ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2025 року

м. Київ

cправа № 914/1025/24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Багай Н. О. - головуючого, Дроботової Т. Б., Чумака Ю. Я.,

секретар судового засідання - Письменна О. М.,

за участю представників сторін:

позивача - Пилип`як Х. І. (самопредставництво, в режимі відеоконференції),

відповідача - Безвенюка В. В. (адвоката, в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Львівської міської ради

на постанову Західного апеляційного господарського суду від 09.10.2024 (колегія суддів: Желік М. Б. - головуючий, Орищин Г. В., Галушко Н. А.) та рішення Господарського суду Львівської області від 11.07.2024 (суддя Ділай У. І.) у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ромзен"

до Львівської міської ради

про визнання укладеним договору оренди землі,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Ромзен" (далі - ТОВ "Ромзен") звернулося до господарського суду з позовом до Львівської міської ради з вимогою про визнання укладеним договору оренди землі на запропонованих позивачем умовах, зокрема в редакції, долученій до листа-повідомлення від 18.10.2023 № 01.10-23.

1.2. ТОВ "Ромзен", обґрунтовуючи позовні вимоги, посилалося на те, що з метою використання свого переважного права на укладення договору оренди землі на новий строк звернулося до відповідача з листом-повідомленням від 18.10.2023 № 01.10-23, до листа-повідомлення додало проект договору оренди землі. Відповідач отримав лист-повідомлення з додатками 23.10.2023 в межах 30-денного строку до закінчення строку дії чинного договору оренди землі, проте відповіді на цей лист-повідомлення позивач не отримав. Позивач зазначав, що він як орендар продовжує користуватися земельною ділянкою і сплачує орендну плату.

2. Короткий зміст судових рішень

2.1. Згідно з рішенням Господарського суду Львівської області від 11.07.2024, яке залишене без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 09.10.2024 у справі № 914/1025/24, позов ТОВ "Ромзен" задоволено.

Визнано укладеним договір оренди землі на запропонованих позивачем умовах, зокрема в редакції, долученій до листа-повідомлення від 18.10.2023 № 01.10-23.

2.2. Суд першої інстанції зазначив, що перебування у власності позивача будівлі, яка розташована на земельній ділянці (кадастровий номер :02:002:0098), а також прийняття Львівською міською радою ухвали від 07.10.2021 № 1436 "Про затвердження ТзОВ "Ромзен" проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання земельної ділянки на вул. Дністерській, 1-а" свідчать про те, що укладення договору оренди є обов`язковим для сторін.

Суд першої інстанції встановив, що позивач звертався до відповідача з листами-повідомленнями про намір оформити право оренди земельної ділянки, на якій розташований об`єкт нерухомості належний позивачу. Натомість відповідач не надав протоколу розбіжностей до проекту договору.

Посилаючись на положення Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", суд першої інстанції виснував, що саме під час пленарного засідання міської ради відповідач зобов`язаний був або надати відповідний дозвіл за заявою позивача або надати мотивовану відмову в його наданні. Тому суд першої інстанцій зазначив, що листи директора департаменту містобудування Тараса Кубая від 07.08.2023 № 2-14729-Л-24 та від 26.12.2023 № 2403-вих-157741, за змістом яких відмовлено у задоволенні звернення ТОВ "Ромзен" щодо оформлення права оренди земельної ділянки, не є належними доказами, які підтверджують розгляд звернення позивача щодо укладення договору оренди землі на новий строк; вказані листи не є тим законним рішенням, яке би відповідало вказаним вимогам закону. Окрім того, як установив суд першої інстанції, відповідач не надав належних доказів направлення зазначених листів.

Тому суд першої інстанції зазначив, що бездіяльність відповідача щодо розгляду звернення позивача є порушенням "правомірних очікувань" ТОВ "Ромзен" на отримання в оренду земельної ділянки в порядку, встановленому чинним законодавством України. Тому суд першої інстанції визнав позовні вимоги ТОВ "Ромзен" обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

2.3. Суд апеляційної інстанції зазначив, що підставою для задоволення позовних вимог ТОВ "Ромзен" у повному обсязі є: правомірність та добросовісність поведінки орендаря, яка полягала у зверненні до орендодавця в межах визначеного договором оренди землі від 25.11.2021 строку з офертою, тобто з проектом договору, в порядку реалізації переважного права на укладення договору; відповідність приписам закону проекту договору оренди землі; дотримання позивачем порядку реалізації наданого права в межах орендних правовідносин; належне використання земельної ділянки згідно із цільовим призначенням; відсутність заборгованості зі сплати орендних платежів; знаходження на земельній ділянці об`єкта нерухомості, що зареєстрований на праві власності за позивачем; порушення відповідачем обов`язку (ухилення) від добросовісного проведення переговорів.

3. Короткий зміст касаційної скарги та заперечень на неї

3.1. Львівська міська рада, не погодившись із судовими рішеннями, звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Львівської області від 11.07.2024 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 09.10.2024 у справі № 914/1025/24 та закрити провадження у справі.

3.2. Львівська міська рада, звертаючись із касаційною скаргою, посилається на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Скаржник зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування статті 33 Закону України "Про оренду землі", статті 122 Земельного кодексу України у їх взаємозв`язку, з урахуванням змін, внесених Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення механізму протидії рейдерству".

