ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2025 року м. ОдесаСправа № 916/5132/23
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:

головуючого судді Савицького Я.Ф.,

суддів: Богацької Н.С.,

Колоколова С.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Мельник Світлани Володимирівни

на рішення Господарського суду Одеської області

від 30 травня 2024 року (повний текст складено 30.05.2024)

у справі № 916/5132/23

за позовом: Акціонерного товариства Акцент-Банк

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Мельник Світлани Володимирівни

про стягнення 152 628,89 грн.,

суддя суду першої інстанції: Цісельський О.В.

місце винесення рішення: м. Одеса, проспект Шевченка, 29, Господарський суд Одеської області

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2023 Акціонерне товариство Акцент-Банк звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Мельник Світлани Володимирівни, в якій просить суд стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в розмірі 152628,89 грн, з яких: 107098,94 грн заборгованість за кредитом; 19545,47 грн заборгованість за процентами; 17484,48 грн заборгованість за винагородою; 1000,00 грн штрафу (фіксована складова); 7500,00 грн змінна складова).

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем умов укладеного між сторонами кредитного договору від 17.02.2021 №20.70. в частині повернення кредитних коштів, а також сплати процентів та винагороди банку за користування кредитом в повному обсязі та у визначені договором строки.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 30.05.2024 у справі №916/5132/23 (суддя Цісельський О.В.) позов - задоволено частково. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Мельник Світлани Володимирівни на користь Акціонерного товариства Акцент-Банк загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) в розмірі 107 098 грн. 94 коп., загальний залишок заборгованості за процентами в розмірі 19 545 грн. 47 коп., загальний залишок заборгованості за винагородою в розмірі 17 484 грн. 48 коп. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 534 грн. 53 коп. В решті позовних вимог відмовлено.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що бездіяльність відповідача у вигляді неповернення кредиту та несплати передбачених договором процентів та комісії суперечить нормам права та договору, враховуючи, що тягар доказування виконання зобов`язання в частині сплати заборгованості за кредитним договором в даному випадку покладено на відповідача, і останній не скористався правом подачі відзиву на спростування доводів позивача, не надав суду доказів погашення боргу, суд, перевіривши розрахунок позивача, дійшов висновку, що позивачем обґрунтовано заявлено до стягнення з відповідача основний борг у сумі 107098,94 грн, 19545,47 грн заборгованості за процентами та 17484,48 грн заборгованості за винагородою.

Разом з тим, місцевий господарський суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення 1000,0 грн штрафу (фіксована складова) та 7500,00 грн штрафу (змінна складова) задоволенню не підлягають з посиланням на п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та Указ Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022 за №64/2022, який був неодноразово продовжений і триває до цього часу.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Фізична особа-підприємець Мельник Світлана Володимирівна 24.06.2024 звернулась до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 30.05.2024 року у справі №916/5132/23 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Акцент-Банк до Фізичної особи-підприємця Мельник Світлани Володимирівни про стягнення 152 628,89 грн.

Скаржник зазначає, що суд першої інстанції не дослідив, що встановивши в Договорі умову про сплату винагороди за кредитне обслуговування, Банк збільшив свою економічну вигоду, не надаючи при цьому жодних додаткових послуг, окрім надання кредиту, що не відповідає вимогам чинного законодавства.

З огляду на що, скаржник вказує, що незаконною є встановлення винагороди за обслуговування кредиту, яка за своїм змістом передбачає компенсацію за рахунок позичальника дій Банку, які він здійснює на свою користь і які супроводжують кредит.

Скаржник зауважує, що в кредитному договорі від 17.02.2021 взагалі відсутні відомості щодо сплати за винагороду за кредитне обслуговування у розмірі 0,79 %.

Також, скаржник вказує, що судом першої інстанції не було досліджено, що нарахування відсотків припиняється після пред`явлення до позичальника вимоги про погашення заборгованості на підставі ст.1050 ЦК україни.

За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, оформленого протоколом від 24.06.2024, для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Савицького Я.Ф., суддів: Богацької Н.С., Колоколова С.І.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 01.07.2024 апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Мельник Світлани Володимирівни на рішення Господарського суду Одеської області від 30.05.2024 у справі №916/5132/23 залишено без руху. Встановлено Фізичній особі-підприємцю Мельник Світлані Володимирівні строк для усунення недоліків, виявлених при поданні апеляційної скарги, шляхом надання до суду доказів сплати судового збору у розмірі 4026,00 грн. та доказів надсилання апеляційної скарги позивачу Акціонерному товариству Акцент-Банк листом з описом вкладення, протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

