.

За наслідками підготовчого засідання 18.11.2024 судом була постановлена ухвала про закриття підготовчого засідання та призначений розгляд справи по суті на 23.12.2024.

У зв`язку з перебуванням судді Джарти В. В. у відпустці судове засідання 23.12.2024 не відбулось.

Ухвалою суду від 06.01.2025судове засідання було призначене на 15.01.2025.

У судовому засіданні 15.01.2025 судом була оголошена перерва до 20.01.2025.

У судовому засідання 20.01.2025 представник Залізниці просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини та факти, викладені в позовній заяві та відповіді на відзив.

У свою чергу представник Товариства заперечував проти задоволення позову, надавши пояснення, аналогічні тим, що викладені у відзиві та запереченнях на відповідь на відзив.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

27.11.2015 між Державним територіально-галузевим об`єднання «Південно-Західна залізниця» (далі - ДТГО «Південно-Західна залізниця») та Приватним акціонерним товариством «ЛЕОКОН» (далі - відповідач, ПАТ «Леокон») було укладено Договір № ПЗ/Е- 151887/НЮ предметом якого є поставка товару відповідно до специфікації; найменування товару: розподільчі пристрої РУ-0,4 кВ та РУ-10 кВ (1 секція) з алюмінієвою ошиновкою; виробник товару ПАТ «Леокон». Загальна сума договору: 998 859, 60 грн (з ПДВ).

Згідно з Актом приймання товару на відповідальне збереження № 1 від 30.11.2015 ДТГО «Південно-Західна залізниця» передано, а ПАТ «Леокон» прийнято на відповідальне зберігання вказані розподільчі пристрої РУ-0,4 кВ та РУ-10 кВ (1 секція) з відповідною комплектацією.

30.11.2015 між ДТГО «Південно-Західна залізниця» та ПАТ «Леокон» було укладено Договір №ПЗ/Е-151933/НЮ предметом якого є поставка товару відповідно до специфікації; найменування товару: розподільчі пристрої РУ-0,4 кВ та РУ-10 кВ (2 секція) з алюмінієвою ошиновкою; виробник товару ПАТ «Леокон». Загальна сума договору: 998 859, 60 грн (з ПДВ).

Згідно з Актом приймання товару на відповідальне збереження № 2 (на примірнику акту наявне виправлення з № 1 на № 2) від 30.11.2015 ДТГО «Південно-Західна залізниця» передано, а ПАТ «Леокон» прийнято на відповідальне зберігання вказані розподільчі пристрої РУ-0,4 кВ та РУ-10 кВ (2 секція) з відповідною комплектацією.

21.10.2015 проведено державну реєстрацію Акціонерного товариства «Українська залізниця», яке утворено на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття (у тому числі на базі ДТГО «Південно-Західна залізниця»).

Акціонерне товариство «Українська залізниця» є правонаступником прав і обов`язків ДТГО «Південно-Західна залізниця».

Платіжним дорученням від 24.12.2015 № 140 на суму 998 859,60 грн позивачем сплачено на користь відповідача вартість поставленого товару за договором ПЗ/Е- 151887/НЮ від 27.11.2015.

Платіжними дорученнями від 24.12.2015 № 139 на суму 455 000,00 грн, від 24.12.2015 № 194 на суму 455 000.00 грн.. від 30.12.2024 № 223 на суму 89 000,00 грн позивачем сплачено на користь відповідача вартість поставленого товару за договором №ПЗ/Е-151933/НЮ від 30.11.2015 (загальна сума платежів становила 999 000,00 грн, в подальшому відповідачем повернуто позивачу переплату у розмірі 140,00 грн та 0,40 грн, таким чином оплата склала 998 859,60 грн).

Відповідно до прибуткового ордеру від 30.11.2015 № 1123 та прибуткового ордеру від 30.11.2015 № 1122 товар за вказаними вище договорами прийнято (оприбутковано) позивачем.