Львівська міська рада також посилається на те, що оскаржувані судові рішення ухвалені з порушенням норм процесуального права. Львівська міська рада вважає, що цей спір слід розглядати в порядку адміністративного судочинства. Обґрунтовуючи зазначені доводи, скаржник посилається на висновки, сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 914/2006/17, від 04.09.2018 у справі № 823/2042/16, від 18.09.2018 у справі № 826/2323/17, від 18.12.2019 у справі № 263/6022/16-ц, від 19.02.2020 у справі № 520/5442/18, від 26.02.2020 у справі № 1240/1981/18, від 01.04.2020 у справі № 520/13067/17, від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17, від 29.09.2020 у справі № 368/561/19 та у справі № 712/5476/19, від 08.10.2020 у справі № 9901/393/19, від 13.10.2020 у справі № 640/22013/18, від 23.11.2021 у справі № 175/1571/15, від 08.06.2022 у справі № 362/643/21. Тому Львівська міська рада вважає, що провадження у справі належить закрити на підставі пункту 1 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України. При цьому скаржник зазначає, що подібні висновки (щодо необхідності закриття провадження у справі) викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 у справі № 331/6927/16-ц, від 20.03.2019 у справі № 295/7631/17, від 21.08.2019 у справі № 761/35803/16-ц, від 18.09.2019 у справі № 638/17850/17, від 08.11.2019 у справі № 910/7023/19, від 20.11.2019 у справі № 591/5619/17, від 18.12.2019 у справі № 688/2479/16-ц, від 26.02.2020 у справі № 1240/1981/18, від 28.04.2020 у справі № 607/15692/19, від 30.06.2020 у справі № 333/6816/17.

Скаржник у касаційній скарзі зазначає, що безпідставними є твердження судів щодо відсутності підтвердження направлення на адресу ТОВ "Ромзен" відповідей про неможливість укладення договору оренди землі. Львівська міська рада вважає, що відповідь на звернення позивача була надана компетентним структурним підрозділом Львівської міської ради, ця відповідь була надіслана простим поштовим відправленням, що, за доводами скаржника, підтверджується журналом реєстрації вихідної кореспонденції. Львівська міська рада стверджує, що забезпечення отримання листа перебуває поза межами контролю відправника.

Львівська міська рада також зазначає про недобросовісність позивача та посилається на висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 20.05.2020 у справі № 905/650/19, від 15.05.2019 у справі № 912/1984/17, від 15.05.2019 у справі № 912/3810/16 (щодо необхідності врахування під час розгляду справ у подібних правовідносинах презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних правовідносин).

Львівська міська рада посилається на наслідки неузгодження сторонами істотних умов договору та посилається на висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі № 635/4233/19, постановах Верховного Суду від 30.01.2020 у справі № 640/15419/15-ц, від 24.07.2019 у справі № 644/9862/14-ц, від 09.10.2019 у справі № 645/1972/16-ц, від 30.01.2020 у справі № 640/15419/15-ц, від 22.01.2019 у справі № 922/539/18, від 13.06.2019 у справі № 910/11764/17, від 20.11.2019 у справі № 916/2769/18, від 16.01.2020 у справі № 904/1912/19, від 04.02.2020 у справі № 922/378/19, постановах Верховного Суду України від 03.12.2013 у справі № 3-34гс13, від 07.10.2015 у справі № 3-481гс15, від 18.05.2016 у справі № 6-325цс16.

3.3. ТОВ "Ромзен" у відзиві на касаційну скаргу просить касаційну скаргу Львівської міської ради залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Львівської області від 11.07.2024 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 09.10.2024 у справі № 914/1025/24 - без змін. Позивач зазначає про законність та обґрунтованість висновків судів попередніх інстанцій та про безпідставність доводів касаційної скарги щодо неправильного застосування судами положень статті 33 Закону України "Про оренду землі".

4. Обставини справи, встановлені судами

4.1. Господарські суди попередніх інстанцій установили, що ТОВ "Ромзен" на праві власності належить нежитлова будівля Б-1 загальною площею 157 м2 на вул. Дністерській, 1-a у місті Львові, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 378468455 станом на 17.10.2023. Підставою для реєстрації права власності зазначено договір купівлі-продажу від 11.09.2013 № 3669.

4.2. 07.10.2021 Львівська міська рада прийняла ухвалу 6-ої сесії 8-го скликання № 1436 "Про затвердження ТОВ "Ромзен" проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання земельної ділянки на вул. Дністерська, 1-а".

Суд апеляційної інстанції зазначив, що за змістом цієї ухвали позивачу затверджено проект землеустрою щодо відведення та надання земельної ділянки площею 0,0223 га у межах червоних ліній без права капітального будівництва та посадки багаторічних насаджень (кадастровий номер: :02:002:0098) на вул. Дністерська, 1-а в оренду терміном на 2 роки для обслуговування будівлі магазину (код КВЦПЗ 12.08) за рахунок земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення; переведено земельну ділянку із земель, що не надані у власність або користування.

Згідно з підпунктом 2.1.1 цієї ухвали зобов`язано ТОВ "Ромзен" у тримісячний строк звернутися у встановленому порядку щодо скасування права власності на об`єкт, який є на земельній ділянці; укласти із Львівською міською радою договір оренди землі (підпункт 2.1.2).

У пункті 3 цієї ухвали передбачено, що в разі невиконання ТОВ "Ромзен" пункту 2 цієї ухвали ця ухвала втрачає чинність.

4.3. Як зазначив суд першої інстанції, відповідач звертав увагу на те, що ТОВ "Ромзен" жодних дій на виконання пункту 2.1.1 не вчинило. Тому Львівська міська рада звернулася до Господарського суду Львівської області з позовом до ТОВ "Ромзен", Приватного підприємства "Княжий Дар Плюс", суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи Шведа В. В., третя особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Акціонерне товариство "ПроКредит Банк", про скасування державної реєстрації права приватної власності на об`єкт нерухомого майна на вул. Дністерській, 1А, визнання недійсними договорів купівлі-продажу (справа № 914/951/22).

4.4. Господарські суди попередніх інстанцій також установили, що між ТОВ "Ромзен" (орендар) та Львівською міською радою (орендодавець) 25.11.2021 укладено договір оренди землі.