05.07.2024 від Фізичної особи-підприємця Мельник Світлани Володимирівни до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги на рішення Господарського суду Одеської області від 30.05.2024 у справі №916/5132/23 до якої додані докази сплати судового збору та фіскальний чек Укрпошти від 04.07.2024 в якості доказів надсилання апеляційної скарги позивачу.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 10.07.2024 продовжено Фізичній особі-підприємцю Мельник Світлані Володимирівні процесуальний строк на усунення недоліків апеляційної скарги, встановлений ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 01.07.2024. Встановлено Фізичній особі-підприємцю Мельник Світлані Володимирівні строк для усунення недоліків апеляційної скарги шляхом надання до суду апеляційної інстанції доказів надсилання апеляційної скарги позивачу Акціонерному товариству Акцент-Банк листом з описом вкладення протягом 5-ти днів з дня вручення копії даної ухвали.

16.07.2024 від Фізичної особи-підприємця Мельник Світлани Володимирівни до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги на рішення Господарського суду Одеської області від 30.05.2024 у справі №916/5132/23 до якої додані докази надсилання апеляційної скарги позивачу Акціонерному товариству Акцент-Банк листом з описом вкладення.

Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.07.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Мельник Світлани Володимирівни на рішення Господарського суду Одеської області від 30.05.2024 у справі №916/5132/23. Крім того, відповідно до даної ухвали, розгляд справи здійснюється у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

06.08.2024 від Акціонерного товариства АКЦЕНТ-БАНК до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач не погоджується з доводами останньої, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Апеляційний суд враховує, що відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Разом з цим Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.

Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід вважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Європейського суду з прав людини у справах Савенкова проти України від 02.05.2013, Папазова та інші проти України від 15.03.2012).

Європейський суд щодо тлумачення положення розумний строк в рішенні у справі Броуган та інші проти Сполученого Королівства роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

З огляду на зазначене, з метою повного, об`єктивного та всебічного розгляду апеляційної скарги, враховуючи обставини, пов`язані зі запровадженням в Україні воєнного стану постійні тривали повітряні тривоги, відключення електропостачання та інші чинники тощо; приймаючи до уваги навантаження суду, перебування членів апеляційної колегії у відпустках та лікарняних, принцип незмінності складу суду, а також з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця Мельник Світлани Володимирівни розглядається поза межами строку, встановленого статтею 273 Господарського процесуального кодексу України, але, у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій і вирішення справи.

Статтею 269 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи та вимоги апеляційної скарги, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 17.02.2021 між Акціонерним товариством Акцент-Банк (банк, позивач) та Фізичною особою-підприємцем Мельник Світланою Володимирівною (позичальник, відповідач) укладений кредитний договір №20.70., відповідно до якого банк за наявності вільних грошових коштів зобов`язується надати позичальнику кредит у вигляді згідно з п.А.1 цього договору, з лімітом та на цілі, зазначені у п.А.2 цього договору, не пізніше 5 днів з моменту, зазначеного у третьому абзаці п.2.1.2 цього договору, в обмін на зобов`язання позичальника щодо повернення кредиту, сплати процентів, винагороди, в обумовлені цим договором терміни. Строковий кредит (далі - кредит) надається банком у безготівковій формі шляхом перерахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника з подальшим перерахуванням за цільовим призначенням.

Розділом А договору визначені наступні істотні умови кредитування, зокрема:

- вид кредиту: строковий кредит;

- ліміт цього договору: 150000,00 грн на фінансування поточної діяльності (п. А.2);

- термін повернення кредиту: 16 лютого 2024; позичальник здійснює погашення кредиту та процентів щомісячно ануїтетними (однаковими платежами в розмірі та в строки згідно з графіком платежів (додаток №1 цього договору); ануїтетний платіж включає в себе погашення частини основної суми кредиту та процентів за його користування; щомісячний ануїтетний платіж розраховується за формулою: сума щомісячного ануїтетного платежу = сума кредиту за договором*((1+процентна ставка за місяць) строк кредитування (міс.)*процентна ставка за місяць)/((1+процентна ставка за місяць) строк кредитування (міс.)-1); сума щомісячного платежу за % = (залишок заборгованості за кредитом*річна процентна ставка/кількість днів поточного року)*кількість днів в місяці, який передує сплаті ануїтетного платежу; сума щомісячного платежу за основним боргом = сума щомісячного погашення кредиту-сума щомісячного платежу за %.