Згідно з Наказом від 12.07.2022 № 274 «Про проведення позачергової інвентаризації щодо стану, обліку та зберігання матеріальних цінностей, по коморі ЕЧ-1» Регіональної філії «Південно-Західна залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» було проведено інвентаризацію активів та зобов`язань у коморі Виробничого підрозділу Київська дистанція електропостачання регіональної філії «Південно-Західна залізниця» AT «Укрзалізниця» (далі - ВП Київська дистанція електропостачання) та виявлено відсутність розподільчих пристроїв, придбаних згідно з договором ПЗ/Е- 151887/НЮ від 27.11.2015 та договором №ПЗ/Е-151933/НЮ від 30.11.2015.

Листами від 12.07.2022 №ЕЧ-1-1/319 та від 30.08.2022 №ЕЧ-1-1/512 АТ «Укрзалізниця» в особі Виробничого підрозділу «Київська дистанція електропостачання» звернулося до ПАТ «Леокон» з вимогою відвантаження обладнання, переданого на зберігання згідно з Актом приймання товару на відповідальне збереження від 30.11.2015 №1 та Актом приймання товару на відповідальне збереження від 30.11.2015 №2.

У зв`язку з тим, що розподільчі пристрої повернуто не було, AT «Укрзалізниця» в особі Виробничого підрозділу «Київська дистанція електропостачання» звернулося до Солом`янського РУ ГУ НП у м. Києві Національної поліції України з заявою про вчинення кримінального правопорушення № ЕЧ-1-1/630 від 26.10.2022, що виразилось у привласненні відповідачем ввіреного йому майна належного AT «Укрзалізниця» відповідно до договору ПЗ/Е-151887/НЮ від 27.11.2015.

Відповідно до листа Солом`янського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві від 09.11.2022 № 11334/вс/125/55-2021, слідчим відділом Солом`янського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві 04.11.2022 розглянуто заяву про вчинення кримінального правопорушення та внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002497.

Листом від 15.12.2022 № 153 ПАТ «Леокон» запропонувало AT «Укрзалізниця» для отримання товару надіслати свого представника та сплатити рахунок за збереження товару.

Як вбачається з рахунку від 15.12.2022 № 1015, доданого до листа від 15.12.2022 № 153, відповідач визначив вартість зберігання товару за період з 30.11.2015 по 31.12.2022 згідно Акту № 1 від 30.11.2015 у розмірі 900 000,00 грн.

Визначена ПАТ «Леокон» вартість зберігання у розмірі 900 000,00 грн фактично відповідає вартості придбаного товару, яка становила 998 859,60 грн.

Окрім того, відповідачем не було надано жодних обґрунтувань на підтвердження розміру витрат на зберігання.

Листом від 01.02.2023 № ЕЧ-1-1/106 AT «Укрзалізниця» в особі Виробничого підрозділу «Київська дистанція електропостачання» звернулося до ПАТ «Леокон» з вимогою відвантажити товар у найкоротший строк, зауваживши, що Акти приймання товару на відповідальне збереження не передбачали оплату за збереження товару, а інші документи, що могли б передбачати оплату за зберігання товару не існують.

У подальшому ПАТ «Леокон» визначило інші розміри витрат на зберігання майна та заявило про притримання майна до відшкодування витрат за зберігання майна.

Листом від 15.03.2023 № 15-03Ск ПАТ «Леокон» повідомило, що витрати на зберігання майна згідно Акту приймання товару на відповідальне збереження № 1 від 30.11.2015 складають 1 050 975,00 грн.

Листом від 15.03.2023 № 15-03/3Ск ПАТ «Леокон» повідомило про притримання майна до відшкодування йому витрат на зберігання майна згідно Акту приймання товару на відповідальне збереження № 1 від 30.11.2015 у розмірі 1 050 975,00 грн.

Листом від 15.03.2023 № 15-03/1Ск ПАТ «Леокон» повідомило, що витрати на зберігання майна згідно Акту приймання товару на відповідальне збереження № 1 від 30.11.2015 складають 1 057 950,00 грн.

Листом від 15.03.2023 № 15-03/2СкВ ПАТ «Леокон» повідомило про притримання майна до відшкодування йому витрат на зберігання майна згідно Акту приймання товару на відповідальне збереження № 1 від 30.1 1.2015 у розмірі 1 057 950,00 грн.

24.07.2023 представниками AT «Укрзалізниця» спільно з представниками ПАТ «Леокон» проведено огляд наявності обладнання, переданого на зберігання та встановлено його наявність на території ПАТ «Леокон» за адресою: м. Київ, вул. Пост-Волинська, 5.