Відповідно до цього договору оренди землі:

- орендодавець на підставі Податкового кодексу України, Закону України "Про оренду землі", ухвал Львівської міської ради від 30.06.2016 № 631 "Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель м. Львова", від 25.05.2017 № 1995 "Про затвердження порядку продажу земельних ділянок комунальної власності та нарахування орендної плати за землю у м. Львові" та ухвали Львівської міської ради від 07.10.2021 № 1436 "Про затвердження ТзОВ "Ромзен" проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання земельної ділянки на вул. Дністерській 1-а" надає, а орендар приймає у строкове платне користування земельну ділянку для обслуговування будівлі магазину (код КВЦПЗ 12.8 - для розміщення та експлуатації будівель і споруд додаткових транспортних послуг та допоміжних операцій);

- договір укладено на 2 (два) роки без права поновлення відповідно до статті 126-1 Земельного кодексу України. Після закінчення строку договору орендар має переважне право на укладення договору оренди землі на новий строк, у цьому разі орендар не пізніше як за 30 днів до закінчення строку дії цього договору повинен письмово повідомити орендодавця про свій намір.

4.5. Суд апеляційної інстанції зазначив, що за змістом довідки Головного управління ДПС у Львівській області ДПС України від 05.04.2024 № 10701/6/13-01-04-07 ТОВ "Ромзен" згідно з поданими податковими деклараціями з плати за землю за період з 01.03.2022 до 01.03.2024 нараховано 67 822,19 грн (у т. ч. за період з 25.11.2023 до 31.12.2023 нараховано 0 грн) орендної плати за земельну ділянку площею 0,0223 га кадастровий номер :02:002:0098. Заборгованість з орендної плати за землю юридичних осіб станом на 05.04.2024 відсутня.

4.6. Як установили суди, ТОВ "Ромзен" звернулось із заявою, зареєстрованою у системі електронного документообігу Львівської міської ради IT Enterprise, від 07.08.2023 № 2-14729-Л-24 про укладення додаткової угоди про поновлення чинного договору оренди землі від 25.11.2021.

Директор департаменту містобудування Львівської міської ради надав відповідь від 08.09.2023 № 2403-вих-110587 (відповідь, за твердженням відповідача, відправлена заявнику згідно з реєстром відправлень 11.09.2023). У цій відповіді роз`яснено ТОВ "Ромзен", що додаткова угода до договору оренди землі від 25.11.2021 не може бути укладена, оскільки підпункт 2.1.1 ухвали Львівської міської ради від 07.10.2021 № 1436 не виконано, тому ухвала на підставі пункту 3 втрачає чинність.

4.7. Суди попередніх інстанцій також установили, що ТОВ "Ромзен" повторно звернулось із листом, зареєстрованим у системі електронного документообігу Львівської міської ради IT Enterprise, від 24.10.2023 № 2-19916-2403 про намір укласти договір оренди землі на новий строк. До цього листа-повідомлення позивач додав проект договору оренди землі.

4.8. Господарські суди попередніх інстанцій зазначили, що, за твердженням відповідача, виконавчі органи Львівської міської ради двічі повідомляли позивача про неможливість продовження оренди земельної ділянки на вул. Дністерській 1-а загальною площею 0,0223 га з кадастровим номером :02:002:0098.

4.9. Як зазначили суди попередніх інстанцій, у позовній заяві позивач посилався на те, що відповіді на вказаний лист-повідомлення орендар не отримав; орендар продовжує користуватися земельною ділянкою і сплачує орендну плату.

Натомість, як зазначили суди попередніх інстанцій, за твердженням відповідача, на вказане звернення позивача директор департаменту містобудування Львівської міської ради надав відповідь від 26.12.2023 № 2403-вих-157741, у якій повторно повідомив ТОВ "Ромзен" про невиконання ним пункту 2.1.1. ухвали Львівської міської ради від 07.10.2021 № 1436 та неможливість вирішення питання, порушеного у зверненні ТОВ "Ромзен".

4.10. Суди зазначили, що відповідач до відзиву на позовну заяву долучив постанову Вищого господарського суду України від 04.08.2009 у справі № 19/163 та ухвалу Господарського суду Львівської області від 10.12.2009 у справі № 17/207 (19/163). У відзиві відповідач зазначав, що первинно право власності на нежитлове приміщення загальною площею 157,00 м2, яке знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Дністерська, 1-а, зареєстровано за Фізичною особою - підприємцем Шведом В. В. на підставі рішення Господарського суду Львівської області від 18.08.2008 у справі № 19/163, яке було скасоване постановою Вищого господарського суду України від 04.08.2009, а справа № 19/163 направлена до суду першої інстанції на новий розгляд. За результатами нового розгляду справи № 19/163 згідно з ухвалою Господарського суду Львівської області від 10.12.2009 у справі № 17/207 (19/163) позовну заяву ФОП Шведа В.В. залишено без розгляду. За твердженням відповідача, наданими судовими рішеннями підтверджується скасування первинної реєстрації права власності за Фізичною особою - підприємцем Шведом В. В. на нежитлове приміщення загальною площею 157,00 м2, яке знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Дністерська, 1-а. Відповідач також зазначав, що в подальшому власником нежитлового приміщення загальною площею 157,00 м2, яке знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Дністерська, 1-а, стало Приватне підприємство "Княжий Дар Плюс", яке зареєструвало право власності на підставі договору купівлі-продажу від 15.09.2008. ТОВ "Ромзен", яке набуло право власності на цей нерухомий об`єкт, уклавши договір купівлі-продажу від 11.09.2013, жодних дій щодо скасування права власності на об`єкт нерухомості, належний позивачу на праві власності, на виконання пункту 2.1.1 ухвали Львівської міської ради від 07.10.2021 №1436 не вчинило.