Згідно зі ст.ст. 212, 651 Цивільного кодексу України (далі - ЦКУ) у випадку порушення позичальником будь-якого із зобов`язань, передбачених цим договором, банк на свій розсуд, починаючи з 31-го дня порушення будь-якого із зобов`язань, має право змінити умови цього договору, встановивши інший термін повернення кредиту. При цьому банк направляє позичальнику письмове повідомлення із зазначенням дати терміну повернення кредиту. У випадку непогашення позичальником заборгованості за цим договором у термін, зазначений у повідомленні, уся заборгованість, починаючи з наступного дня дати, зазначеної у повідомленні, вважається простроченою. У випадку погашення заборгованості у період до закінчення 30 днів (включно) з моменту порушення будь-якого із зобов`язань, кінцевим терміном повернення кредиту є 16 лютого 2024 року (п. А3);

- рахунки для обслуговування кредиту: НОМЕР_1 (в гривнях), отримувач: АТ А-Банк, МФО 307770. код ЄДРПОУ/ код ІПН НОМЕР_2 (п. А.4);

- за користування кредитом позичальник сплачує фіксовані проценти у розмірі 20,90% річних (п. А.6);

- нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно, виходячи з фактичних залишків заборгованості за позичковим рахунком, фактичної кількості днів у місяці, 360 днів у році, та процентної ставки, передбаченої договором, при цьому день видачі та день повернення кредиту вважаються одним днем (метод визначення днів для нарахування процентів факт/360); якщо ануїтетами платіж не буде здійснено у відповідну дату згідно з графіком платежу, то заборгованість за кредитом та/або процентами вважається простроченою на наступний день (п. А.8);

- позичальник щомісячно сплачує банку винагороду за кредитне обслуговування у розмірі 0,79% (нуль цілих сімдесят дев`ять сотих) від суми зазначеного у п. А.2 цього договору ліміту у поточну дату сплати процентів; сплата винагороди здійснюється у гривні; розрахунок здійснюється щоденно; нарахування винагороди здійснюється у дату сплати (п. А.10).

За умовами пп. 2.1.1, 2.1.2 договору, банк зобов`язується: відкрити для обслуговування кредиту рахунки, зазначені у п.А4 цього договору; надати кредит шляхом перерахування кредитних коштів позичальнику на цілі, відмінні від платежів на сплату судових витрат, у межах суми, обумовленої п.1.1 цього договору, а також за умови виконання позичальником зобов`язань, передбачених п.2.2.12 цього договору.

Згідно з п.п. 2.2.1-2.2.3, 2.2.5 договору позичальник зобов`язується використовувати кредит на цілі та у порядку, передбаченому п.1.1 цього договору; сплатити проценти за користування кредитом відповідно до п.п. 4.1, 4.2, 4.3 цього договору; повернути кредит у терміни, встановлені п.п. 1.2, 2.2.14, 2.3.2 цього договору; сплатити банку винагороду відповідно до п.п. 2.3.5, 4.4, 4.5, 4.6, 4.13 цього договору.

Пунктом 2.3.2 договору передбачено, що при настанні будь-якої з наступних подій, зокрема, порушенні позичальником будь-якого із зобов`язань, передбачених умовами цього договору, у т.ч. у випадку порушення цільового використання кредиту банк, на свій розсуд, має право змінити умови цього договору - зажадати від позичальника дострокове повернення кредиту, сплати процентів за його користування, виконання інших зобов`язань за цим договором у повному обсязі шляхом відправлення повідомлення. Зазначеним пунктом договору сторонами врегульовано, що згідно зі ст.ст.212, 611, 651 ЦК України за зобов`язаннями, терміни виконання яких не наступили, терміни вважаються такими, що наступили, у зазначену у повідомленні дату, в яку позичальник зобов`язується повернути банку суму кредиту у повному обсязі, проценти за фактичний строк користування, повністю виконати інші зобов`язання за цим договором.

Банк, незалежно від настання термінів виконання зобов`язань позичальником за цим договором, має право вимагати дострокового повернення суми кредиту, сплати процентів та винагород, при настанні умов, передбачених п.2.3.2 цього договору або порушення позичальником вимог п.1.1 цього договору в частині вимог щодо цільового використання кредитних коштів, або у випадку зменшення розміру активів позичальника на 30 і більше процентів у порівнянні з розміром його активів, зазначених у відповідній річній звітності за попередній рік (п.2.3.8 договору).

За положеннями п.п. 4.1-4.6 договору за користування кредитом у період з дати списання коштів з позичкового рахунку до дати погашення кредиту згідно з п.п. 1.2, 2.2.3, 2.2.14, 2.3.2, 2.4.1 цього договору позичальник сплачує проценти у розмірі, зазначеному у п.А.6 цього договору. У випадку встановлення банком у порядку, передбаченому п.2.3.12 цього договору, зменшеної процентної ставки, умови цього пункту вважаються скасованими з дати встановлення зменшеної процентної ставки.