Під час огляду було встановлено, що обладнання 2018-2022 років виготовлення.

Між AT «Укрзалізниця» та ПрАТ «Леокон» було складено акти № 1 та № 2 огляду обладнання від 24.07.2023, якими підтверджено наявність придбаного обладнання на території ПАТ «Леокон» та дати виготовлення обладнання - 2018 - 2022 роки.

Однак, ДТГО «Південно-Західна залізниця» та AT «Укрзалізниця», як правонаступник, не надавали відповідачу згоду на використання обладнання, переданого на зберігання. Також не надавалося право змішати придбане обладнання з іншим обладнанням, замінити усі або окремі елементи такого обладнання.

Таким чином, відповідач на власний розсуд розпорядився майном AT «Укрзалізниця», переданим на відповідальне зберігання, а під час огляду пред`явив інше обладнання, яке має такі ж характеристики.

Відмовивши позивачу у поверненні майна з відповідального зберігання, відповідач, фактично незаконно заволодів майном AT «Укрзалізниця».

З урахуванням того, що розподільчі пристрої та їх складові частини 2018 - 2022 років випуску, відсутні підстави вважати, що відповідачем вживалися заходи зі зберігання майна та ним було понесено відповідні витрати на зберігання.

Оскільки передано майно відповідачем повернуто не було, Залізниця звернулась із цим позовом до суду, в межах якого просить суд зобов`язати відповідача повернути позивачеві переданий на зберігання товар.

У свою чергу відповідач, заперечуючи проти позову стверджував про наявність у позивача обов`язку відшкодувати витрати на зберігання переданого товару. Оскільки Залізниця, за твердженнями відповідача, ухиляється від виконання вказаного обов`язку, Товариством притримано товар на підставі статі 594 Цивільного кодексу України.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський дійшов висновку про наступне.

Нормами частини 1 статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Пунктом 1 частини 2 зазначеної статті визначені підстави виникнення цивільних прав та обов`язків, якими зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 173 ГК України господарським визначається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених ГК України, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботи, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматись від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.

Судом встановлено, що правовідносини, які виникли між сторонами, за своєю правовою природою підпадають під регламентацію загальним положенням про зберігання.

За приписами статті 936 Цивільного кодексу України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.

Договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу. Договір зберігання, за яким зберігач зобов`язується прийняти річ на зберігання в майбутньому, має бути укладений у письмовій формі, незалежно від вартості речі, яка буде передана на зберігання. Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем (частина 1 статті 937 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено та сторонами не спростовано, що сторонами були укладені договори зберігання майна шляхом укладення Акта приймання товару на відповідальне збереження № 1 від 30.11.2015 та Акта приймання товару на відповідальне збереження № 2 (на примірнику акту наявне виправлення з № 1 на № 2) від 30.11.2015.

Приписами статті 938 Цивільного кодексу України унормовано, що зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов`язаний зберігати річ до пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення. Якщо строк зберігання речі визначений моментом пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення, зберігач має право зі спливом звичайного за цих обставин строку зберігання вимагати від поклажодавця забрати цю річ в розумний строк.

Зберігач зобов`язаний виконувати свої обов`язки за договором зберігання особисто (частина 1 статті 943 Цивільного кодексу України).

За приписами статті 949 Цивільного кодексу України зберігач зобов`язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості. Річ має бути повернена поклажодавцю в такому стані, в якому вона була прийнята на зберігання, з урахуванням зміни її природних властивостей. Зберігач зобов`язаний передати плоди та доходи, які були ним одержані від речі. Тотожність речі, яка була прийнята на зберігання, і речі, яка була повернута поклажодавцеві, може підтверджуватися свідченням свідків.

Зберігач зобов`язаний на першу вимогу поклажодавця повернути річ, навіть якщо строк її зберігання не закінчився (частина 1 статті 953 Цивільний кодекс України).

Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 статті 78 ГПК України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що Залізниця листами від 12.07.2022 №ЕЧ-1-1/319 та від 30.08.2022 №ЕЧ-1-1/512 звернулася до ПАТ «Леокон» з вимогою відвантаження обладнання, переданого на зберігання згідно з Актом приймання товару на відповідальне збереження від 30.11.2015 №1 та Актом приймання товару на відповідальне збереження від 30.11.2015 №2.

Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться (частина 1 статті 193 Господарського кодексу України).

Всупереч вказаним вище приписам цивільного законодавства Товариство не здійснило повернення переданого на зберігання майна, доказів протилежного суду не представлено, що свідчить про обґрунтованість та законність вимог Залізниці, а тому позов підлягає задоволенню.

При цьому суд вважає за необхідне зауважити, що приписами статті 941 Цивільного кодексу України за згодою поклажодавця зберігач має право змішати речі одного роду та однієї якості, які передані на зберігання. Зберігач зобов`язаний вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі. Якщо зберігання здійснюється безоплатно, зберігач зобов`язаний піклуватися про річ, як про свою власну. Зберігач зобов`язаний негайно повідомити поклажодавця про необхідність зміни умов зберігання речі і отримати його відповідь. У разі небезпеки втрати, нестачі або пошкодження речі зберігач зобов`язаний змінити спосіб, місце та інші умови її зберігання, не чекаючи відповіді поклажодавця. Якщо річ пошкоджена або виникли реальна загроза її пошкодження чи інші обставини, що не дають змоги забезпечити її схоронність, а вжиття заходів з боку поклажодавця очікувати неможливо, зберігач має право продати річ або її частину. Якщо зазначені обставини виникли з причин, за які зберігач не відповідає, він має право відшкодувати свої витрати з суми виторгу, одержаної від продажу речі. Наявність зазначених обставин доводиться зберігачем (стаття 942, 945 Цивільного кодексу України).

Розподільчі пристрої та їх складові елементи не є індивідуально визначеним майном, частково або повністю можуть бути замінені такими ж пристроями або їх складовими елементами такого ж одного роду та такої ж якості.

З представлених суду документів вбачається, що передане майно на підставі Актів № 1 та №2 не містять ідентифікаційних ознак щодо року виготовлення складових частин, а тому будь-які зміни майна, переданого на зберігання з метою належного обов`язку зберігання, у даному випадку не може свідчити про порушення приписів Цивільного кодексу України.

Суд критично оцінює доводи Товариства, покладені в основу заперечень проти позову з огляду на приписи статті 946 та 947 Цивільного кодексу України, якими передбачено, що плата за зберігання та строки її внесення встановлюються договором зберігання, а витрати зберігача на зберігання речі можуть бути включені до плати за зберігання.

Так оскільки зі змісту Акта приймання товару на відповідальне збереження № 1 від 30.11.2015 та Акта приймання товару на відповідальне збереження № 2 (на примірнику акту наявне виправлення з № 1 на № 2) від 30.11.2015 не вбачається погоджених сторонами умов щодо плати за зберігання, вимоги Товариства щодо відшкодування витрат на зберігання в даному випадку є безпідставні.

Натомість, суд зауважує, що Товариство не позбавлено права використати правовий інститут відшкодування збитків, завданих зберігачеві, передбаченого приписами статті 952 Цивільного кодексу України.

Частинами 3, 4 статті 13 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі № 909/636/16.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року). Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.

З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Згідно із статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі.

Судовий збір на підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись статтями 73-79, 86, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Південно-Західна залізниця" про виконання обов`язку в натурі шляхом передачі (повернення) товару зі зберігання задовольнити.

2. Зобов`язати Приватне акціонерне товариство «Леокон» (03061, Україна, місто Київ, вулиця Пост-Волинська, будинок, 5; ідентифікаційний ) передати Акціонерному товариству «Українська залізниця» товар придбаний на підставі договору № ПЗ/Е-151887/НЮ від 27.11.2015 та переданий на відповідальне зберігання згідно з актом приймання товару на відповідальне збереження №1 від 30.11.2015, а саме:

Розподільчий пристрій РУ-ЮкВ (1 секція) 3 алюмінієвою ошиновкою: Дві комірки з вакуумними вимикачами BB/TEL-10-20/630 - 2 шт.. трансформаторами струму ТПОЛУ-10 - 4шт.. роз`єднувачами РВЗ- 10/630 - 4шт. та релейним захистом РС80М2 - 2 ком-ти; Одна комірка з вимикачем навантаження NAL-12-6/170 - 1 шт., запобіжниками ПТ- 013-100-31,5 - 3 шт.; Одна комірка з роз`єднувачем РВЗ- 10/630 - 1 шт.; Дві торцеві панеліГОСТ 14693-90, п.2.5.1. ТУУ 27.1-04012000- 028:2013, п.п. 1.3.3, 1.3.4.1, 1.3.5.1-1.3.5.3, 1.3.8.2.1-2.13компл1
Розподільчий пристрій РУ-0.4кВ (1 секція) з алюмінієвою ошиновкою: Одна панель ввідна з автоматичним вимикачем Ін-2000а - 1 шт., роз`єднувачами РЕ-1945-11160, 2500а - 3 шт.: Чотири панелі лінійні з рубильниками РПС-4, 400а- 16 шт., запобіжники ППНИ-400 -48 шт., трансформаторами струму Т-0,66. 400/5 - 16 шт.; Панель секційна з роз`єднувачами РЕ- 1944- 11160, 2000а - 6 шт.. автоматичним вимикачем Ін-1600а - 1 шт.. блок АВР - 1 к- кт; Дві торцеві панелі.ТУУ 25642359.001-99, пп. 1.2.1. 1.3.12, 1.3.13, 2.4компл1

3. Зобов`язати Приватне акціонерне товариство «Леокон» (03061, Україна, місто Київ, вулиця Пост-Волинська, будинок, 5; ідентифікаційний ) передати Акціонерному товариству «Українська залізниця» товар придбаний на підставі договору № ПЗ/Е-151933/НЮ від 30.11.2015 та переданий на відповідальне зберігання згідно з актом приймання товару на відповідальне збереження №2 від 30.11.2015, а саме:

Розподільчий пристрій РУ-ІОкВ (2 секція) з алюмінієвою ошиновкою: Дві комірки з вакуумними вимикачами BB/TEL-10-20/630 - 2 шт., трансформаторами струму ТПОЛУ-10 - 4шт., роз`єднувачами РВЗ- 10/630 - 4шт. та релейним захистом РС80М2 - 2 ком-ти; Одна комірка з вимикачем навантаження NAL-12-6/170 - 1 шт.. запобіжниками ПТ- 013-100-31,5-3 шт.; Одна комірка з роз`єднувачем РВЗ- 10/630- 1 шт.; Дві торцеві панеліГОСТ 14693-90, п.2.5.1, ТУУ 27.1-04012000- 028:2013, п.п. 1.3.3, 1,3.4.1, 1.3.5.1- 1.3.5.3, 1.3.8.2.1-2.13компл.1
Розподільчий пристрій РУ-0.4кВ (2 секція) з алюмінієвою ошиновкою: Одна панель ввідна з автоматичним вимикачем Ін-2000а- 1 шт., роз`єднувачами РЕ-1945-11160, 2500а - 3 шт.; Чотири панелі лінійні з рубильниками РІІС-4. 400а- 16 шт., запобіжники ГІПНИ-400 - 48 шт., трансформаторами струму Т-0,66, 400/5 - 16 шт.; Панель секційна з роз`єднувачами РЕ- 1944- 11160, 2000а - 3 шт.: Дві торцеві панелі; Шинний міст - 1 шт. (згідно креслення Е1210314-ЕП2).ТУУ 25642359.001-99, пп. 1.2.1, 1.3.12. 1.3.13, 2.4компл.1

4. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "ЛЕОКОН" (03061, Україна, місто Київ, вулиця Пост-Волинська, будинок, 5; ідентифікаційний ) на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, місто Київ, вулиця Єжи Ґедройця, будинок, 5; ідентифікаційний ) 14 982,90 грн (чотирнадцять тисяч дев`ятсот вісімдесят дві гривні 90 копійок) судового збору.

5. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "ЛЕОКОН" (03061, Україна, місто Київ, вулиця Пост-Волинська, будинок, 5; ідентифікаційний ) у дохід державного бюджету 14 982,90 грн (чотирнадцять тисяч дев`ятсот вісімдесят дві гривні 90 копійок) судового збору.

6. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 07.02.2025.

СУДДЯ ВІКТОРІЯ ДЖАРТИ