4.11. Як установив суд апеляційної інстанції, Львівська міська рада звернулась до Господарського суду Львівської області з позовом до ТОВ "Ромзен", Приватного підприємства "Княжий Дар Плюс", суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи Шведа В. В., третя особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Акціонерне товариство "ПроКредит Банк", про скасування державної реєстрації права приватної власності на об`єкт нерухомого майна на вул. Дністерській, 1-a, визнання недійсними договорів купівлі-продажу (справа № 914/951/22).

Суд апеляційної інстанції зазначив, що згідно з відомостями, що містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень, станом на час розгляду апеляційної скарги у справі № 914/951/22 не прийнято рішення по суті спору, яке би набрало законної сили.

4.12. Суд апеляційної інстанції констатував, що, за твердженням позивача, в цій судовій справі спору щодо права власності позивача на нежитлову будівлю немає, як і немає рішення щодо скасування реєстрації права власності позивача на цю будівлю іншими судами. Судовим рішенням не встановлено обставин самочинного будівництва із застосуванням наслідків, передбачених статтею 376 Цивільного кодексу України. Нежитлова будівля знаходиться на сформованій земельній ділянці площею 0,0223 га з кадастровим номером :02:002:0098, яка належить до земель комунальної власності, цільове призначення земельної ділянки не змінювалося.

4.13. Спір у цій справі виник у зв`язку з наявністю чи відсутністю правових підстав для визнання укладеним договору оренди земельної ділянки загальною площею 0,0223 га з кадастровим номером :02:002:0098, яка розташована у м. Львові на вул. Дністерській, 1-а.

5. Позиція Верховного Суду

5.1. Згідно зі статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини 1 статті 310, частиною 2 статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

5.2. Заслухавши суддю-доповідача, представників учасників справи, дослідивши доводи, наведені в касаційній скарзі та відзиві на неї, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів зазначає таке.

5.3. Предметом позову в цій справі є вимоги ТОВ "Ромзен" про визнання укладеним договору оренди землі на запропонованих позивачем умовах, зокрема в редакції, долученій до листа-повідомлення від 18.10.2023 № 01.10-23.

5.4. Позов обґрунтований тим, що з метою використання переважного права на укладення договору оренди землі на новий строк позивач звернувся в межах 30-денного строку до закінчення строку дії чинного договору оренди землі до відповідача з листом-повідомленням, до якого додав проект договору оренди землі. Відповідач отримав цей лист-повідомлення з додатками, проте відповіді на цей лист-повідомлення позивач не отримав, тому вважав, що такою бездіяльністю відповідача порушені його права та законні інтереси. Позивач також зазначав, що він як орендар продовжує користуватися земельною ділянкою і сплачує орендну плату.

5.5. Суди попередніх інстанцій зазначили, що підставою для задоволення позовних вимог ТОВ "Ромзен" є: правомірність та добросовісність поведінки орендаря, що полягала у зверненні до орендодавця в межах визначеного договором оренди землі від 25.11.2021 строку з проектом договору в порядку реалізації переважного права на укладення договору; відповідність приписам закону проекту договору оренди землі; дотримання позивачем порядку реалізації наданого права в межах орендних правовідносин; належне використання земельної ділянки згідно із цільовим призначенням; відсутність заборгованості зі сплати орендних платежів і після закінчення терміну дії договору; знаходження на земельній ділянці об`єкта нерухомості, що зареєстрований на праві власності за позивачем; порушення відповідачем обов`язку (ухилення) від добросовісного проведення переговорів.

Суд першої інстанції також виснував, що бездіяльність відповідача при розгляді звернень позивача є порушенням "правомірних очікувань" ТОВ "Ромзен" на отримання в оренду земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України.

5.6. Львівська міська рада не погодившись із висновками господарських судів попередніх інстанцій, звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на судові рішення. Львівська міська рада, звертаючись із касаційною скаргою, посилається на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Щодо підстав касаційного оскарження, передбачених пунктом 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України

5.7. Пунктом 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

5.8. Зміст наведеної норми права свідчить про те, що вона спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію відносин та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору.

5.9. При касаційному оскарженні судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, крім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити, зокрема, зазначення норми права, щодо якої відсутній висновок про її застосування, із конкретизацією змісту правовідносин, в яких цей висновок відсутній, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи. Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.08.2022 у справі № 908/2287/17 та постановах Верховного Суду від 08.08.2024 у справі № 906/446/23, від 08.08.2024 у справі № 906/497/23, від 06.02.2024 у справі № 916/1431/23, від 12.09.2023 у справі № 916/1828/22.

5.10. Крім того, в разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, крім встановлення відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, обов`язковому дослідженню підлягає також питання щодо необхідності застосування таких правових норм для вирішення спору з огляду на встановлені фактичні обставини справи. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 08.08.2024 у справі № 906/446/23, від 08.08.2024 у справі № 906/497/23, від 19.03.2024 у справі № 910/6141/22, від 12.09.2023 у справі № 916/1828/22, від 30.05.2023 у справі № 918/707/22.

5.11. Касаційна скарга з посиланням на підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, мотивована тим, що суди неправильно застосували норми матеріального права, зокрема положення статті 33 Закону України "Про оренду землі" та статті 122 Земельного кодексу України у їх взаємозв`язку з урахуванням змін, внесених Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення механізму протидії рейдерству", щодо застосування яких відсутній висновок Верховного Суду у подібних правовідносинах.

5.12. Колегія суддів зазначає, що за змістом частини 2 статті 792 Цивільного кодексу України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

5.13. Земельний кодекс України визначає основні засади регулювання земельних відносин, зокрема, повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування (стаття 122), а також порядок передачі земельних ділянок в оренду (стаття 124). Водночас Законом України "Про оренду землі" врегульовано відносини щодо укладення, зміни, припинення, поновлення договору оренди землі.