Відповідно до ст. 212 ЦКУ у випадку порушення позичальником будь-якого із зобов`язань, передбачених п.п. 1.2, 2.2.3, 2.2.14, 2.3.2, 2.4.1 цього договору, позичальник сплачує банку проценти у розмірі, зазначеному у п.А.7 цього договору (за винятком випадку реалізації банком права зміни умов цього договору, встановленого п.А.3 цього договору).

Сплата процентів за користування кредитом, передбачених п.п. 4.1, 4.2 цього договору, здійснюється згідно до п.А.8 цього договору. Якщо повне погашення кредиту здійснюється у дату, відмінну від зазначеної у цьому пункті, то останньою датою погашення процентів, розрахованих від попередньої дати погашення до дня фактичного повного погашення кредиту, є дата фактичного погашення кредиту.

Позичальник сплачує банку винагороду за відкриття позичкового рахунку згідно з п.А.9 цього договору. Позичальник сплачує банку винагороду за кредитне обслуговування згідно з п.А.10 цього договору. Позичальник сплачує банку винагороду за управління фінансовим інструментом згідно з п.А.11 цього договору.

У випадку, якщо дата погашення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки згідно з цим договором припадає на вихідний або святковий день, зазначені платежі повинні бути здійснені у банківський день, що передує вихідному або святковому дню; у випадку, якщо дата погашення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки згідно з цим договором припадає на вихідний або святковий день та позичальник має відкриті в банку поточні рахунки, позичальник має право в порядку та на умовах, передбачених пп.2.4.3, 2.4.4 цього договору, здійснити погашення кредиту та/або процентів за його користування у відповідний вихідний або святковий день (п.4.7 договору).

Пунктами 5.2, 5.3, 5.8 договору передбачено, що: у випадку порушення позичальником будь-якого із зобов`язань, передбачених п.п.2.2.7, 2.2.8., 2.2.11, 2.2.13, 4.9, 7.1 цього договору позичальник сплачує банку за кожен випадок порушення штраф у розмірі 2% від суми отриманого кредиту; банк має право застосувати штраф у розмірі 25% від суми кредиту, використаної позичальником не за цільовим призначенням; у випадку порушення позичальником термінів платежів по будь-якому із грошових зобов`язань передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, що спричинило звернення банку до судових органів, позичальник сплачує банку штраф, що розраховується за наступною формою: 1000,00 грн + 5% від суми встановленого у п. А.2 цього договору ліміту на цілі, відмінні від платежів для сплати за реєстрацію предметів застави у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

Пунктами 6.1-6.3 договору визначено, що: договір вважається укладеним з моменту підписання його сторонами; у частині п.4.4 цього договору він набуває чинності з моменту підписання цього договору, в решті частин з моменту надання позичальником розрахункових документів на використання кредиту у межах зазначених у них сум, та діє в обсязі перерахованих коштів до повного виконання зобов`язань сторонами за цим договором; договір може бути змінений або розірваний за ініціативою однієї зі сторін у встановленому законом та цим договором порядку.

Додатком 1 до договору, який є невід`ємною його частиною, сторонами погоджено графік погашення, у якому визначено: термін повернення частини кредиту та сплати процентів за відповідний розрахунковий період; розмір частини кредиту, що підлягає поверненню у відповідну дату; сума процентів, що підлягає сплаті у відповідну дату; сума комісійних винагород; сума кредиту, проценти та комісія, що підлягають сплаті разом.

Відповідно до Графіку погашення кредиту, відповідач мав здійснювати погашення кредиту протягом 36 місяців до 16.02.2024 року рівними платежами по 6846,28 грн (включає повернення частини кредиту, проценти та винагороду у відповідну дату).

Договір та додаток № 1 до нього підписані сторонами без зауважень та заперечень.

Матеріали справи свідчать, що на виконання умов укладеного договору, позивач надав відповідачу кредит у розмірі 150000,00 грн, що підтверджується меморіальним ордером №TR.16830456.27142.64999 від 17.02.2021 із призначенням платежу: видача кредиту згідно договору №20.70. від 17/02/2021.

У виписці з особового рахунку відповідача за період з 17.02.2021 по 13.10.2023 відображено, зокрема надходження коштів на погашення кредиту та їх розподіл на сплату заборгованості за тілом кредиту, відсотках, комісії (у тому числі прострочених).

Як зазначає позивач, відповідач свої зобов`язання за договором в частині повернення кредиту, сплати процентів та винагороди у встановлені графіком терміни не здійснював, у зв`язку із чим, АТ Акцент-Банк на зареєстровану адресу відповідача направив вимогу від 19.09.2023, в якій просив погасити банку всю поточну заборгованість за наявним кредитом у розмірі 142193,22 грн до 26.09.2023.

Направлення відповідної вимоги підтверджується описом вкладення у цінний лист, списком згрупованих відправлень та відповідним фіскальним чеком від 21.09.2023.

Невиконання відповідачем вимоги щодо повного погашення заборгованості за кредитним договором стала підставо звернення Акціонерного товариства АКЦЕНТ-БАНК з відповідним позовом до господарського суду.

Проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при винесені рішення, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступних висновків.

Предметом спору у даній справ є майнова вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за Кредитним договором.

За положеннями ч.1, п.1 ч.2 ст.11 Цивільного Кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

В силу ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ст. 526 Цивільного Кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Визначення поняття зобов`язання міститься у частині першій статті 509 Цивільного кодексу України, за якою зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Приписами ст. 207 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є умови про предмет договору, а також ті, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 639 Цивільного кодексу України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Згідно зі ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч. 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суми позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої якості.

Згідно із ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України).

Аналізуючи вищенаведені приписи законодавства, судова колегія наголошує на тому, що у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Водночас, за приписами ст.ст. 610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Враховуючи презумпцію правомірності договору, колегія суддів звертає увагу, що відповідний кредитний договір сторонами не оскаржувався, тому, він є дійсним.

Тобто, жодних обставин, які звільняють сторони від виконання своїх обов`язків за договором не існує.

Щодо позовних вимог Банку про стягнення з відповідача загального залишку заборгованості за тілом кредиту у розмірі 107098,94 грн судова колегія зазначає наступне.

Так, відповідно до умов п. 4.9. договору визначено, що зобов`язання за цим договором, у тому числі строк виконання яких не наступив виконуються у такій послідовності: кошти отримані від позичальника, а також від інших уповноважених органів/осіб для погашення заборгованості за цим договором, перш за все спрямовуються для відшкодування витрат/збитків Банку згідно із пп. 2.2.13, 2.3.13 цього договору, далі для погашення неустойки згідно із розділом 5 цього договору, далі простроченої винагороди, далі винагороди, далі прострочених процентів, далі процентів, далі простроченого кредиту, далі кредиту.

Статтями 6 і 627 Цивільного кодексу України передбачено свободу договору, що полягає в тому, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Необхідно зазначити, що свобода договору передбачає не лише право сторін вільно виявляти волю на вступ у договірні відносини, але включає також можливість визначати зміст договору, у тому числі і визначати способи забезпечення договірних зобов`язань та гарантії прав сторін. Саме така свобода обмежується рамками чинних нормативних актів, звичаїв ділового обороту, а дії сторін повинні відповідати вимогам розумності, добросовісності та справедливості.

Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб`єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначати умови такого договору. Однак під час укладання договору, визначаючи його умови, сторони повинні дотримуватись нормативно-правових актів.

Частиною 4 ст. 179 Господарського кодексу України зазначено, що при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: - вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству; - примірного договору, рекомендованого органом управління суб`єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст; - типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови; - договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб`єктів, коли ці суб`єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту. Тобто Господарський кодекс України також передбачає широку свободу сторін при укладенні господарських договорів, з урахуванням того, що суб`єкти господарювання є рівними за своїм правовим статусом.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України, ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України). При цьому, законодавець передбачив, що спрямування сторін договору має презюмувати безперечне виконання договірних зобов`язань.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги чинного законодавства та те, що між Банком та позичальницею узгоджено порядок черговості зарахування сплачених позичальницею коштів в рахунок повернення кредитних коштів позичальнику умовами укладеного між ними в добровільному порядку, без заперечень та зауважень договору, сума заборгованості позичальниці за основним тілом кредиту у розмірі 107098,94 грн, заявлена Банком до стягнення, у відповідності до принципу «свободи договору», яким визначено, що такі загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу, є правомірною, з огляду на що висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в цій частині скасування або зміни не потребує.

Щодо позовних вимог Банку про стягнення з Фізичної особи-підприємця Мельник Світлани Володимирівни 19545,47 грн загального залишку заборгованості за процентами відповідно до умов укладеного кредитного договору, судова колегія зазначає таке.

За положеннями ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч. 1, ч. 3 ст. 1049 Цивільного кодексу України).

Разом з тим, судовою колегією з матеріалів справи, а саме з умов спірного договору встановлено, що за користування кредитом позичальник сплачує фіксовані проценти у розмірі 20,90% річних (п. А.6) та нарахування процентів за користування кредитом здійснюється щоденно, виходячи із фактичних залишків заборгованості за позичковим рахунком, фактичної кількості днів у місяці, 360 днів у році, та процентної ставки, передбаченої договором (п. А8).