5.14. Так, згідно із частиною 1 статті 122 Земельного кодексу України (тут і далі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

5.15. Відповідно до частини 1 статті 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу.

5.16. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами 2, 3 статті 134 цього Кодексу (частина 2 статті 122 Земельного кодексу України).

5.17. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами 2, 3 статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу (частина 3 статті 122 Земельного кодексу України).

5.18. Отже, передача в оренду земельних ділянок із земель комунальної власності відповідних територіальних громад здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями.

5.19. Стаття 126-1 Земельного кодексу України визначає, зокрема, порядок поновлення договору оренди землі.

5.20. За змістом частини 1 статті 126-1 Земельного кодексу України договором оренди землі може встановлюватися умова щодо поновлення таких договорів. Умова щодо поновлення договору не може встановлюватися в договорі оренди землі, крім випадків, якщо на таких земельних ділянках розташовані будівлі або споруди, що перебувають у власності користувача або набувача права користування земельною ділянкою.

5.21. Відповідно до частини 2 статті 126-1 Земельного кодексу України, якщо договір містить умову про його поновлення після закінчення строку, на який його укладено, цей договір поновлюється на такий самий строк і на таких самих умовах. Поновленням договору вважається поновлення договору без вчинення сторонами договору письмового правочину про його поновлення в разі відсутності заяви однієї із сторін про виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про поновлення договору. Вчинення інших дій сторонами договору для його поновлення не вимагається.

5.22. У разі відсутності заяви про виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про поновлення договору до дати закінчення дії такого договору після настання відповідної дати закінчення дії договору державна реєстрація речового права продовжується на той самий строк (частина 4 статті 126-1 Земельного кодексу України).

5.23. Таким чином, умова щодо поновлення договору може встановлюватися в договорі оренди землі, якщо на такій земельній ділянці розташовані будівлі або споруди, що перебувають у власності користувача або набувача права користування земельною ділянкою. Договір оренди, що містить умову про його поновлення після закінчення строку, на який його укладено, вважається поновленим без вчинення сторонами договору письмового правочину про його поновлення в разі відсутності заяви однієї із сторін про виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про поновлення договору.

5.24. Проте у справі, що розглядається, суди встановили, що за умовами договору оренди землі від 25.11.2021 договір укладено на 2 (два) роки без права поновлення відповідно до статті 126-1 Земельного кодексу України. Після закінчення строку договору орендар має переважне право на укладення договору оренди землі на новий строк, у цьому разі орендар не пізніше як за 30 днів до закінчення строку дії цього договору повинен письмово повідомити орендодавця про свій намір.

5.25. Натомість згідно з рішенням Господарського суду Львівської області від 11.07.2024 у справі № 914/1025/24 визнано укладеним договір оренди землі на запропонованих позивачем умовах, зокрема, згідно з пунктом 8 договору: "договір укладено на 5 (п`ять) років з правом поновлення відповідно до статті 126-1 Земельного кодексу України".

5.26. Відтак спірні правовідносини виникли у зв`язку з укладенням нового договору оренди землі з іншими істотними умовами: щодо строку дії договору - на 5 років та з умовою про можливість його поновлення відповідно до статті 126-1 Земельного кодексу України.

5.27. Отже, до спірних правовідносин щодо процедури укладення договору оренди землі на новий строк в порядку реалізації переважного права орендаря на укладення договору оренди на новий строк підлягає застосуванню стаття 33 Закону України "Про оренду землі" в редакції, чинній на момент звернення орендаря з такою вимогою.

5.28. Відповідно до статті 33 Закону України "Про оренду землі" (тут і далі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) після закінчення строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк.

Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до закінчення строку дії договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніш як за один місяць до закінчення строку дії договору оренди землі.

До листа-повідомлення про укладення договору оренди землі на новий строк орендар додає проект договору.

При укладенні договору оренди землі на новий строк його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний строк розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом договору оренди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і в разі відсутності заперечень укладає договір оренди. У разі оренди земель державної та комунальної власності укладення договору здійснюється на підставі рішення органу, уповноваженого здійснювати передачу земельних ділянок у власність або користування згідно із статтею 122 Земельного кодексу України. За наявності заперечень орендодавця щодо укладення договору оренди землі на новий строк орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Відмова, а також наявне зволікання в укладенні нового договору оренди землі можуть бути оскаржені в суді.

5.29. Отже, статтею 33 Закону України "Про оренду землі" визначено алгоритм дій орендаря, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, та орендодавця під час укладення договору оренди землі на новий строк. При цьому імперативна норма частини 4 статті 33 Закону України "Про оренду землі" передбачає, що при укладенні договору оренди землі на новий строк його умови можуть бути змінені за згодою сторін; у разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється..

5.30. Таким чином, саме орган місцевого самоврядування уповноважений визначати істотні умови такої оренди, а за відсутності такого рішення істотні умови не можуть бути визначені судом або орендарем одноособово в позовній заяві. Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 09.04.2024 у справі № 902/453/23.

5.31. У справі, що розглядається, суди встановили, що з метою використання свого переважного права щодо укладення договору оренди землі на новий строк позивач звернувся до відповідача з проектом договору в межах строку, визначеного договором оренди землі від 25.11.2021. Задовольняючи позов, суди виходили з того, що обставин неналежного використання земельної ділянки, а також наявності заборгованості зі сплати орендних платежів судами не встановлено. Суди попередніх інстанцій також зазначили про знаходження на земельній ділянці об`єкта нерухомості, що зареєстрований на праві власності за позивачем, а також про порушення відповідачем обов`язку (ухилення) від добросовісного проведення переговорів.

5.32. Водночас колегія суддів зазначає, що суди попередніх інстанцій не взяли до уваги того, що згідно із частиною 4 статті 33 Закону України "Про оренду землі" без волевиявлення органу, уповноваженого здійснювати передачу земельних ділянок у користування, неможливе укладення нового договору оренди землі на змінених умовах.

Суд не може підміняти інший орган державної виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, не може перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції відповідного органу. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 15.07.2021 у справі № 915/2586/20, від 08.07.2021 у справі № 915/1889/19, від 09.04.2024 у справі № 902/453/23.

Проте зміст оскаржуваних судових рішень свідчить про те, що суди залишили поза увагою доводи відповідача про відсутність згоди Львівської міської ради щодо укладення договору оренди на змінених умовах.

5.33. Виходячи із системного аналізу положень частин 1- 5 статті 33 Закону України "Про оренду землі", в разі досягнення між орендарем та орендодавцем домовленості щодо істотних умов нового договору оренди землі, але подальшої відмови або зволікання орендодавця з укладенням такого договору, орендар може звернутися з позовом про визнання укладеним договору оренди в редакції з істотними умовами, визначеними сторонами під час процедури їх погодження.

Також орендар може оскаржити незаконне рішення орендодавця про відмову укласти договір оренди землі, якщо до цього сторонами були фактично погоджені істотні умови такого договору. Так само орендар може оскаржити незаконне рішення орендодавця про відмову укласти новий договір оренди в разі порушення переважного права орендаря, який запропонував рівні умови з визначеним орендодавцем переможцем земельних торгів.

Натомість в будь-якому разі навіть визнання судом незаконним рішення орендодавця про відмову укласти новий договір оренди землі не може означати досягнення між орендарем та орендодавцем згоди щодо істотних умов такого договору. Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 09.04.2024 у справі № 902/453/23.

Верховний Суд зазначає, що за змістом частини 4 статті 33 Закону України умови, на яких договір може бути укладений, у будь-якому випадку узгоджуються сторонами. Якщо відсутня згода будь-якої сторони (в тому числі орендодавця) щодо істотних умов договору, переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Норми про переважне право орендаря на поновлення договору спрямовані лише на забезпечення пріоритету його інтересів перед інтересами інших осіб. Будь-якого іншого змісту переважне право не має. Воно не може трансформуватися у право на спонукання орендодавця до укладення договору на новий строк за відсутності його згоди зі зміненими умовами. Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 09.04.2024 у справі № 902/453/23.

5.34. З урахуванням установлених у цій справі обставин щодо відсутності рішення відповідача (орендодавця) про укладення договору оренди землі на змінених позивачем (орендарем) умовах, висновки судів попередніх інстанцій про наявність підстав для задоволення позову ТОВ "Ромзен" є помилковими, оскільки відповідно до частини 4 статті 33 Закону України "Про оренду землі", яка є спеціальною нормою права, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, переважне право орендаря на укладення договору оренди на новий строк є припиненим.

5.35. Зважаючи на те, що висновки Верховного Суду щодо застосування статті 33 Закону України "Про оренду землі" (в редакції, чинній з 16.07.2020) викладені в постанові Верховного Суду від 09.04.2024 у справі № 902/453/23, проте суди попередніх інстанцій неправильно застосували положення статті 33 Закону України "Про оренду землі" та статті 122 Земельного кодексу України до спірних правовідносин, тому доводи скаржника, які стали підставами для відкриття касаційного провадження з підстав пункту 3 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, частково підтвердилися.

Щодо доводів скаржника про юрисдикційність спору

5.36. У касаційній скарзі Львівська міська рада зазначає, що цей спір слід розглядати в порядку адміністративного судочинства, тому провадження у справі належить закрити на підставі пункту 1 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України. При цьому Львівська міська рада посилається на положення Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" та Земельного кодексу України, зазначає про обов`язковість рішення органу місцевого самоврядування під час вирішення питання щодо укладення договору оренди землі комунальної власності. На думку скаржника, суд не може ухвалювати рішення про укладення договору оренди землі на новий строк, оскільки таке рішення належить до виключної компетенції органу місцевого самоврядування.

5.37. Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

5.38. За визначенням, яке міститься в пункті 7 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

5.39. Необхідною та єдиною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення цим суб`єктом владних управлінських функцій, при цьому такі функції повинні здійснюватися суб`єктом саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.

Під владними управлінськими функціями, що здійснюються на основі законодавства, зокрема, на виконання делегованих повноважень, слід розуміти будь-які владні повноваження в рамках діяльності держави чи місцевого самоврядування, що не належать до законодавчих повноважень чи повноважень здійснювати правосуддя.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

До адміністративної юрисдикції належить справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один із його учасників є суб`єктом владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, у цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує її права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

5.40. Натомість визначальними ознаками приватноправових відносин є юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням наявного приватного права певного суб`єкта, що підлягає захисту у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть у тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.

5.41. За змістом частини 1 статті 374 Цивільного кодексу України та статті 80 Земельного кодексу України суб`єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.

5.42. Згідно зі статтями 80, 84, 123, 124 Земельного кодексу України органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у правовідносинах щодо розпорядження земельними ділянками державної та комунальної власності (при наданні земельних ділянок у власність або в користування, укладенні, зміні, розірванні договорів оренди земельної ділянки та інших договорів щодо земельних ділянок, в тому числі прийнятті державними органами та органами місцевого самоврядування відповідних рішень) діють як органи, через які держава або територіальна громада реалізує повноваження власника земельних ділянок.

5.43. Реалізуючи відповідні повноваження, державні органи або органи місцевого самоврядування вступають з юридичними та фізичними особами у цивільні та господарські правовідносини. У таких відносинах держава або територіальні громади є рівними учасниками земельних відносин з іншими юридичними та фізичними особами, у тому числі із суб`єктами підприємницької діяльності.