Банк, звертаючись до місцевого господарського суду з позовом про стягнення з відповідача грошових коштів надав суду розрахунок загального залишку заборгованості за процентами, здійснений Банком станом на 30.09.2023 в розмірі 19545,47 грн у зв`язку із невиконанням позичальницею свого обов`язку по поверненню кредитних коштів.

Водночас, як встановлено судом апеляційної інстанції, Банк 19.09.2023 на адресу позичальника скерував вимогу, в якій просив погасити всю поточну заборгованість за наявним кредитним договором у розмірі 142193,22 грн., з яких, загальний залишок заборгованості за тілом кредиту складає 107098,94 грн., залишок заборгованості за поточними процентами складає 398,53 грн., залишок заборгованості за процентами, нарахованими на залишок простроченої заборгованості за кредитом складає 18396,27 грн., залишок заборгованості по комісії 16299,48 грн.

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у постанові від 18.09.2020 у справі №916/4693/15 зазначила, що пред`явлення кредитором вимоги про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором фактично змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення кредитора з такою достроковою вимогою до позичальника в порядку ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України вважається, що строк виконання кредитного договору в повному обсязі є таким, що настав. При цьому у разі пред`явлення до позичальника вимоги в порядку ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України право кредитора нараховувати передбачені кредитним договором відсотки за користування кредитом припиняється, а кредитор втрачає право нараховувати відсотки після настання терміну повернення, який зазначений ним у відповідному повідомленні/претензії на адресу боржника, оскільки такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови виконання основного зобов`язання з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом, змінив порядок і строк його виконання, припинив подальше кредитування позичальника, змінив строк дії кредитної лінії та термін повернення кредиту.

Отже, зважаючи на те, що відповідно до вимоги про дострокове повернення кредиту від 19.09.2023 Банком встановлено строк для сплати заборгованості до 26.09.2023, судова колегія вважає необґрунтованим розрахунок позивача про заборгованість відповідача в частині нарахованих Банком процентів за користування кредитними коштами станом на 30.09.2023, згідно з яким прострочена заборгованість за процентами складає 19545,47 грн, та вважає належною обґрунтованою сумою до стягнення з позичальника у розмірі 18794,80 грн., підтвердженою арифметично вірним розрахунком Банку в цій частині станом на 19.09.2023..

З огляду на зазначене, судова колегія вважає, що висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь Банку процентів у загальній сумі 19545,47 грн є помилковим, оскільки у даному разі до стягнення належить сума у розмірі 18794,80 грн., з відмовою в іншій частині.

Щодо позовних вимог Банку про стягнення з відповідача загального залишку заборгованості за винагородою у розмірі 17484,48 грн. судова колегія зазначає таке.

З матеріалів справи вбачається, що згідно п. А10 укладеного між Банком та ФОП Мельник С.В. договору, позичальник щомісячно сплачує Банку винагороду за кредитне обслуговування у розмірі 0,79% від суми зазначеного у п.А.2 цього договору ліміту у поточну дату сплати процентів. Сплата винагороди здійснюється у гривні. Розрахунок здійснюється щоденно. Нарахування винагороди здійснюється у дату сплати.

Позичальник сплачує Банку винагороду за кредитне обслуговування згідно з п.А.10 цього договору (п. 4.5 договору).

Колегією суддів встановлено, що заперечень щодо викладених у п. А.10, 4.5 кредитного договору умов оплати винагороди Банку у визначеному відсотковому розмірі ані під час укладення договору, ані під час дії договору відповідач не висловлювала, питання про зміну умов такого договору не ініціювала, що свідчить про те, що на час укладення договору позичальниці була зрозуміла формула розрахунку винагороди Банку.

Більш того, як встановлено судами у даній справі, кредитний договір від 17.02.2021 №20.70. на час подання Банком позову був чинним і недійсними у встановленому законом порядку його умови в цілому або в частині не визнавалися.

Банком було надано деталізований розрахунок винагороди, здійснений кредитором відповідно до умов кредитного договору станом і на 30.09.2023 року, і на 19.09.2023 року.

Проте, оскаржуючи рішення місцевого господарського суду в цій частині скаржник посилається на те, що нарахуванням, окрім процентів за користування кредитом, винагороди на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» у даному разі порушується принцип справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства, що передбачено ст. 3 Цивільного кодексу України.