5.44. Крім того, за змістом статей 123, 124 Земельного кодексу України рішенням органу місцевого самоврядування або державної адміністрації про надання земельної ділянки господарюючому суб`єкту в користування здійснюється волевиявлення власника землі і реалізуються відповідні права у цивільних правовідносинах з урахуванням вимог цього Кодексу, спрямованих на раціональне використання землі як об`єкта нерухомості (власності).

5.45. Індивідуальні акти органів держави або місцевого самоврядування, якими реалізовуються волевиявлення держави або територіальної громади як учасника цивільно-правових відносин і з яких виникають, змінюються, припиняються цивільні права й обов`язки, не належать до правових актів управління, а спори щодо їх оскарження мають приватноправовий характер, тобто справи у таких спорах підвідомчі господарським судам з урахуванням відповідності суб`єктного складу сторін таких правовідносин.

5.46. Таким чином, справи у спорах за участю державних органів та органів місцевого самоврядування, що виникають із правовідносин, у яких державні органи й органи місцевого самоврядування реалізують повноваження власника землі, а також в інших спорах, які виникають із земельних відносин приватноправового характеру, за відповідності складу сторін спору статті 20 Господарського процесуального кодексу України підвідомчі господарським судам. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 15.05.2019 у справі № 807/9/18.

5.47. Оскільки спір між ТОВ "Ромзен" та Львівською міською радою виник у зв`язку з укладенням договору оренди земельної ділянки, такий спір є приватноправовим і за суб`єктним складом підлягає вирішенню за правилами господарського судочинства.

5.48. Тому посилання скаржника на висновки, сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 914/2006/17, від 04.09.2018 у справі № 823/2042/16, від 18.09.2018 у справі № 826/2323/17, від 18.12.2019 у справі № 263/6022/16-ц, від 19.02.2020 у справі № 520/5442/18, від 26.02.2020 у справі № 1240/1981/18, від 01.04.2020 у справі № 520/13067/17, від 15.09.2020 у справі № 469/1044/17, від 29.09.2020 у справі № 368/561/19 та у справі № 712/5476/19, від 08.10.2020 у справі № 9901/393/19, від 13.10.2020 у справі № 640/22013/18, від 23.11.2021 у справі № 175/1571/15, від 08.06.2022 у справі № 362/643/21, а також на висновки, викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 у справі № 331/6927/16-ц, від 20.03.2019 у справі № 295/7631/17, від 21.08.2019 у справі № 761/35803/16-ц, від 18.09.2019 у справі № 638/17850/17, від 08.11.2019 у справі № 910/7023/19, від 20.11.2019 у справі № 591/5619/17, від 18.12.2019 у справі № 688/2479/16-ц, від 26.02.2020 у справі № 1240/1981/18, від 28.04.2020 у справі № 607/15692/19, від 30.06.2020 у справі № 333/6816/17 (щодо необхідності закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України у разі, якщо спір не підлягає вирішенню за правилами господарського судочинства), є безпідставними.

Щодо доводів про направлення листів-відповідей

5.49. Колегія суддів зазначає, що скаржник в касаційній скарзі посилається на безпідставність висновків судів про відсутність підтвердження направлення на адресу ТОВ "Ромзен" відповідей про неможливість укладення договору оренди землі. Львівська міська рада вважає, що відповідь на звернення позивача була надана компетентним структурним підрозділом Львівської міської ради, ця відповідь була надіслана простим поштовим відправленням, що, на думку скаржника, підтверджується журналом реєстрації вихідної кореспонденції; забезпечення отримання листа перебуває поза межами контролю відправника. Львівська міська рада також зазначає про недобросовісність позивача та посилається на висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 20.05.2020 у справі № 905/650/19, від 15.05.2019 у справі № 912/1984/17, від 15.05.2019 у справі № 912/3810/16 (щодо необхідності врахування під час розгляду справ у подібних правовідносинах презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних правовідносин).

5.50. У справі, що розглядається, суди попередніх інстанцій установили, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів направлення та отримання позивачем листів-відповідей директора департаменту містобудування Тараса Кубая від 07.08.2023 № 2-14729-Л-24 та від 26.12.2023 № 2403-вих-157741. Суд першої інстанції також виснував, що вказані листи не є тим законним рішенням, яке би відповідало вимогам закону із зазначенням підстав відмови у наданні відповідного дозволу.

5.51. Колегія суддів зазначає, що відповідно до положень статті 122 Земельного кодексу України, пункту 34 частини 1 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" способом волевиявлення ради, яка здійснює право власності від імені відповідної територіальної громади щодо регулювання земельних відносин, є прийняття сесією відповідного рішення. Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 05.06.2024 у справі № 910/5994/23, від 09.04.2024 у справі № 910/4930/23, від 06.08.2024 у справі № 912/300/23.

5.52. Чинне законодавство України не визначає форму висловлення заперечення орендодавця стосовно поновлення договору оренди за Законом України "Про оренду землі". Водночас рішення ради (колегіального органу місцевого самоврядування) найбільш повно відповідає положенням пункту 34 частини 1 статті 24 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" для дотримання письмового волевиявлення. Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 27.09.2022 у справі № 912/1803/21, від 25.08.2020 у справі № 922/1188/19, від 06.12.2018 у справі 910/18875/17.

5.53. Таким чином, доводи скаржника про те, що відповідь на звернення позивача була надана компетентним структурним підрозділом Львівської міської ради, є необґрунтованими.

5.54. Відповідно до частини 2 статті 300 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Оскільки доводи скаржника про те, що направлення відповіді ТОВ "Ромзен" про неможливість укладення договору оренди землі простим поштовим відправленням підтверджується журналом реєстрації вихідної кореспонденції, зводяться до переоцінки доказів та встановлення нових фактичних обставин справи, тому колегія суддів не може їх взяти до уваги.

5.55. Львівська міська рада також у касаційній сказі зазначає, що суд апеляційної інстанції помилково врахував висновки Верховного Суду, викладені в постановах від 23.11.2023 у справі № 906/1314/21 та від 05.06.2024 у справі № 910/5994/23, оскільки такі висновки викладені у справах із неподібними правовідносинами зі справою, що розглядається. Водночас скаржник зазначає про неузгодження сторонами істотних умов договору оренди землі (строк дії договору, розмір нормативної грошової оцінки землі) та наслідки відсутності рішення ради про укладення договору оренди землі. При цьому Львівська міська рада посилається на висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі № 635/4233/19, постановах Верховного Суду від 30.01.2020 у справі № 640/15419/15-ц, від 24.07.2019 у справі № 644/9862/14-ц, від 09.10.2019 у справі № 645/1972/16-ц, від 30.01.2020 у справі № 640/15419/15-ц, від 22.01.2019 у справі № 922/539/18, від 13.06.2019 у справі № 910/11764/17, від 20.11.2019 у справі № 916/2769/18, від 16.01.2020 у справі № 904/1912/19, від 04.02.2020 у справі № 922/378/19, а також у постановах Верховного Суду України від 03.12.2013 у справі № 3-34гс13, від 07.10.2015 у справі № 3-481гс15, від 18.05.2016 у справі № 6-325цс16.

5.56. Колегія суддів установила, що суд апеляційної інстанції послався в оскаржуваній постанові на висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 23.11.2023 у справі № 906/1314/21. При цьому суд не посилався на постанову Верховного Суду від 05.06.2024 у справі № 910/5994/23.

Як зазначив суд апеляційної інстанції, в постанові Верховного Суду від 23.11.2023 у справі № 906/1314/21 Верховний Суд виснував, що сільська рада безпідставно прийняла рішення про відмову в поновленні договору оренди, проект додаткової угоди не розглянула, жодних заперечень щодо умов додаткової угоди не висловила, тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення вимоги щодо визнання договору оренди землі укладеним.

5.57. Верховний Суд зазначає, що в постанові Верховного Суду від 23.11.2023 у справі № 906/1314/21 викладено висновки про те, що орендар, який добросовісно виконував свої обов`язки за договором оренди землі, має законодавчо передбачене переважне право перед іншими особами на продовження цих орендних правовідносин, а також право укласти договір оренди на новий строк. Якщо орган державної влади чи місцевого самоврядування знехтував обов`язком добросовісно провести переговори (наприклад, явно безпідставно відмовив в укладенні договору), то слід виходити з того, що такий орган зловживає своїм правом, порушуючи цим законні права орендаря.

Водночас колегія суддів звертає увагу, що за встановленими у справі № 906/1314/21 обставинами орендар звернувся до господарського суду з позовом до орендодавця, в якому просив, зокрема, визнати укладеною додаткову угоду до договору оренди землі на той самий строк і на тих самих умовах. Натомість у справі, що розглядається, орендар - позивач заявив вимоги про визнання укладеним договору оренди землі з іншими істотними умовами, тому недосягнення домовленості між сторонами щодо істотних умов договору зумовило припинення переважного права орендаря на укладення договору оренди землі відповідно до частини 4 статті 33 Закону України "Про оренду землі".

5.58. Відтак доводи Львівської міської ради щодо неврахування судами попередніх інстанцій наслідків неузгодження сторонами істотних умов договору оренди землі та відсутність рішення ради про укладення договору оренди землі є обґрунтованими.

5.59. Колегія суддів, переглянувши судові рішення в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах та установивши, що судові рішення ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права, дійшла висновку про відсутність підстав для визнання укладеним договору оренди землі на запропонованих позивачем умовах, зокрема в редакції, долученій до листа-повідомлення від 18.10.2023 № 01.10-23, а тому оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню, а в задоволенні позову ТОВ "Ромзен" слід відмовити.

5.58. Колегія суддів зазначає, що доводи, наведені скаржником, частково підтвердилися, судові рішення ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права, тому постанову Західного апеляційного господарського суду від 09.10.2024 та рішення Господарського суду Львівської області від 11.07.2024 у справі № 914/1025/24 слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити ТОВ "Ромзен" у задоволенні позову.

6. Висновки Верховного Суду

6.1. Відповідно до частин 1- 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

6.2. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

6.3. Частиною 1 статті 311 Господарського процесуального кодексу України установлено, що суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.

6.4. Зважаючи на викладене, касаційну скаргу необхідно задовольнити частково, оскаржувані судові рішення слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити ТОВ "Ромзен" у задоволенні позову.

7. Судові витрати

7.1. Відповідно до частини 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

7.2. Оскільки за результатами касаційного перегляду справи постанову Західного апеляційного господарського суду від 09.10.2024 та рішення Господарського суду Львівської області від 11.07.2024 у справі № 914/1025/24 слід скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові, тому судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної та касаційної скарг слід покласти на позивача.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 311, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Львівської міської ради задовольнити частково.

2. Постанову Західного апеляційного господарського суду від 09.10.2024 та рішення Господарського суду Львівської області від 11.07.2024 у справі № 914/1025/24 скасувати.

3. Ухвалити нове рішення, яким відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Ромзен" у задоволенні позову.

4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ромзен" на користь Львівської міської ради 3633 (три тисячі шістсот тридцять три) грн 60 коп. судового збору за розгляд апеляційної скарги.

5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ромзен" на користь Львівської міської ради 4844 (чотири тисячі вісімсот сорок чотири) грн 80 коп. судового збору за розгляд касаційної скарги.

6. Господарському суду Львівської області видати накази на виконання цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Н. О. Багай

Судді Т. Б. Дроботова

Ю. Я. Чумак