Однак, судова колегія не погоджується з такою позицією скаржника, оскільки, виходячи з поняття «банківська комісія», узгоджена у спірному договорі між його контрагентами «винагорода» це винагорода за здійснення банком банківських операцій.

Правова основа комісійної винагороди за банківські послуги - це договір, за яким одна сторона банк зобов`язується здійснювати банківські операції від свого імені в інтересах клієнтів, які, у свою чергу, беруть на себе зобов`язання за здійснення цих операцій сплачувати на користь банку комісійну винагороду за банківські послуги згідно з банківськими тарифами.

Банк зобов`язаний надавати ці послуги на найвигідніших для клієнта умовах, відповідає за якість і оперативність здійснених операцій.

Комісійну винагороду за банківські послуги визначають згідно з тарифами у відсотках до суми операції. Банки залишають за собою право доповнювати тарифи без попереднього повідомлення клієнтів, а також змінювати їх з наступним повідомленням. Тарифи використовують тільки щодо операцій, які здійснюються у звичайному порядку. Банк залишає за собою право брати спеціальну комісійну винагороду за банківські послуги, якщо виконання операцій потребує додаткових робіт або в разі виникнення надзвичайних ситуацій. Комісійну винагороду за банківські послуги стягують у будь-якій вільно конвертованій валюті за курсом американського долара або в національній валюті.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-1383/2010 зроблено висновок, що ст. 204 Цивільного кодексу України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Верховний Суд у постанові від 17.01.2024 року у справі № 904/7260/21 виснував, що Цивільний кодекс України імперативно не визнає оспорюваний правочин недійсним, а лише допускає можливість визнання його таким у судовому порядку. Оспорюваний правочин може бути визнаний судом недійсним за вимогою однієї із сторін або іншої заінтересованої особи (за доведеності порушеного права такої особи), якщо під час вирішення відповідного спору буде доведено наявність визначених законодавством підстав недійсності правочину (аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у складі суддів судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду, викладену у постанові від 25.05.2022 року у справі № 904/5314/20).

Відтак, зважаючи на те, що під час розгляду судом даної справи відповідач не заперечувала проти факту невиконання нею зобов`язань по поверненню кредитних коштів, питання щодо недійсності окремих пунктів договору кредитування не ставилося перед судом першої інстанції з її боку шляхом звернення до суду або з зустрічним позовом, або з окремим позовом, з урахуванням тих обставин, що кредитний договір від від 17.02.2021 №20.70. є чинним і недійсним у встановленому законом порядку не визнавався, суд апеляційної інстанції зазначає про те, що позичальник погодила з Банком умови договору щодо сплати винагороди, які встановили для неї відповідні зобов`язання щодо сплати такої винагороди з урахуванням загальних принципів цивільного законодавства.

Також суд апеляційної інстанції зазначає, що незгода позичальника з умовою договору про нарахування та сплату винагороди, за відсутності зауважень щодо змісту та умов договору під час його укладення та підписання змін до нього, не є підставою для визначення умов договору такими, що не підлягають виконанню (нікчемними) під час вирішення спору про стягнення заборгованості за цим договором, в тому числі розгляду заяв про грошові вимоги до боржника, оскільки таке суперечить принципам цивільного законодавства.

В той же час, як визначено судом касаційної інстанції у низці постанов, ухвалених у подібних правовідносинах, нерозуміння природи договору, складність розрахунку не звільняє сторони від обов`язку його виконання та підписавши кредитний договір, позичальник надав свою згоду на оплату усіх зазначених у них платежів (процентів та винагороди), які були визначені за взаємною згодою сторін та недійсними не визнані.

Разом з тим, колегія суддів зауважує, що місцевий господарський суд дійшов помилкового висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь Банку винагороди у розмірі17484,48, оскільки, знову ж таки, відповідно до вимоги про дострокове повернення кредиту від 19.09.2023 Банком встановлено строк для сплати заборгованості до 26.09.2023, з огляду на що строк зобов`язань позичальниці є таким, що настав саме на дату 19.09.2023.

За таких обставин, судова колегія вважає необґрунтованим розрахунок позивача про заборгованість відповідачки в частині нарахованої Банком винагороди за користування кредитними коштами станом на 30.09.2023, згідно з яким така винагорода 17484,48 грн та зазначає, що належною сумою винагороди до стягнення з позичальниці є 16299,48 грн., визнає її доведеною та обґрунтованою, а розрахунок заборгованості в цій частині станом на 19.09.2023 арифметично правильним.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідачки на користь Банку винагороди у загальній сумі 17484,48 грн є помилковим, оскільки у даному разі до стягнення належить сума у розмірі 16299,48 грн, з відмовою в іншій частині.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 1000 грн штрафу (фіксована складова) та 7500 грн штрафу (змінна складова) на підставі п. 5.8 договору.

17.03.2022 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» № 2120-IX від 15 березня 2022 року. Його положення переважно регулюють питання оподаткування, але низка його норм стосується питань кредитування та іпотеки, встановлюючи нові правила, що підлягають застосуванню під час дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування.

Цим законом було змінено розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України та доповнено його пунктом 18, що встановлює нові правила звільнення позичальника від відповідальності в разі прострочення виконання ним своїх зобов`язань.

Так, у відповідності до п. 18 Перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

При цьому, колегія суддів вважає слушними застосування положення п. 18 Перехідних положень Цивільного кодексу України в частині стягнення штрафних санкцій з огляду на те, що зазначені штрафи Банком фактично були нараховані в період дії воєнного стану.

Відтак, враховуючи приписи п. 18 Перехідних положень Цивільного кодексу України, який є чинним, та обов`язковим для суб`єктів спірних правовідносин, відсутні правові підстави для нарахування та стягнення з відповідача штрафів у визначеному Банком розмірі.

За таких обставин вимога позивача про стягнення з відповідача штрафів у розмірі 8500 грн., а саме: 1000,00 грн. - штрафу (фіксована складова), 7500 грн. - штрафу (змінна складова) є безпідставною та такою, що не потребує задоволення в силу вимог закону.

Відтак, висновок суду першої інстанції в цій частині є законним та обгрунтованим.

Отже, за наслідками апеляційного перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції, судова колегія дійшла висновку про те, що обґрунтованими позовними вимогами Банку про стягнення Фізичної особи-підприємця Мельник Світлани Володимирівни грошових коштів за кредитним договором є: 107098,94 грн загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 18794,80 грн загальний залишок заборгованості за процентами; 16299,48 грн загальний залишок заборгованості за комісійною винагородою; в іншій частині позовних вимог Банку належить відмовити.

З огляду на викладене вище, колегія суддів зазначає про те, що доводи та вимоги апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Мельник Світлани Володимирівни частково знайшли своє підтвердження під час перегляду справи №916/5132/23 апеляційним господарським судом, в той же час рішення місцевого господарського суду у даній справі потребує часткового скасування з ухваленням нового судового рішення судом апеляційної інстанції про часткове задоволення позовних вимог Акціонерного товариства «Акцент-Банк».

Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Обґрунтованим визнається рішення суду, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ч.1 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: нез`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Під час перегляду оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції встановлено обставини, які є підставою для часткового скасування рішення суду першої інстанції у даній справі.

За таких обставин, Південно-західний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця Мельник Світлани Володимирівни підлягає частковому задоволенню, а рішення Господарського суду Одеської області від 30.05.2024 у справі №916/5132/23 частковому скасуванню з ухваленням судом апеляційної інстанції нового рішення про часткове задоволення позовних вимог Акціонерного товариства «Акцент Банк» до Фізичної особи-підприємця Мельник Світлани Володимирівни про стягнення грошових коштів за кредитним договором.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на сторони пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Керуючись ст. 129, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Мельник Світлани Володимирівни на рішення Господарського суду Одеської області від 30.05.2024 у справі №916/5132/23 задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Одеської області від 30.05.2024 у справі №916/5132/23 скасувати частково.

Викласти резолютивну частину рішення Господарського суду Одеської області від 30.05.2024 у справі №916/5132/23 у наступній редакції:

«Позов - задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Мельник Світлани Володимирівни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства Акцент-Банк (вул. Батумська, № 11, м. Дніпро, 49074, ) загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) в розмірі 107 098 (сто сім тисяч дев`яносто вісім) грн 94 коп, загальний залишок заборгованості за процентами в розмірі 18794 (вісімнадцять тисяч сімсот дев`яносто чотири) грн 80 коп, загальний залишок заборгованості за винагородою в розмірі 16299 (шістнадцять тисяч двісті дев`яносто дев`ять) грн 48 коп та витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 533 (дві тисячі п`ятсот тридцять три) грн. 70 коп.

В решті позовних вимог відмовити.»

Стягнути з Акціонерного товариства Акцент-Банк (вул. Батумська, № 11, м.Дніпро, 49074, ) на користь Фізичної особи-підприємця Мельник Світлани Володимирівни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 275 (двісті сімдесят п`ять) грн 38 коп.

Доручити Господарському суду Одеської області видати відповідні накази.

Постанова відповідно до вимог ст. 284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Савицький Я.Ф.

Суддя Богацька Н.С.

Суддя Колоколов С.І.